ועדת הבריאות, כנסת 25, פרוטוקול מספר 113, 2023-11-16 00:00

יונתן מישרקי: בוקר טוב לכולם

יונתן מישרקי:  לפני שנתחיל נזכיר שהסיור הזה מוקלט ולכן כל מי שרוצה לדבר יאמר שם ותפקיד וזה ייכתב לפרוטוקול בישיבה הזו

יונתן מישרקי:      בישיבות הוועדה בתקופה הקשה הזו, אני נאלץ להזכיר בכל בוקר, לצערי הרב, את שמות חללי צה"ל שנפלו ביום הנוכחי

יונתן מישרקי:  החייל אסף מסטר והחייל כפיר יצחק פרנקו נפלו אתמול

יונתן מישרקי:  יהי זכרם ברוך

יונתן מישרקי:      אני רוצה ברשותכם, אדוני המנכ"ל ואדוני מנכ"ל קופת החולים, להודות לכם על כך שקיבלתם אותנו כאן בסיור הזה

יונתן מישרקי:  בית חולים סורוקה עמד בחזית הפינוי, קיבל לידיו את מרבית הפצועים מהטבח הנורא ועמד בכך בגבורה

יונתן מישרקי:  אז לפני הסקירה אני רוצה להודות לך בשמי ובשם חברי הוועדה

יונתן מישרקי:  תודה לך ולהנהלת בית החולים על העמידה האיתנה בתקופה המאוד מאתגרת הזו, שנדע ימים יפים יותר וכמובן בהמשך נצלול יותר לפרטים אחרי שנראה את הצגת הדברים שלכם

יונתן מישרקי:  אני אכבד את כבודו לפתוח במצגת

ד"ר שלומי קודש: לטובת הפרוטוקול, שלומי קודש מנהל בית החולים

ד"ר שלומי קודש:  תודה רבה על הביקור, מאוד חשוב להכיר את הדברים גם מנקודת המבט הזו

ד"ר שלומי קודש:  ברשותכם נתחיל עם מנכ"ל כללית

יונתן מישרקי: בבקשה

אלי כהן: בוקר טוב לכולכם, אנחנו שמחים לארח אתכם במרכז רפואי סורוקה מקבוצת כללית

אלי כהן:  השם שלי אלי כהן, אני מנכ"ל קופת חולים כללית

אלי כהן:  אדוני יושב-ראש הוועדה, פתחת יפה עם הזכרת החללים, אנחנו נמצאים פה, אז אני רוצה להזכיר את החטופים ובראשם את האחות נילי מרגלית ממלר"ד סורוקה, שהתברר לנו שהיא חטופה

אלי כהן:  שתי החטופות ששוחררו סיפרו שגם בשבי היא ממשיכה בשליחות שלה כאחות לטפל בשאר החטופים, ראוי שנזכיר את שמה בפתיח

יונתן מישרקי: שתשוב בשלום ובבריאות איתנה הביתה עם כולם

יונתן מישרקי:  אמן

אלי כהן: עם כל החטופים אמן

אלי כהן:  עכשיו, אני יודע, חברי הוועדה, שהתכנסתם כאן כדי להכיר את קופת חולים כללית ואת בית החולים סורוקה אבל האמת היא שהתכנסנו פה כדי לחגוג את יום הולדת מוקדם למנהל בית החולים, יש לו יום הולדת מחר

אלי כהן:  מזל טוב

אלי כהן:  נעבור עכשיו לחלק הרציני

אלי כהן:       כמו שאתם רואים סורוקה הוא מקבוצת כללית

אלי כהן:  כמה מילים על כללית

אלי כהן:  אנחנו מבטחים 4

אלי כהן: 8 מיליון מבוטחים

אלי כהן:  אני רוצה להזכיר נתון שאני גאה בו, מכיר אותו אישית, ניהלתי שני מחוזות בקופה, אנחנו אומנם 52%, אבל כשיוצאים ממדינת חדרה-גדרה והולכים צפונה או דרומה, כללית היא הקופה העיקרית שמבטחת

אלי כהן:  85% מתושבי העוטף הם מבוטחי הכללית

אלי כהן:  אני רואה בזה את השליחות של כולנו, לצערי, רוב רובם של המפונים ורוב רובם של הנפגעים הם מבוטחי כללית

אלי כהן:  גם בין 0 ל-5 בצפון הם מבוטחי כללית

אלי כהן:  זו השליחות שלנו, זו המטרה שלנו, שם אנחנו נמצאים

אלי כהן:  אמרתי ליושב-ראש הוועדה, בבית שאן אחוז המבוטחים של הכללית הוא 97%, ולא מפני שמישהו מונע מקופה אחרת להיכנס, זה הדי-אן-איי של כללית, כך הקימו אותה ואנחנו נושאים בשליחות הזאת בגאווה רבה

אלי כהן:       מעבר לצד של הקהילה, שתכף ארחיב עליו, כללית נושאת בנטל של המלחמה

אלי כהן:  בראש ובראשונה במרכז רפואי סורוקה אבל ראוי להזכיר גם את בית החולים קפלן שנמצא בתוך ה-40-0 וגם כן חווה פינוי, התארגנויות, העלאת מלאים

אלי כהן:  כך גם מרכז גריאטרי בשם "הרצפלד", שנמצא בטווח של 0 עד 40 והיו שם 200 חולים מונשמים קשים בשיקום

אלי כהן:  כשהוקם המרכז התקינו בו חלונות  זכוכית, כי פעם אמרו שצריך כמה שיותר שמש למטופלים

אלי כהן:  בימים טרופים אלו כמה שיותר חלונות זה סיכון וההנהלה שיושבת פה פינתה את המרכז, בשיירה שלקחה כמה עשרות רבות של מטופלים מהרצפלד לקפלן

אלי כהן:       ואנחנו חלק מהמאמץ המלחמתי הזה

אלי כהן:  כרגע על שולחן ההנהלה, נמצאת איתנו ד"ר אורלי ויינשטיין, ראש חטיבת בתי החולים, שותפה נאמנה בסיפור הזה

אלי כהן:  אנחנו מתרגלים לאירוע רב-נפגעים באילת, למה שיקרה בצפון ובהרצפלד, ורמות מלאי וכל המשימות שהן משימות לאומיות

אלי כהן:  הראיתי בגאווה רבה שהבוקר התעסקנו בלשלש את כמות החמצן ביוספטל, על כל צרה שלא תגיע

אלי כהן:  כל המערכת הזאת משועבדת לטובת המלחמה, כי זאת השליחות של עם ישראל

אלי כהן:  וזה המסר שלי, לצערי המלחמה הזו היא אירוע של כללית, אנחנו נותנים שירות בכל המקומות שאנחנו נמצאים, לכל הקופות

אלי כהן:       כדי שתבינו מה זה כללית, קצת מספרים

אלי כהן:  74 מיליון בדיקות מעבדה בשנה

אלי כהן:  1

אלי כהן: 2 מיליון מבקרים במרפאות חוץ, 1

אלי כהן: 3 מיליון ביקורים בחדר המיון, 85,000 לידות, 13,000 או 16,000 מהן מקורן בסורוקה

אלי כהן:  זו קופת חולים כללית - שליש ממערכת האשפוז במדינת ישראל ובית חולים סורוקה הוא בהחלט ספינת הדגל שלנו

אלי כהן:       אנחנו נכנסנו לאירוע באותה שבת עם שיחת טלפון משלומי נדמה לי ב-07:55

אלי כהן:  אני לא רוצה לגזול את ההצגה מסורוקה, הם יציגו את הנושא בעצמם

אלי כהן:  כאזרח מדינת ישראל אני חושב שלהנהלת סורוקה ולמנכ"ל מגיע פרס ישראל על מה שהם עשו

אלי כהן:  זה לא פחות מאירוע גבורה של מדינת ישראל

אלי כהן:  כעבור שלושת הימים הראשונים של המלחמה האירוע הפך לאירוע קהילה

אלי כהן:  הכוונה היא שהתחלנו לקבל את המפונים שצונחים בכל אחד מהמקומות

אלי כהן:  זה היה גל ראשון ואחר כך היה גל שני של תושבי הצפון 0 עד 2

אלי כהן:       אני 27 שנה בקופה, אין בהיסטוריה של מדינת ישראל פינוי של קריית שמונה, זו פעם ראשונה

אלי כהן:  אני אומר זאת בהרבה גאווה, שלומי העיר מפונה

אלי כהן:  נשארו שם קרוב ל-1,500-1,000 איש

אלי כהן:  כמובן שזה אותם זקנים שלא יכולים לנוע, שיש להם התאמות דיור

אלי כהן:  מדינת ישראל התקפלה משלומי, משרד הבריאות סגר את הסניפים, כל הקופות האחרות סגרו

אלי כהן:  הסניף היחידי שעובד הוא סניף של כללית, כולל בית מרקחת

אלי כהן:  ראיתם בטלוויזיה מה קרה בעיר שדרות, העיר פונתה לאחור, המרפאה היחידה שנותנת שירות לכל מבוטחי הקופות היא כללית

אלי כהן:  ונותרו שם אלפי אנשים, בדיוק המסכנים ביותר

אלי כהן:  יש לנו תמונה שמבחינתנו היא אייקונית של צוות המרפאה נכנס עם שני חיילים באפוד מלא שמאבטחים את הפתיחה של המרפאה

אלי כהן:  יש לנו מרפאה בתוך עוטף עזה, בתוך אזור צבאי סגור, נכנסים לשם צוותים רפואיים

אלי כהן:  ואדוני בהרבה גאווה, רופא שנכנס לשם הוא רופא מהמגזר, כי אנחנו עסוקים בהצלת חיים ולא בדברים אחרים

אלי כהן:  זה המשיך אחרי זה עם תושבי הצפון פינוי של 2 עד 5

יונתן מישרקי: בהקשר הזה אגיד לך שגד ירקוני, ראש מועצת אשכול, אמר לנו כמה וכמה פעמים בישיבות שקיימנו בתקופת המלחמה, שחלק משמעותי מאוד בחוסן החברתי והלאומי של התושבים האלה זה פתיחת המרפאות האלה

יונתן מישרקי:  ומה שאתם עושים זה לא רק חיזוק בריאותי לגוף, אלא גם לנפש

יונתן מישרקי:  חוסן לתושבים זה מאוד חשוב

אלי כהן: תודה

אלי כהן:  אנחנו מסתובבים בנתיבות ובאופקים ואנשים אומרים לנו שהמרפאה היא עוגן פסיכולוגי

אלי כהן:  אם המרפאה פתוחה אז הם יודעים שכדור הארץ לא נפל

אלי כהן:       לא אגזול עוד זמן ולא אעבור על הכול

אלי כהן:  צריך לזכור שאנחנו מתארגנים גם לאירוע בצפון

אלי כהן:  הורדנו את הפגייה שלנו, הכנו את התוכנית איך מקפלים את בית החולים למרחב המוגן ברמב"ם והורדנו פגייה פנימה

אלי כהן:  אנחנו עושים הרבה דברים שאני לא רוצה לפרט כי חבל על הזמן

אלי כהן:  סך הכול 31% מהפצועים טופלו בבתי החולים של הכללית

אלי כהן:  זה גם קצת נתון מטעה כי בשלושת הימים הראשונים הכול הגיע לפה

אלי כהן:  יש לנו 1,600 מרפאות בכללית, רק 99% מתוכן סגורות, כלומר אנחנו כמעט ברמת שירות של 90% ובצורה מלאה

אלי כהן:  חלק מהמרפאות שסגרו הן בעוטף, אין צורך להסביר למה, קיבוץ בארי המרפאה סגורה, זה לא נכון, זה נתון מטעה כי המרפאה פתוחה בבית מלון בים המלח, עם אותו רופא, עם אותה אחות מדהימה – נירית, ועוד הרבה סיפורים כאלו שלא נספר כעת

אלי כהן:       אחוז התייצבות עובדים – 102%, זה יותר מאשר בשגרה, ועם 1,400 איש במילואים – וזה גם נתון מטעה כי חלק ניכר מהאנשים האלו הם רופאים, מה שאומר שהצוותים נקראים עוד יותר

אלי כהן:  מלאים – אנחנו לא חיכינו שהמדינה תעביר כסף, קנינו את כל אותם המלאים שהמדינה קבעה, העלינו רמות מלאי מחודשיים לארבעה חודשים

אלי כהן:  פרטי דם, כל בוקר עם בנק הדם וחמצן וסולר אני מרגיש כמו מכולת אבל זה הסיפור של המלחמה

אלי כהן:       הייתם בהרבה מקומות ואמרו לכם שאין טבלת שליטה ובכלל אף אחד לא יודע איפה כל אחד נמצא

אלי כהן:  אנחנו עובדים בזה קשה, אני נכנסתי לתפקיד של המדינה, המספר המדויק הוא 128,000 איש שמקבלים שירות ב-482 מרפאות

אלי כהן:  כללית הקימה תוך שבועיים סדר גודל של 500 מרפאות

אלי כהן:  תוך שבועיים 500 מרפאות

אלי כהן:  בכל מקום שמדינת ישראל פינתה מפונים אנחנו שם

יונתן מישרקי: מה זה מספר? מספר המבוטחים שלכם? מה זה 116?     

אלי כהן: 116 והמספר המדויק הוא 128, אלה אנשים שמדינת ישראל הוציאה אותם מהבית

יונתן מישרקי: לא קשורים למבוטחים שלכם של כללית?     

אלי כהן: לא קשורים ברובם

יונתן מישרקי: אנחנו מכירים אותם במספרים יותר גדולים

אלי כהן: נכון אתם מכירים את המספר 142-140

אלי כהן:  אני רוצה להיות נאמן למציאות ולא לספר עלילות קרב, זה 128,000 איש שיצאו מהבתים ואנחנו קיבלנו טלפון בבוקר שבמדרשיה הזאת והזאת במעלה החמישה הגיעו מפונים

אלי כהן:  ואנחנו רצים לשם כדי לסגור את הפינה

אלי כהן:  אם תסתכלו על הגרף העליון תראו מה קורה באילת

אלי כהן:  31,000 או 35,000 איש הגיעו לשם, עיר שבנויה בשגרה לתת שירות רפואי ל-40,000 הכפילה את עצמה

אלי כהן:  לכו לקניון השלום תראו מרפאה של בריאות הנפש שלנו, לכו לתוך המלונות תראו מרפאות שלנו

אלי כהן:  הורדנו גם את בתי החולים בלינסון ושניידר, שניידר עושה שם עבודה מדהימה, התגייסות של בתי החולים

אלי כהן:  ואנחנו נמצאים שם כי זו השליחות שלנו, זה אירוע של קופת חולים כללית, 80% מהמפונים הם מבוטחי הכללית

יונתן מישרקי: מילה על בריאות הנפש ברשותך

אלי כהן: בריאות הנפש זה סיפור

אלי כהן:  כל צוותי בריאות הנפש שלנו נמצאים פזורים בשטח

אלי כהן:  אנחנו מבינים שאנחנו לפני אירוע לאומי, יש בתחילת שבוע הבא דיון שלישי אצלי, אנחנו אישרנו כרגע קליטה של 80 פסיכולוגים ועובדים סוציאליים לתגבור, והלוואי שכל התקנים ימולאו

אלי כהן:  אישרנו קליטה של 80 משרות של עובדים סוציאליים ופסיכולוגים, במיידי, והלוואי ויימצאו בשוק הפרטי מה שיש

אלי כהן:       תודתי נתונה לשותפתי ד"ר אורלי ויינשטיין, בזכותה פנינו למנהל בית חולים שלוותא

אלי כהן:  אנחנו מקווים בתחילת שבוע הבא לעשות איזה בית ספר אונליין ולהכשיר עוד כוח אדם, עם תואר ראשון ועם תגבורי כוח אדם, כדי להכניס אותם לתוך המרפאה

אלי כהן:  אנחנו עובדים על זה

אלי כהן:  אבל מעבר לכל הסיפורים, ביום ראשון האחרון הורדנו שני צוותים של בריאות הנפש מבתי החולים שלנו לאילת, למרפאה שהקמנו בסוף השבוע

אלי כהן:  לפרוטוקול בבקשה, לא עבדנו בשבת

לימור סון הר-מלך: היינו השבוע באילת ואתם עושים שם עבודה מדהימה

לימור סון הר-מלך:  ממש

לימור סון הר-מלך:  פגשנו שם את כל הגורמים ושיתופי פעולה מדהימים

אלי כהן: בכל יום בין 170 ל-180 איש קיבלו טיפול שם

אלי כהן:  בימים האלו, אני מקווה שהכול ילך כמתוכנן, אנחנו מורידים מבנה יביל לים המלח כדי להקים שם מרפאה של בריאות הנפש, כי ים המלח זה עניין – אין שם מתקנים בריאותיים ואנחנו פשוט על זה

אלי כהן:  אני לא רוצה להטעות את החברים הנחמדים, בריאות הנפש זה נושא רציני ונכנסנו לתוכו עם מעט מטפלים ומעט אנשים, וזה מעסיק אותנו ברמת ישיבות קבועות פעם בשבוע

יונתן מישרקי: אנחנו יודעים להגיד בהקשר הזה שמשרד הבריאות מתכוון לתת גם כשיפוי כמובן, אבל גם להישען חזק מאוד על הקהילה, ואלה אתם, קופות החולים

יונתן מישרקי:  אנחנו נקבל את התוכנית, אני מקווה מאוד, בימים הקרובים ונביא את זה לידי ביטוי

אלי כהן: רבותיי, חברי הוועדה, בענווה אני מבקש מכם עזרה

אלי כהן:  קרה מה שקרה לעם ישראל, דבר ראשון שעשינו, התייצבנו לדגל ואנחנו נמשיך להתייצב לדגל

אלי כהן:  לא התניתי תקציבים ולא ביקשתי שום דבר

אלי כהן:  עד סוף השנה כללית צפויה להוציא מיליארד ו-200,000 שקל בהוצאות שוטפות

קריאה: מיליארד ו-200 אלף?     

משה רוט: מיליארד ו-200,000 הוצאות מלחמה

משה רוט:  כשקיבלתי פקודה מהמדינה לרוקן את סורוקה ולהכין אותו למהלך הבא, רוקנו את סורוקה והעמדנו אותו לרשות המדינה

משה רוט:  כך גם בקפלן ובכל מקום שנדרשנו

משה רוט:  כשנדרשנו להוריד צוותים ולשכור להם מכוניות ולהקים להם מחשב ולקנות קרוב ל-1,000 מחשבים ניידים – עשינו את זה בלי לבקש מאף אחד כלום, כי זו השליחות שלנו ואנחנו נעשה אותה שוב אם נידרש לכך

משה רוט:       מול המיליארד ו-200,000 שקל, קיבלתי מהמדינה 74 מיליון שקל

משה רוט:  הוצאות מיגון של מערכת הבריאות הם 2 מיליארד ו-154,000 שקל, אני אשאיר לסורוקה כמקרה מבחן להסביר

משה רוט:       אנחנו נכנסנו למלחמה הזאת – ופה אני מבקש בענווה את העזרה – נכנסנו למלחמה הזאת עם גרעון של 3 מיליארד ו-200,000 שקל

משה רוט:  אני לא אנפח עכשיו את המספרים ואדרוש 5 מיליארד למלחמה

משה רוט:  לא

משה רוט:  המספר הוא 3

משה רוט: 2 אבל לא יכול להיות שבשעת מלחמה, במקום שאני אתעסק בבריאות הנפש ובמלאים ובצרות של עם ישראל, אני מתעסק בלחזר על הפתחים עם "תסגרו לי את הגרעון"

משה רוט:  עם זה אני מתעסק

משה רוט:  אז מה, אני צריך להגיע למצב שאני אהיה חדל פירעון בתחילת 2024? הרי מישהו מכם מעלה בדעתכם מה יקרה אם אני אפסיק לשלם לספקים? חמש דקות ואני לא אקבל תרופות, אני לא אעלה מלאים וככה עם ישראל יגיע אליי

משה רוט:  לא יכול להיות שבשעה הזאת בזה אני מתעסק

משה רוט:  אז אני בענווה מבקש את העזרה שלכם

משה רוט:  אתם תראו פה את העשייה בסורוקה, לבית חולים הזה מגיע פרס ישראל, לא פחות מזה

משה רוט:  שלומי?     

ד"ר שלומי קודש: תעודת זהות מאוד קצרה של סורוקה

ד"ר שלומי קודש:  אנחנו אחד משישה מרכזי-על במדינה, המספרים השתנו קצת עוד לא יודעים איך דברים יוגדרו

ד"ר שלומי קודש:  בית החולים השני או השלישי בגודלו בישראל, קצת תלוי איך סופרים בינינו ובין איכילוב

ד"ר שלומי קודש:  הרבה מאוד עובדים, 5,400 פחות או יותר, ואני אעצור פה כי אני רוצה להתקדם ל-7 באוקטובר

ד"ר שלומי קודש:       הגענו ל-7 באוקטובר עם נתוני פתיחה חזקים בסך הכול, מרכז רפואי מוביל, בית החולים המצטיין של כללית מלר"ד, חזק מאוד, ניסיון גדול מאוד בשעת חירום ובכל זאת, באותו בוקר באמת היה קשה להבין לקראת מה הולכים

ד"ר שלומי קודש:  בסופו של יום – ואני אומר את זה כבר בהתחלה אבל נחזור לזה בסוף – פונו לבית החולים ביממה הראשונה 676 איש

ד"ר שלומי קודש:  לשם השוואה, האר"ן – אירוע רב נפגעים – הגדול ביותר בתולדות בית החולים עד אותו בוקר היה 100 איש באירוע של שני אוטובוסים שהתפוצצו בבאר שבע בשנת 2004

ד"ר שלומי קודש:       לשם השוואה, בתרגילים שהמדינה מתרגלת אותנו, יכולת הקליטה המרבית והמתקבלת על הדעת שאנחנו מסוגלים לקלוט זה 300 איש

ד"ר שלומי קודש:  ב-300 אנחנו אמורים לעצור ולהגיד 'אין עוד'

ד"ר שלומי קודש:  הפרופיל הוא מאוד שונה מהפרופיל הרגיל

ד"ר שלומי קודש:  הפרופיל הרגיל אומר יהיו 10% בחדר הלם יהיו נפגעי חרדה

ד"ר שלומי קודש:  לא היו נפגעי חרדה שהגיעו אלינו, הגיעו לברזילי ומקומות אחרים, פרופיל הקשים הרבה יותר גבוה – 36 ילדים

ד"ר שלומי קודש:  מעולם לא היו לנו 36 ילדים באיזשהו אר"ן אחר

ד"ר שלומי קודש:  בכל נסיבות אחרות זה היה האירוע, ש-36 ילדים הגיעו לפה במספרים

ד"ר שלומי קודש:       קצת מהפעילות מאותו יום, למי שמצוי במערכת הבריאות זה מספרים פנומנליים שבאמת קשה לדמיין, ולמי שלא זה מספרים

ד"ר שלומי קודש:  ביצענו כמעט 100 ניתוחים ביממה הראשונה, ותכף אגיד באילו תנאים מבחנת מיגון, מנות דם, הייתה שיירה בלתי פוסקת משיבא לכאן של מנות דם במשך היום כי אין לנו 200 מנות דם בשגרה

ד"ר שלומי קודש:  כאן אני רוצה לציין לטובה את משרד הבריאות שכבר ב-10:00 היה אתנו על הקו לוודא שאנחנו מקבלים את מה שחסר, בתוך מה שכל המדינה עברה באותו יום ובוודאי גם מערכת הבריאות

ד"ר שלומי קודש:       מילה על נחיתות המסוקים כי הנושא הזה תפס כותרות

ד"ר שלומי קודש:  רוב המסוקים באותו יום טסו למרכז, לקח קצת זמן לאסוף את הנתונים, אתם יכולים לראות 32 מסוקים נחתו בבתי חולים אחרים, מי שנחת אצלנו הביא אנשים במצב אנוש, אנשים שנהרגו בירידה מהמסוק, אנשים במצב שלא יכלו לטוס אחרת, לא היו פה מסוקים קלים, זה מה שאפיין את היום הזה

ד"ר שלומי קודש:  זה היה יום באמת מאוד מיוחד מהבחינה הזאת

אלי כהן: שלומי, רק כדאי להדגיש, 187 בדיקות CT זה עבודה של שבוע ביום

ד"ר שלומי קודש: אני תכף אגיד משהו על CT באופן ספציפי

ד"ר שלומי קודש:  אני לא אעשה סיכום של היום הזה כי זה ייקח זמן להבין אותו, אני רוצה לתאר את השעה הראשונה

ד"ר שלומי קודש:       השעה הראשונה היא שעת הזעם בכל אירוע טראומה

ד"ר שלומי קודש:  אותי העירו ב-06:40, אני גר במיתר, זה רבע שעה מכאן ולא היו אזעקות במיתר

ד"ר שלומי קודש:  דן העיר אותי ב-06:40, בבוקר שבת ואמר שיש אזעקות בבאר שבע, זה משהו חריג ויש לנו פרוטוקול

ד"ר שלומי קודש:  סורוקה בית חולים מאוד חזק בשעת חירום, הפרוטוקול אומר עוד שעה נפגשים בחדר מצב

ד"ר שלומי קודש:  בלי מלחמה, עם מלחמה, אם יש אזעקות - נפגשים

ד"ר שלומי קודש:  אז קבענו פגישה בחדר מצב שלנו ובדרך כבר התחלנו להזיז מחלקות, בטלפונים בדרך

יונתן מישרקי: ידעתם מה קורה?     

ד"ר שלומי קודש: לא

ד"ר שלומי קודש:  ידענו שיש אזעקות בקצב חריג ובמצב כזה אנחנו מזיזים מחלקות

ד"ר שלומי קודש:  זה רפלקס בסיסי שלנו, ובדיעבד השעה הזאת חסכה לנו הרבה מאוד בלגן אחר כך

ד"ר שלומי קודש:  העובדה שכבר התחלנו ולפני 07:00 כבר הפעלתי את המערך הלוגיסטי שלנו להביא את כולם מהבית, כדי לשנע את המטופלים שצריך וכן הלאה, וכל התגבור הזה קרה עוד לפני שישבנו

ד"ר שלומי קודש:       משמרת לילה, בעיקרון, הולכים הביתה ב-07:00 בבוקר

ד"ר שלומי קודש:  הם קיבלו הוראה לא ללכת הביתה, הם לא יודעים לקראת מה הם הולכים אבל משמרת לילה של המלר"ד ושל חדרי ניתוח קיבלו הוראה להישאר בבית החולים עד שנראה מה קורה

ד"ר שלומי קודש:  בדיעבד ממילא לא יכולנו להסיע אותם לפחות למערב הנגב, אבל שוב היינו מוכנים הרבה לפני שישבנו בחדר מצב עם כוח אדם מתוגבר בהרבה

ד"ר שלומי קודש:  אגב, אנשים ניסו להגיד 'אז איפה משרד הבריאות' ואיפה דברים אחרים, משרד הבריאות לא אמור לתת הוראות פה, התורה אומרת בית החולים מתנהל בעצמו, זה התורה, לא המצאנו פה איזה גלגל

ד"ר שלומי קודש:  ואנחנו ישבנו ב-07:45 כל המטה כבר בחדר מצב

ד"ר שלומי קודש:  שם כבר התחלנו לקבל מידע שיש חדירות מחבלים, מידע מווטסאפים מהשטח ולפני 08:00 כבר הכרזנו על אר"ן

ד"ר שלומי קודש:  למעשה הכרזנו על אר"ן בלי נתונים

ד"ר שלומי קודש:  להכריז על אר"ן, ההחלטה נבעה מהעובדה שהייתה שבת ושמחת תורה ואנחנו לא יודעים מי בחו"ל מי במקומות אחרים וכן הלאה

ד"ר שלומי קודש:  כך החלטנו להקפיץ את כולם מהבית זה אומר שבשעה 09:00 כל בית החולים היה פה ולמעשה לא חסר איש צוות במשך כל היום הזה באף סקטור

יונתן מישרקי: זו החלטה שקיבלת אתה?     

ד"ר שלומי קודש: אני והמטה שלי

יונתן מישרקי: ברגע שהבנתם שיש אירוע מהשטח ואמרתם שאתם מקפיצים את כולם?     

ד"ר שלומי קודש: כן

משה רוט: מאיפה הצוות הגיע?     

ד"ר שלומי קודש: מכל רחבי הנגב, אקט הגבורה פה הוא באמת של אנשים שלא יודעים מה קורה

ד"ר שלומי קודש:  לא ראיתי חדשות כמעט בכלל באותו יום אבל אני מבין שהיו חדשות מבעיתות

ד"ר שלומי קודש:  אנשים נכנסו למכוניות ונסעו

ד"ר שלומי קודש:  אני לא יודע איך הם עשו את זה אבל יש לי מרדים שהגיע מאשקלון, אני לא יודע איך הוא הגיע ובאיזה חירוף נפש אבל הוא הגיע

ד"ר שלומי קודש:  כשסורוקה מקפיץ אר"ן אנשים באים

משה רוט: זה אומר משהו על הצוות, אני לא יודע אם הציבור פה מבין, אבל זה אומר הרבה מאוד על הצוות שלך

ד"ר שלומי קודש: אני מסכים במיליון אחוז

ד"ר שלומי קודש:  ממיתר לבאר שבע היו שלוש אזעקות בדרך, אף פעם אין באזור הזה וזה אזור שהוא שטח פתוח הוא לא מיורט על ידי כיפת ברזל ואתה ממשיך לנסוע אין מה לעשות, אתה צריך להגיע

ד"ר שלומי קודש:  הסיפור שלי הוא שולי, לעומת מי שהגיע מאופקים

ד"ר שלומי קודש:       במקביל, וזה כמובן המסר הכי חשוב בדבר הזה, אני סוגר שמונה חדרי ניתוח

ד"ר שלומי קודש:  יש לבית חולים סורוקה 22 חדרי ניתוח

ד"ר שלומי קודש:  מתוך 19 חדרים שרלוונטיים לחירום, שמונה נסגרים כי הם לא ממוגנים

ד"ר שלומי קודש:  ובבוקר של היום הזה אני נאלץ לסגור את המשאב הכי חיוני, צוואר הבקבוק שלי באותו יום היה אך ורק חדרי הניתוח

ד"ר שלומי קודש:  בשעה 10:07 התקשרתי למשרד הבריאות והודעתי שאני מבקש להפסיק להנחית פה מטוסים, מי שמגיע ברכב אין לי מה לעשות, אגב כמו שראיתם 630 הגיעו ברכב, זה לא משהו שיכולתי לשלוט בו, אבל אמרתי "אין לי חדרי ניתוח"

ד"ר שלומי קודש:  ב-11:00 ניתחנו בחדרים של ניתוחי גניקולוגיה, שמיועדים לניתוחים קיסריים

ד"ר שלומי קודש:  חדרים קטנים יחסית, חדרי פעולות

ד"ר שלומי קודש:  הכנו את חדר התפירה במיון לניתוחים, הורדנו לשם ציוד, אף פצוע שנזקק לניתוח מציל חיים לא נמנע ממנו הניתוח

ד"ר שלומי קודש:       צריך גם להבין בין 06:30 ל-13:00 הופעלו בבאר שבע 42 אזעקות, 18 מהן בבאר שבע מערב, זה הצד שלנו

ד"ר שלומי קודש:  זה אומר שאני לא באמת יכול להיכנס לחדרי הניתוח הצפוניים

ד"ר שלומי קודש:  נגיד היום אם יש לי ניתוח מציל חיים ואין לי חדרי ניתוח, הצוות ייכנס וינתח גם במקום בלתי ממוגן כי הצלת חיים קודמת

יונתן מישרקי: אז כמה חדרים עבדו סך הכול עם כל מה שהצלחתם לספח לעצמכם?     

ד"ר שלומי קודש: עשרה ועוד שניים נותרים

ד"ר שלומי קודש:  אני תכף אספר מה זה אומר, אבל 100 אנשים עם פצעי ירי בגפיים אחרי הערכה במיון לא נותחו, עלו למחלקות, לא נגרם נזק לאף אחד מהדבר הזה אבל אל היה לי את הלוקסוס להקצות להם חדר ניתוח

ד"ר שלומי קודש:  בערב, כשהכבישים היו פנויים והיה בטוח להוציא אנשים החוצה, הם יצאו לבתי חולים אחרים, אבל אני מקדים את המאוחר

ד"ר שלומי קודש:       כך נראית השעה הראשונה שלנו כל זה קורה בין 07:30 ל-08:30

ד"ר שלומי קודש:  בתוך בית החולים

ד"ר שלומי קודש:  הטלפון הראשון שלי היה בכלל למנהל החטיבה למיילדות אצלנו

ד"ר שלומי קודש:  וההנחיה הייתה תתחיל לשחרר יולדות

ד"ר שלומי קודש:  אנחנו נצטרך את חדרי הניתוח שלכם, נצטרך עוד מקום תתחיל לפנות

יונתן מישרקי: יחסית מוקדם  אני לא חושב שיש מערכת שבשעה כזאת כבר ידעה לאן הולכים

ד"ר שלומי קודש: אני מאוד גאה בצוות שלי שידע גם להפעיל את זה וגם לעשות מה שצריך

יונתן מישרקי: כן, ולקבל את ההחלטות בזמן קצר

ד"ר שלומי קודש: כן

ד"ר שלומי קודש:  כך נראה היום, אני לא הולך להיכנס לצילומי בלהות, אני מבין שאתם נחשפתם לדברים, השבח לאל אני לא נחשפתי אליהם, אז אמנע מזה

ד"ר שלומי קודש:  כך נראה חדר המיון שלנו באותו יום

ד"ר שלומי קודש:  אנחנו נראה את חדר המיון בהמשך אם נספיק, הוא מורכב משש עמדות בשגרה, חילקנו כל עמדה לשתיים, המנהלים הקודמים היו חכמים מספיק לבנות חלל גדול, העלינו ציוד, היינו מוכנים עם 12 עמדות

ד"ר שלומי קודש:  לא חסרה אף עמדה וכמו שאתם רואים לא חסר צוות

ד"ר שלומי קודש:  זו אמירה מטורפת בעיניי, כי אם מישהו היה אומר לי ביום קודם אם אני יכול לטפל ב-680 איש, קרוב לוודאי שהייתי אומר לא, כי זו המציאות, וגם כי הייתי חושב שהצוות יהיה צוואר בקבוק

ד"ר שלומי קודש:  הצוות לא היה צוואר בקבוק, המיון לא היה צוואר בקבוק

ד"ר שלומי קודש:  צוואר הבקבוק שלי היה חדר הניתוח וזהו

ד"ר שלומי קודש:  היינו יכולים לנתח אנשים טוב יותר

ד"ר שלומי קודש:       מה שרואים בתמונה הימנית העליונה, בסביבות 15:00-14:00 כשהאזעקות נרגעו בבאר שבע הפעלנו את ה-PET CT שלנו בתור CT נוסף

ד"ר שלומי קודש:  הוא במרחק 600 מטר מהמיון ואי אפשר לצאת בשטח פתוח תחת אזעקות

ד"ר שלומי קודש:  PET CT כשמו כן הוא - כולל CT

ד"ר שלומי קודש:  אני חושב שזה מקרה ראשון בהיסטוריה של העולם המערבי שבו נעשה שימוש ב-PET CT כ-CT לכל דבר ועניין

ד"ר שלומי קודש:  וגם למוחרת חברת סימנס באה ושדרגה לנו אותו, כי הוא לא מיועד להיות CT היכולות הטכניות שלו מוגבלות מאוד

ד"ר שלומי קודש:  אגב, לזכותם ייאמר שהם באו ושדרגו לנו אותו בחינם ואני מאוד מקווה שהפעם לא נצטרך להשתמש בו

ד"ר שלומי קודש:       אתם יכולים לראות בחדר המתנה שמיועד לאחד או שניים, שבעה אנשים מחכים ל-CT, בכלל באתר של רפואה גרעינית

ד"ר שלומי קודש:  אני לא אלאה אתכם בכל האלתורים, היו אין-סוף דברים שנעשו באותו יום,  אתם יכולים לראות את המנחת שהיה כל היום פעיל במיוחד בהבאת פצועים לכאן

ד"ר שלומי קודש:  היסעור, שבקושי רואים בצד שמאל למטה, זה צילום שלי ב-02:30 בבוקר, במצלמה פחות איכותית ממה שיש לנו כאן, זה יסעור שמפנה מפה שמונה אנשים עם פצעי ירי בגפיים לבית חולים בלינסון

יונתן מישרקי: מתי זה היה? בלילה?     

ד"ר שלומי קודש: זה היה ב-02:36 לפנות בוקר

ד"ר שלומי קודש:  אני צילמתי אז אני יודע את השעה

ד"ר שלומי קודש:       יצאו מפה באותו ערב 80 איש ולמוחרת עוד 50

ד"ר שלומי קודש:  זה הפינוי הכי גדול בתולדות המדינה בפער

ד"ר שלומי קודש:  בכל האירועים בהיסטוריה של בית החולים המספר הכי גדול שסורוקה אי פעם הוציא מפה בגלל בעיית קיבולת היה שניים

ד"ר שלומי קודש:  באוטובוס של התיירות הרוסיות שהתדרדר ליד אילת, נאלצנו לפנות שניים כי היו פגיעות ראש רבות מכפי שבית החולים יכול היה לטפל

ד"ר שלומי קודש:  פה הוצאנו 130 ביומיים הראשונים ועוד כמה אחר כך פשוט כדי לפנות מקום

יונתן מישרקי: מאיזה שלב התחלתם לפנות לבתי חולים אחרים?     

ד"ר שלומי קודש: בסביבות 16:00

יונתן מישרקי: באותו יום? בצוהריים?     

ד"ר שלומי קודש: 	כן, כן

משה רוט: הרי אני בעצמי פגשתי פצועים שהגיעו באותו יום לבית חולים לניאדו, פצועי ירי, לקראת סוף היום

ד"ר שלומי קודש: יצאו לכל הארץ, משרד הבריאות מאוד עזר גם פה

ד"ר שלומי קודש:  כשהיה ברור שיש לנו בעיה לוגיסטית כי היינו עסוקים בלטפל בפצועים, תכף תראו את הקצב, הייתה לנו בעיה בתיאומים, בדבר הכי יעיל, לתאם את האמבולנסים לאן הם יגיעו לאן הם ילכו, לא יכולתי להקצות לזה כוח אדם, שלחו את פיראס, הוא עשה עבודה מדהימה, ניהל את האירוע הזה ככה, במקביל הגיעו לפה 18 רופאים מבתי חולים אחרים של כללית ו-28 אחיות

ד"ר שלומי קודש:  מי שניהל את מבצע הפינוי זה מנהל הכירורגיה - - -          

קריאה: עמק, כרמל, השרון, בילינסון, קפלן

ד"ר שלומי קודש: האחיות נשארו פה חודש הרופאים קצת פחות, הגיעו באותו יום

ד"ר שלומי קודש:  נכנסו למכוניות ונסעו

ד"ר שלומי קודש:        << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        זה היה מיוזמתם? 	 

ד"ר שלומי קודש: לא, אנחנו ביקשנו חטיבת בתי חולים סייעה בזה, ביקשנו מכללית

ד"ר שלומי קודש:       << דובר >> משה רוט (יהדות התורה): << דובר >>        סליחה רגע מי שמכיר את השטח היה אומר שזה דמיוני, ההתגייסות הזאת

ד"ר שלומי קודש: אנחנו מדינת ישראל, ומי שמכיר את מדינת ישראל ואת עם ישראל יגיד שלא

אלי כהן: וזה היתרון של כללית שאתה יכול לפנות לבתי חולים שלך ואתה אומר להם

יונתן מישרקי: יש כיפה אחת מעל מספר בתי חולים ומעל מספר מנגנונים

ד"ר שלומי קודש: התקשרו אליי עד הצוהריים המנהלים של כל מרכזי-העל במדינת ישראל והציעו את עזרתם, בעיקר הציעו לקחת פצועים

ד"ר שלומי קודש:  כולם קיבלו בסופו של דבר

ד"ר שלומי קודש:  רופא מבית חולים אחר הרבה פחות עוזר לי, רופא של כללית מכיר את מערכת המידע, יודע איך לעבוד אצלנו, מגיע ומתחיל לרוץ

ד"ר שלומי קודש:  זה עוזר לנו מאוד

ד"ר שלומי קודש:       לא צילמנו הרבה ביום הזה, אף אחד לא היה פנוי לזה, באיזשהו שלב הערימה הזאת העצובה הגיעה לתקרה

ד"ר שלומי קודש:  אנחנו לא רגילים לראות אלונקות ספוגות בדם

ד"ר שלומי קודש:  הבוקר הגיעו שלושה פצועים, שניים קשים, אחד מאוד קשה, הגיעו מהרצועה אחרי טיפול, חבושים, עם עירוי

ד"ר שלומי קודש:  הם מגיעים על אלונקה נקייה, פצועים מאד קשה אבל אחרי טיפול

ד"ר שלומי קודש:  אנשים פה הגיעו במצב מפורק לחלוטין, בטנדרים

ד"ר שלומי קודש:       אני אזכיר פה את טל דבש - אנחנו מדברים על רופאים ואחיות - טל דבש הוא חצרן בבית החולים

ד"ר שלומי קודש:  אני התרוצצתי בכל האתרים לוודא שדברים עובדים ובאיזשהו שלב אני רואה את טל דבש שוכב ברכב של חשמלאים, כזה עם תא מטען ארוך, טל דבש נכנס לרכב, נשכב בפנים, היו שם שני פצועים מחוסרי הכרה בתוך הרכב, היה צריך להוציא אותם, הרי אי אפשר למשוך אותם מהרגליים

ד"ר שלומי קודש:  אלוהים יודע איך העמיסו אותם

ד"ר שלומי קודש:  טל דבש נכנס, נשכב בין שני הפצועים וחיבק אותם אחד-אחד להוציא אותם למיטה, הוא יצא מגואל בדם בעצמו, וזה חצרן, זה לא סניטר, לא אח, זה מישהו שהתגייס מהבית לבוא באותו יום

ד"ר שלומי קודש:  כמוהו יש עוד רבים אחרים, לא בטוח שאת כולם ראיתי ופגשתי אבל בעצם את רובם כן, ולכן האלונקות נראות ככה בדרך

ד"ר שלומי קודש:       זו הפצועה הראשונה שלנו

ד"ר שלומי קודש:  אני יכול פה לבלות יומיים בלספר סיפורים ולא אעשה זאת, אל דאגה

ד"ר שלומי קודש:  הניתוח הראשון שבוצע באותו יום היה על ידי גניקולוגים, פרופ' ויינטראוב ופרופ' שיינר, שני רופאים בכירים שהיו פה עוד מהבוקר כי הזעקתי אותם לפנות יולדות, מטרה אחרת בכלל

ד"ר שלומי קודש:  אישה בדואית בהיריון, תסתכלו כמה ההיריון מתקדם, זו אישה שכבר יכלה להיות אחרי לידה

ד"ר שלומי קודש:  היא נורתה בבטן ומבהיל לקרוא דוח כזה, "העובר ללא נשימה אך עם דופק

ד"ר שלומי קודש:  עדות לפצע כניסה בדופן בטן תחתונה שלה

ד"ר שלומי קודש:  הועבר לפגייה ונפטרה אחרי יומיים", ואני מקווה שלא אצטרך לראות עוד דוח כזה בימי חיי, של עובר עם פצע ירייה בבטן וזה לא משנה שהיא בדואית אבל זה היה הניתוח הראשון שלנו

ד"ר שלומי קודש:  האישה בסדר גמור אבל זה מאפיין את היום הזה שהתאפיין בכך שלכל אורכו ראינו דברים שמעולם לא ראינו קודם

ד"ר שלומי קודש:       זה גרף של קצב הנכנסים לפי שעה, קצת קשה לראות את המספרים

ד"ר שלומי קודש:  אלה גרפים שרואים פה אור יום לראשונה, התפנינו רק עכשיו לשבת ולנתח את זה

ד"ר שלומי קודש:  בין השעות 12:00 ל-13:00 נכנסו 83 איש

ד"ר שלומי קודש:  מה שבולט כאן זה שעד הערב המשיכו להגיע 40 איש לשעה

ד"ר שלומי קודש:  גם העליות והירידות כאן נבעו לדעתי מענייני רישום, יותר סביר מהירידות שנראות בגרף

ד"ר שלומי קודש:  פשוט קצב בלתי נתפס, וצריך לנתח

ד"ר שלומי קודש:  באמת בסוף זה מסירות של הצוות אין לי הסבר נוסף כיצד עשינו זאת

ד"ר שלומי קודש:  התחלנו לפנות החוצה בערך בירידה הזאת שרואים בשעות הערב בין 20:00 ל-21:00, התחילה יציאה גדולה יותר

ד"ר שלומי קודש:  צריך להבין, כדי להוציא מטופל צריך לתעד, צריך לרשום, צריך לאסוף את ה-CT שלו, צריך אנרגיות ניהוליות שפשוט לא היו לנו קודם

ד"ר שלומי קודש:  והחולים היו מטופלים, זה לא שהם לא טופלו

ד"ר שלומי קודש:       החטיבה הפנימית שלנו

ד"ר שלומי קודש:  רפואה פנימית – חולים, קשישים, הורים שלנו – לכאורה אמורה להיות ליד המלחמה

ד"ר שלומי קודש:  ב- 08:30 התקשרתי לד"ר ברסקי, ראש החטיבה הפנימית, שיתחיל לשחרר חולים ולפנות לי מיטות

ד"ר שלומי קודש:  ראיתם את הגרף הקודם, כבר היו 20 איש במיון

ד"ר שלומי קודש:  וכך נראתה החטיבה הפנימית, שלא קשורה למלחמה

ד"ר שלומי קודש:  באו כל הרופאים של החטיבה מהבית

ד"ר שלומי קודש:  העלייה הקטנה בגרף זה בבוקר, כשהוצאנו חולים מטיפול נמרץ לפנימית, כדי לפנות מקום בטיפול נמרץ ורוקנו את המיון

ד"ר שלומי קודש:  כל מי שהיה במיון הלך לפנימית

ד"ר שלומי קודש:  כמו שהעלינו את פצועי הירי בגפיים

ד"ר שלומי קודש:  ואתם יכולים לראות את הרידוד המאוד מהיר, 25% מהחולים בפנימית הלכו הביתה באותו ערב

ד"ר שלומי קודש:  אגב, העיכוב היה בעיקר כי אנשים פחדו לצאת מבית החולים

ד"ר שלומי קודש:       << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        כמה מיטות של טיפול נמרץ יש?     

שלומי קודש: תכף אדבר על זה, יש לנו 24 בשגרה, גדלנו ל-32 באותו יום

שלומי קודש:       << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        יש בעיה של יכולת פינוי, גם מבחינת חולים מורכבים

ד"ר שלומי קודש: לכן לא כולם הלכו הביתה, הוצאנו 24% שהיו מיועדים להמשך בירור, שאחרת לא היה לנו זמן לברר בימים הקרובים, המשך טיפול אחר כך

ד"ר שלומי קודש:  כל קופות החולים עזרו לנו, התייצבו פה אחיות שהגיעו משלוש קופות חולים, מתוך הארבע הקיימות

ד"ר שלומי קודש:  לא אגלה מי לא היה, באמת זה היה עניין של לוגיסטיקה

ד"ר שלומי קודש:  הן דאגו לאמבולנסים להוציא אנשים הביתה כדי לעזור לנו

ד"ר שלומי קודש:  אתם יכולים לראות שהחטיבה הפנימית אכן התפנתה לנו בצורה מאוד משמעותית

ד"ר שלומי קודש:       זו החטיבה הכירורגית, תראו את קצב קליטת הנפגעים באשפוז, את העלייה לאורך כל שעות היום, גם בקו התחתון אנחנו די מלאים, מערכת הבריאות בישראל לא בדיוק ריקה בשגרה

ד"ר שלומי קודש:  קיבלו בלי הפסקה, הקו המתון של העלייה הוא במקביל ליציאה של 80 איש

ד"ר שלומי קודש:  אם היו פה 80 איש שלא היינו מוציאים, הגרף הזה הי יוצא מהשקף, ומיכולת הקליטה שלנו

ד"ר שלומי קודש:  אתם יכולים לראות את הרידוד ואת המשמעות שלו על הקליטה אצלנו

ד"ר שלומי קודש:  בסביבות 23:00 פתחנו עוד מחלקה פנימית שיכלה לקבל עוד 40 חולים כירורגים

ד"ר שלומי קודש:  פשוט כי לא ידענו לאן הולכים

ד"ר שלומי קודש:  פתחנו עוד ועוד אין איך לתאר את זה

ד"ר שלומי קודש:  כך נראה בשיא הקליטה, ללא תיעוד, ללא כלום

ד"ר שלומי קודש:  יש פתק על המיטה, "המטופל הולך לטיפול נמרץ"

ד"ר שלומי קודש:  כתוב כאן גם אם אי אפשר לראות, "הולך לטיפול נמרץ", "הולך לאורתופדיה", יודעים שזה טיפול נמרץ, כי יש מרדים ויש ערכת תרופות

ד"ר שלומי קודש:  החולים הלכו בלי תיעוד, בלי שום דבר, עלו למעלה ותיעדו שם, פשוט לפנות את חדר ההלם לנפגע הבא

ד"ר שלומי קודש:  למעשה התיעוד היחיד של לאן הוא הולך זה הפתק הזה על המיטה

ד"ר שלומי קודש:       רץ אצלנו בווטסאפ שאחד מהסניטרים במעלית אמר "נפל לי הפתק, לאן אני הולך"

ד"ר שלומי קודש:  אבל כך רץ האירוע וזו הייתה היכולת שלנו להמשיך לקבל פצועים במיון, כי אחרת זה פשוט לא היה הולך

ד"ר שלומי קודש:  אני אצטרך לעצור פה את החלק הרפואי, תצטרכו להאמין לי שיכולתי למלא ספר ואולי יום אחד זה עוד יקרה

ד"ר שלומי קודש:       הסיפור של אלמונים, כולנו הכרנו אותו בכל אירוע גדול בתולדות האנושות

ד"ר שלומי קודש:  אגב, אנחנו די בטוחים שזה אירוע הטרור הגדול ביותר שאי-פעם היה לבית חולים יחיד בהיסטוריה של האנושות

ד"ר שלומי קודש:  כי בתאומים לא היו הרבה שורדים, במועדון בפריז היו פחות נפגעים, אסונות טבע זה כמובן סיפור אחר

ד"ר שלומי קודש:  באירוע טרור זה כנראה, בפער די גדול, האירוע הכי גדול שהגיע לבית חולים יחיד

ד"ר שלומי קודש:  והסיפור של אלמונים מוכר לנו גם בישראל

ד"ר שלומי קודש:       פה אני רוצה לספר על סטודנטים לרפואה

ד"ר שלומי קודש:  במשך כל היום התחילו להופיע לי במיון כל מיני פנסיונרים, אנשים ששכחתי שהם קיימים, שבאו ואמרו "באנו לעזור"

ד"ר שלומי קודש:  אחד ד"ר ליכטמן, אמרתי לו שאנחנו בסדר עם כירורגים, והוא אמר לי "אכפת לך, שלומי, שאני אעמוד בפינה של חדר טראומה?", האיש לימד אותי בבית ספר לרפואה, לא יכולתי לסרב לו

ד"ר שלומי קודש:  אחר כך סיפרו לי שהוא נתן המון עצות זהב לכירורגים

ד"ר שלומי קודש:  ישב בשקט, לא ניתח, איש מבוגר אבל נתן עצות טובות

ד"ר שלומי קודש:  הופיעו המון סטודנטים לרפואה, כמעט מאה

ד"ר שלומי קודש:  אחת המשימות שהם קיבלו, וגם זה בניגוד לחוקים ולפרוטוקול, הם פתחו תיבת אימייל של סורוקה ופרסמו ברשתות החברתיות, למשלוח תמונות

ד"ר שלומי קודש:  כי אנשים הגיעו עם תמונות ועם טלפונים

ד"ר שלומי קודש:  כך אנשים שלחו תמונות לתיבת האימייל

ד"ר שלומי קודש:  ובמקביל לצלמות שלנו, שגם נמצאות כאן, הם צילמו את כל הנפגעים האנונימיים

ד"ר שלומי קודש:  נוצרו לנו שני קבצים ולא היה איך להצליב את המידע

ד"ר שלומי קודש:  ישבו סטודנטים בחדר אחורי עם מצגת אחת של האלמונים שלנו ומצגת שנייה עם התמונות שאנשים שלחו באימייל, זיהו את רובם  ואפשר היה להעביר את זה לזיהוי האלמונים על ידי משפחותיהם

ד"ר שלומי קודש:  פרט מעניין, למוחרת איזו חברה ישראלית אמרה שיש לה אלגוריתם של AI והאם אנחנו מוכנים שהם יבואו לנסות, הסכמנו בשמחה, הם זיהו שניים

ד"ר שלומי קודש:  כלומר הסטודנטים זיהו הרבה יותר

ד"ר שלומי קודש:        << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        הם נתנו מידע רפואי? או רק עדכנו והרגיעו את המשפחות?     

ד"ר שלומי קודש: לא, לא, הדבר היחיד זה מה שרואים פה בתמונה, אחר כך נכנסו העובדים הסוציאליים וממשיכים את הטיפול

קריאה: היו פצועים מזוהים והיו פצועים שלא מזוהים והיה צריך קודם כל לזהות מי זה מי

קריאה:        << דובר >> משה רוט (יהדות התורה): << דובר >>        בכל בית חולים יש מערכת כזו שאפשר להתקשר אליה ולברר

קריאה:       << דובר >> לימור סון הר מלך (עוצמה יהודית): << דובר >>        מה שקרה בשבת הזאת בשונה, זה שהיה אפשר להתקשר לכל בית חולים ולקבל את המידע על כל כלל הפצועים המזוהים שנמצאים

קריאה:  אני דיברתי עם בר סימן טוב בסביבות 15:00 והוא אמר לי שיש 840 מזוהים ו-140 לא מזוהים

ד"ר שלומי קודש: אני רוצה לחלוק את הסיפור שלצד הקושי בו הוא בעיניי התמצית של היום הזה

ד"ר שלומי קודש:  באותו יום זוהה פצוע איש בן 23, זוהה על ידי שני ההורים שלו, הציגו לנו תמונה שלו, כי תהליך הזיהוי נעשה על ידי תמונה

ד"ר שלומי קודש:  בתמונה נראה שזה אותו אדם, איש מורדם ומונשם, שאיבד את רגלו בשטח

ד"ר שלומי קודש:  כעבור יומיים הגיעה אחותו מארצות הברית, הסתכלה ואמרה, "זה לא אח שלי"

ד"ר שלומי קודש:  ומה שהיא אמרה זה שהבוהן שלו קצרה מדי

ד"ר שלומי קודש:  ההורים כמובן לא קיבלו את דבריה, באותו בוקר רצה הגורל שהגיע לבית החולים זוג הורים אחר, שאמר שלפי כל התחקירים שהם עשו הילד שלהם הובל לסורוקה במסוק

ד"ר שלומי קודש:  אתם יודעים שלא היה את המידע הזה באמת ושני הדברים האלה מתנגשים

ד"ר שלומי קודש:  ד"ר דן שוורצפוקס, הסגן שלי, לקח אותם לטיפול נמרץ והם אמרו, "זה הבן שלנו"

ד"ר שלומי קודש:  במשפחה השנייה הבן היה חייל ולכן טביעת האצבע שלו הייתה במערכת והיה אפשר לזהות אותו, ואכן הוא היה של המשפחה השנייה

ד"ר שלומי קודש:  אחד המאורעות הכי קשים של האירוע הזה - אני לא הייתי עד לאירוע הזה, סיפר לי עליו ד"ר עמית פרנקל, הרופא הבכיר שטיפל בהם - האימא של המשפחה הראשונה נפלה על הברכיים, חיבקה לו את הרגליים וביקשה שהוא יגיד לה שזה לא נכון

ד"ר שלומי קודש:  והאיש החלים, הוא נשאר בלי רגל, אך התאושש והחלים

ד"ר שלומי קודש:  אחרי יומיים מצאו את הגופה של הבן של המשפחה השנייה, ועמית שמר על קשר עם המשפחה והתקשר אליהם אחרי יומיים להתעניין ולהשתתף בצערם, והם גמרו עליו את ההלל בטלפון על הטיפול שהוא העניק למשפחה של מישהו אחר

ד"ר שלומי קודש:  ובתוך כל הזוועה של הסיפור הזה הוא הוכחה לניצחון

ד"ר שלומי קודש:       עוד צוואר בקבוק שלנו זה בדיקות CT

ד"ר שלומי קודש:  בטראומה היום עושים הרבה מאוד בדיקות CT

ד"ר שלומי קודש:  אני שמח להגיד שביום השלישי אחרי המלחמה, ועדת כללית אישרה רכש של CT נוסף למיון אצלנו

ד"ר שלומי קודש:  יש לנו אחד שמספיק לרקורד בשגרה, אבל לאירועים כאלה זה לא מספיק

ד"ר שלומי קודש:  על המספר הגבוה של בדיקות ה-CT שנעשו על זה כבר דיברתי

ד"ר שלומי קודש:       נושא אחרון כאן, פתיחת יחידה חדשה לטיפול נמרץ

ד"ר שלומי קודש:  בקורונה היינו אחד מבתי החולים היחידים בארץ שפתח עוד יחידה לטיפול נמרץ, לא הסתפקנו במה שהיה לנו

ד"ר שלומי קודש:  ויש לנו במחסנים ציוד ליחידה לטיפול נמרץ שנשאר מהקורונה, לא פיזרנו את הציוד, השארנו את זה מתוך ידיעה של המקום שלנו במערכת  הבריאות הישראלית

ד"ר שלומי קודש:  וב-20:00 באותו ערב עמדו לנו שמונה מיטות טיפול נמרץ, שש מהן אוכלסו למוחרת היום

ד"ר שלומי קודש:  בלעדי זה אנשים היו מאבדים את חייהם

ד"ר שלומי קודש:  וזו יכולת שאני לא בטוח שהייתה להרבה בתי חולים באותו יום

ד"ר שלומי קודש:  הסיעוד מצא אחיות, ד"ר ליאור פוקס, שגר בחבל אשכול, ביטל צו 8 ובא לעבוד, ומנהלת היחידה גם

ד"ר שלומי קודש:  ב-20:00 היכולת להפעיל את זה, הייתה נקודת מפנה מבחינתנו

ד"ר שלומי קודש:       המשכנו לקבל נפגעים

ד"ר שלומי קודש:  קיבלנו את הנפגעים הכי קשים

ד"ר שלומי קודש:  נפגע בסכנת חיים ינחת פה גם אם יעד הפינוי שלו הוא אחר, פשוט בגלל הקרבה

ד"ר שלומי קודש:  אנחנו בערך רבע שעה קרובים יותר לצפון הרצועה והמנחת שלנו באמצע בית החולים, לא צריך אמבולנס, פשוט רצים ישר למיון

ד"ר שלומי קודש:  ההנחה היא שהפינוי אלינו קצר ב-25-20 דקות מאשר פינוי לבית החולים הקרוב

ד"ר שלומי קודש:  לרוב הפצועים זה לא משנה, הם מיוצבים, הם טופלו בשטח, הם קיבלו דם, זה לא משנה הדלתא הזאת

ד"ר שלומי קודש:  אפשר לראות לשם השוואה, פרט ל-600 של היום הראשון כבר בכל צוק איתן מבחינת מספר נפגעים ועושים מה שצריך

ד"ר שלומי קודש:       קצת מההיערכות שלנו, אם נספיק נלך לראות את חדרי הניתוח הריקים שלנו, צריך לראות את הדבר הזה בעיניים כדי להאמין, שיכול להיות מרכז-על בחזית הלחימה, שעומדים בו גם היום שמונה חדרי ניתוח ריקים

ד"ר שלומי קודש:  זה מסוג השינויים שעשינו

ד"ר שלומי קודש:       תושבי הנגב משלמים מחיר, בזמינות של פעילות אלקטיבית שנעצרה אצלנו, משרד הבריאות שחרר לנו קצת בשבוע שעבר, אנחנו עובדים עם הנהלת כללית מולם כדי לשחרר עוד, פשוט כדי לא לפגוע

ד"ר שלומי קודש:  אנחנו פותחים מחלקת שיקום שנייה

ד"ר שלומי קודש:       << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        מה זה עובדים? בהתאם לתרחישי יישום נכון? אין פה מנגנון אחר

ד"ר שלומי קודש:       << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        כן אבל צריך לאזן כרגע, המלחמה ארוכה

יונתן מישרקי: אני גם מסכים איתך ב-100%

יונתן מישרקי:       << דובר >> משה רוט (יהדות התורה): << דובר >>        בכמה אנשים סך הכול זה פוגע?          << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        אתה יכול לומר בכמה אחוזים ירדתם בפעילות הניתוחית שלכם?     

ד"ר שלומי קודש: הניתוחית - 50%

ד"ר שלומי קודש:       << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        זו המשמעות, אנחנו יודעים שמענו את זה גם בבתי חולים אחרים

קריאה: זה אלפי ניתוחים בחודש

ד"ר שלומי קודש: יתרה מזאת, בשבועות האחרונים האיום הטילי הוא גבוה יותר במרכז מאשר אצלנו

ד"ר שלומי קודש:  רוב חדרי הניתוח בארץ לא ממוגנים ומנתחים בהם

ד"ר שלומי קודש:  לעומת זאת אצלנו לא מנתחים

ד"ר שלומי קודש:  פשוט חבל על הפגיעה בתושבי העיר

יונתן מישרקי: זה אירוע שנופל לך בין פיקוד העורף והצבא בתרחישי יישום לבין משרד הבריאות, כל הזמן לשמור על איזון

יונתן מישרקי:       << דובר >> משה רוט (יהדות התורה): << דובר >>        יש פה גם סוג של פשרות בתוך המילים

יונתן מישרקי:  אם לדוגמה מסכימים לנתח ברמת מיגון צהובה, במקום ירוקה, או אם שמים בטונדות כאלה אז זה סוג של פשרה האם יכולים לעשות פשרה כזאת בסורוקה, אם זה קיים

ד"ר שלומי קודש: אני כנראה מנהל בית החולים היחיד בעולם המערבי, אני אומר בזהירות כי אני לא מכיר את כל העולם המערבי, שהעלה לדיון למנהל כללית לפני חצי שנה בערך את השאלה האתית הבאה - מונח עכשיו חולה עם דימום מוחי בחדר מיון שצריך צנתור מוח, חדר צנתור המוח שלנו איננו ממוגן והוא לא ישרוד אם לא נצנתר אותו

ד"ר שלומי קודש:  הצוות רוצה לצנתר אותו ואני לוקח את הסיכון הקלוש שייפול טיל, דווקא עכשיו דווקא בחדר צנתורים

ד"ר שלומי קודש:  אני עובד תחת הוראות של המדינה שאומרות שזה אסור

ד"ר שלומי קודש:  וקבענו כפשרה מנגנון שאומר שזה מותר

ד"ר שלומי קודש:      
  << דובר >> משה רוט (יהדות התורה): << דובר >>        זה קלאסי מה שאתה מתאר וזה סורוקה ובמידה מסוימת אנחנו יודעים, הרי מבחינה טכנית הוא נמצא יותר קרוב לקו האש ממקומות אחרים

ד"ר שלומי קודש: כן בכל מקרה אני עובד לפי פרוטוקול שקבענו עם הנהלת כללית

ד"ר שלומי קודש:  אלה פשוט דברים שאנחנו ממשיכים לעשות כל הזמן, לשמור על הדריכות שלנו

ד"ר שלומי קודש:  כי אנחנו מבינים שתרחישי הייחוס שלנו הם לא רלוונטיים אחרי ה-7 באוקטובר

ד"ר שלומי קודש:  אני לא יודע אם יכול להגיע טיל עם ראש קרב כבד יותר מאלה שהיו עד כה ולעשות נזק גדול יותר

ד"ר שלומי קודש:  אנחנו ערוכים היום הרבה יותר טוב לעוד אירוע כזה, משהיינו ב-7 באוקטובר ונדע לתפעל אותו

ד"ר שלומי קודש:  זה משהו שהמדינה יודעת כבר

ד"ר שלומי קודש:  אפשר לסמוך עלינו, אם חלילה נידרש לכך, נטפל

ד"ר שלומי קודש:  השרירים שלנו מתורגלים

ד"ר שלומי קודש:       כבר ביום ראשון הפעלנו גני ילדים לילדי עובדים, אני מוריד את הכובע בפני מחלקת משאבי אנוש שלנו

ד"ר שלומי קודש:  דברים שיש בסורוקה ואין בבתי חולים אחרים למשל מחסן מלא במשחקים לילדים, חיתולים, צעצועים, בובות, לא משנה מה, מוציאים מהמחסן, פותחים במרתפים שלנו בקומה 2- מעון לילדים

ד"ר שלומי קודש:  לולא זה, לא הייתי יכול לנתח למוחרת

ד"ר שלומי קודש:  אחיות חדר ניתוח, אחיות אחרות, פשוט אלה יכולות שיש לנו

יגאל אמיתי: מי מפעיל את המעון הזה?     

ד"ר שלומי קודש: בהתחלה מתנדבים ואחר כך אנשים מהעירייה וממקומות אחרים שעבדו

ד"ר שלומי קודש:  אבל ביום הראשון אין לך אף אחד חוץ ממתנדבים שלנו

ד"ר שלומי קודש:  יש אנשים שיודעים שהם ביום הראשון למלחמה מתייצבים אצלנו להפעיל את המעונות האלה

ד"ר שלומי קודש:  זו הסיבה שאנחנו מוגבלים מגיל שלוש ומעלה, כי טיפול בילדים קטנים יותר מחייב רגולטורית הכשרה אחרת

ד"ר שלומי קודש:       אני לא יכול להעביר מצגת כזאת בלי לספר את סיפורם של שני רופאים שאיבדנו סביב תחילת המלחמה הזאת

ד"ר שלומי קודש:       ד"ר איתן נאמן - יום אחד אני אצליח לדבר עליו בלשון עבר - הוא היה רופא טיפול נמרץ ילדים אצלנו, עבד איתנו במיון כל אותו בוקר, טיפל בפצועים עד לצוהריים, קיבל צו 8 ליחידה מובחרת שבה הוא שירת, אמרתי לו שהוא לא הולך אני מארגן לו ריתוק, כי היה לנו כבר עם מי לעבוד במשרד הבריאות לרתק אנשים ממילואים, הוא הסתכל עליי ואמר לי, "שמעתי עליך" ויצא מהמיון

ד"ר שלומי קודש:  אב לשבעה ילדים, למדתי מאלמנתו שהוא גם לא עבר בבית

ד"ר שלומי קודש:  מתברר שזה מישהו שחי כל חייו עם תיק במכונית, שמא הוא ייקרא למילואים

ד"ר שלומי קודש:  את הצילום האחרון בחייו צילם אותו עיתונאי עובר אורח כשהוא מתפלל לצד הדרך בשדרות

ד"ר שלומי קודש:  הוא נהרג בקרב ליד גבים באותו יום

ד"ר שלומי קודש:       ד"ר דניאל לוי, עולה מפרו, עלה לבד ארצה, מתמחה באף אוזן גרון, היה אמור להיות תורן ביום הזה, מה שהיה יכול להציל את חייו, אבל המלחמה התחילה לפני שהוא הספיק להיכנס לאוטו ולנסוע לתורנות

ד"ר שלומי קודש:  עכשיו אפשר לספר כי אשתו סיפרה את זה בטלוויזיה, הוא גר בבארי כדי שלילדה הקטנה שלו, שחולה בסוכרת סוג 1, תהיה קהילה תומכת

ד"ר שלומי קודש:  איכשהו החיים סובבו לנו אחרת בתוך כל האירוע הזה

ד"ר שלומי קודש:  הוא התחיל את היום הזה בכך ששם את אשתו, ליהי, ואת שני הילדים שלו בממ"ד ורץ למרפאה ליד כדי לטפל באנשים

ד"ר שלומי קודש:  הם טיפלו כל אותו יום בפצועים, הוא עם פראמדיקית ואחות, מישהו מכיתת הכוננות היה איתם להגן על המרפאה, עד שנגמרה לו התחמושת

ד"ר שלומי קודש:  ב-13:59 היה הקשר האחרון עם הרופא ולמיטב ידיעתנו ב-14:00 נזרקו סדרה של רימונים לתוך המרפאה וכך הוא נרצח

אלי כהן: לפני שהוא מת הוא עוד הציל חיים, הוא מתמחה באף אוזן גרון, הוא עשה ניתוח חזה רחב, הוציא רסיסים והציל חיים

ד"ר שלומי קודש: בסדר, אני אעצור כאן

ד"ר שלומי קודש:  במבואה שלנו יש את הרשימה הארוכה מדי של עובדים שאיבדו קרובי משפחה דרגה ראשונה

ד"ר שלומי קודש:  פעם, אם הייתי עובר מעל דרגה ראשונה הייתי צריך אולם נוסף, לצערי

ד"ר שלומי קודש:  תחמנו את זה משני הצדדים שלא יהיה מקום להוסיף, בתקווה שזה יעזור

ד"ר שלומי קודש:       עכשיו אפרט מה עוצר אותנו

ד"ר שלומי קודש:  צריך להבין שסורוקה הוא בית החולים הגדול במדינה והאחרון שבאופן שיטתי איננו ממוגן

ד"ר שלומי קודש:  אחרי מלחמת לבנון השנייה מיגנו את הצפון, היה פרויקט "מגן צפון", השקיעו בזה המון כסף בנו חניונים, מרפאות, בניינים, מה שרוצים

ד"ר שלומי קודש:  לא שאין פערים אבל בגדול בצפון האתרים הקריטיים ממוגנים

ד"ר שלומי קודש:  אצלנו מתוך חמש מחלקות יולדות, שלוש לא ממוגנות

ד"ר שלומי קודש:  בהתחלת המלחמה נאלצנו להתחיל להעביר יולדות למחלקות אחרות כדי שנוכל ליילד נשים בבטחה

ד"ר שלומי קודש:  יולדת לא רוצה לנסוע בתוך מלחמה לבית חולים אחר

ד"ר שלומי קודש:  זה לא רציני

ד"ר שלומי קודש:  חדרי הצנתורים שלנו, כולם לא ממוגנים

ד"ר שלומי קודש:  מתוך שני חדרים של צנתור לב, חדר צנתור מוח

יגאל אמיתי: הישיבה לא חסויה, אז אולי לא כדאי לתת איתור מדויק

ד"ר שלומי קודש: אין בעיה, כי הם לא עובדים

ד"ר שלומי קודש:  האתרים לא עובדים

ד"ר שלומי קודש:  אני בתפקיד הזה כבר שש שנים, הצגתי את זה כבר עשרות פעמים לכל גורם מקצועי שמוכן לשמוע והאתרים האלה אפשר לטווח אותם, הם עומדים ריקים היום ולא משרתים את האוכלוסייה

ד"ר שלומי קודש:  לטובת משרד הבריאות תכף זה יהיה בשקופית

ד"ר שלומי קודש:  זה חדר הצנתורים שלנו

ד"ר שלומי קודש:  חולה בנגב שיש לו אוטם לבבי יצונתר היום יותר מאוחר

ד"ר שלומי קודש:  אוטם מוחי - העברנו כבר עשרה מטופלים לירושלים, כאלה שלא בסכנת חיים מיידית, ברור לכם שהתוצאה התפקודית שלהם עלולה להיפגע

ד"ר שלומי קודש:       כך זה נראה אתמול סגרנו מחלקת ילדים והפכנו אותה למחלקת יולדות, וזה כבר לא נראה ככה, אבל זו מחלקת יולדות עם יולדות בפרוזדורים בתקופות השיא של העומס שם

ד"ר שלומי קודש:  אלה הנשים ששמעו על פערי המיגון שלנו רק בקדנציה שלי

ד"ר שלומי קודש:  אין ביקור פה שאני לא מעלה את זה, כל ביקור בעוצמה שלו ואני חייב לומר די

ד"ר שלומי קודש:  באמת לא סבירה הסיטואציה שאני צריך להגיד לצוות להיכנס לעבוד לא ממוגן כי המדינה לא מיגנה אותם

ד"ר שלומי קודש:  באמת די

ד"ר שלומי קודש:  אין לי מילה אחרת לזה

ד"ר שלומי קודש:  החשש שלי הוא שדווקא כי סורוקה הראה מסוגלות מאוד גבוהה באירוע הזה, עלול מישהו לבוא ולומר "מה אתם רוצים, הנה, הסתדרתם"

ד"ר שלומי קודש:  ואני אומר, הסתדרנו עם צוות שחרף את נפשו וגם להם יימאס ולא לעולם חוסן ופשוט אי אפשר כך

ד"ר שלומי קודש:       הפערים והעלויות זה מה שצריך כדי לתת מענה בסיסי לדברים אצלנו וזה כבר קרה, מיגון, CT, קופת חולים כללית שמה את היד בכיס ויהיה CT

ד"ר שלומי קודש:  ייקח קצת זמן לבנות אותו

ד"ר שלומי קודש:  התוספת לחדרי ניתוח עם מענה חלקי לצנתורים, משרד הבריאות הקצה לזה תקציב, ייקח לזה שנה-שנתיים

ד"ר שלומי קודש:  אלה פלסטרים, הם חשובים, פלסטר עוצר דימום ומאפשר להמשיך לתפקד

ד"ר שלומי קודש:  הפער האמיתי שלנו זה לפתור את הנושא של חדרי ניתוח, צנתורים ודיאליזה

ד"ר שלומי קודש:  צריך לעשות את זה בבניין נוסף, לא להתחיל לנסות למגן את עצמנו לדעת בבניינים בני 60, הדבר הזה עולה סכום שהוא לא בלתי אפשרי עבור מדינת ישראל - 450 מיליון שקל - וצריך לעשות את זה

ד"ר שלומי קודש:  זה הפתרון

ד"ר שלומי קודש:       << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        היה פעם פרויקטור של משרד הבריאות, אבי בן זקן

ד"ר שלומי קודש:       << דובר >> ד"ר שלומי קודש: << דובר >>         בוודאי, מכיר ותומך

ד"ר שלומי קודש:      בניין יולדות ממוגן זה פער יותר משמעותי וצריך לטפל בו גם, ליולדות בנגב לא מגיע פחות ממישהי אחרת

ד"ר שלומי קודש:  וכשנגמור את הבניין הזה, אפשר יהיה להוסיף לו שמונה קומות בשלב השני למיגון עוד סדרה של מחלקות, שהן לא ממוגנות ושהן פחות אסטרטגיות לאירוע כמו 7 באוקטובר

יונתן מישרקי: כל השורות האלה פה, יש להן מקומות יש תכנון יש משהו?     

ד"ר שלומי קודש: כן

ד"ר שלומי קודש:  כן

יונתן מישרקי: באילו טווחים אנחנו מדברים? אני בכוונה שואל את השאלות האלה כי משרד הבריאות יודע היום להעביר לך במיידי איפה שיש צורך מיגוני, יודע להכניס את היד לכיס, לא ב-100%, אני מכיר את הטבלה, אבל יודע לתת מה שיודע לתת

יונתן מישרקי:  בטווח הארוך בתוכנית הרב-שנתית יודע לתת בסכומים יותר גדולים

יונתן מישרקי:  השאלה שלי, משהו מכל השורות האלה יכול לבוא לידי ביטוי בטווח הבינוני, נקרא לזה כך?     

ד"ר שלומי קודש: זה שנה, זה שנתיים, זה ארבע-חמש

יונתן מישרקי: הבנתי, אז קודם כל זה לא טווח מיידי

ד"ר שלומי קודש: יש לי תוכנית לבניין הזה מאז לאחר מבצע צוק איתן

ד"ר שלומי קודש:  נכתבה התוכנית, נבנתה מערכת, אחרי צוק איתן היא הוגשה למשרד הבריאות

ד"ר שלומי קודש:  כל מה שהיו צריכים לעשות זה ללכת לתוכנית מ-2014 ולהתאים אותה, הצרכים קצת השתנו אבל בגדול, אם היינו עושים תוכנית רב שנתית ב-2014 היום היה בניין

ד"ר שלומי קודש:  אם גם היום גם נגיד רק טווח מיידי אז במלחמה הבאה, אני מקווה שלא מלחמת עזה השנייה, אבל מה שלא יהיה

יונתן מישרקי: צריכים לדאוג שזה ייכנס לתוכנית הרב-שנתית ולתת לזה קדימויות לפי סדר אפשרויות הביצוע של זה

ד"ר שלומי קודש: זה רשום פה על פי סדר החשיבות שלנו

אלי כהן: הדוקטור ואני פשוט שחקנים ותיקים, כל פעם עושים לכם את אותו תרגיל

אלי כהן:  יש תקציב לחודשיים, עוברים חודשיים ולא עושים כלום כי עברו חודשיים

אלי כהן:  מישהו שראשו על כתפיו יודע לבנות שלושה חדרי ניתוח בחודשיים? נו, ברצינות

יונתן מישרקי: אני אגיד מה שאני יכול כי הישיבות היו חסויות בעיקרן, אבל ישבנו ושמענו את הפערים

יונתן מישרקי:  משרד הבריאות ומשרד האוצר יחד עם אנשי פיקוד העורף מכירים את הצורך

יונתן מישרקי:  אנחנו בתוך מלחמה, אנחנו מבנים בדיוק איפה נמצאים, אף אחד לא חושב שזה מצב אופטימלי, אבל כן מסדרים לפי סדרי עדיפויות כי בסופו של דבר אתה מוגבל גם פיזית בלבנות, וגם תקציבית

יונתן מישרקי:  כמה תוכל להוציא בפעם אחת

יונתן מישרקי:  אם כי אני לא לוקח את זה כמובן מאליו אבל אומר לך שלמשרד הבריאות יש שתי עדיפויות בראש הרשימה, הראשונה יש לו בטווח המיידי מיטות שהוא יודע שצריכות לרדת היום או מחר או בתוך שבועיים למיגון וצריך בשבילם צנרת של חמצן, והעדיפות השנייה אלה פרויקטים של דברים שאמורים לקחת קצת יותר זמן

יונתן מישרקי:  בשני המקומות אנחנו נמצאים, יושבים, בודקים כוועדה

יונתן מישרקי:  קיבלנו חלק מהחומרים, לא הכול לא בצורה מושלמת

יונתן מישרקי:  וכשאני שואל את הדברים האלה זה בשביל לדעת, בסופו של דבר, כשמשרד הבריאות יבוא להציג לי מה יש בטווח המיידי, הבינוני והארוך, אני שואל אותו לפי אילו קריטריונים הוא יודע תוך שנה למגן את ה-CT וכדומה

אלי כהן: אדוני ראש הוועדה, בצניעות ובענווה, אם סורוקה לא מקום ראשון, משהו בנתונים לא מדויק

אלי כהן:  בסדר? בעדינות אני אומר

ד"ר שלומי קודש: אני רוצה גם לומר שכשאני פוגש את הצוותים שלי  – אני מקפיד כל הזמן לפגוש צוותים בכל המערכים – לפחות בחצי מהשיחות רוצים לדעת מה אני עושה עם מיגון

ד"ר שלומי קודש:  שואלים אותי, "אדוני, מנהל בית החולים, מה אתה עושה עם מיגון?"

ד"ר שלומי קודש:  התשובות שנתנו ב-2014 וגם הגשנו, כבר לא עוברות

ד"ר שלומי קודש:  רוצים לדעת מה הלו"ז

ד"ר שלומי קודש:  כי אנשים באים לעבוד ומסכנים את חייהם ורוצים לדעת שמישהו גם מסתכל עליהם, ובסוף למרות הכול, כללי המיגון ודברים אחרים, סורוקה פה, בית חולים סורוקה יעשה את מה שהמדינה צריכה, עשינו את זה גם בקורונה

ד"ר שלומי קודש:  קיבלנו חולים מכל המדינה לפה, לטיפול נמרץ, וגם באירוע הזה, אם היה למישהו ספק, סורוקה יעשה את כל מה שצריך בצורה שאנחנו יודעים לעשות

יונתן מישרקי: תודה רבה אדוני

יונתן מישרקי:  מישהו מהחכים רוצה לשאול שאלות?     

יאסר חוג'יראת: כמה משפטים

יאסר חוג'יראת:  זה מרגש המצגת שנתן ד"ר שלומי קודש

יאסר חוג'יראת:  יישר כוח ואני חושב, אדוני וחברי הוועדה, סורוקה, בדומה לבית חולים זיו שראינו בשבוע שעבר, אלה בתי חולים בקו ראשון קרוב לחזית וצריך לטפל בהם מיידית

יאסר חוג'יראת:  לא מעכשיו, אלא כמה שנים אחורה, ולצערי אנחנו כמדינה תמיד מגלים את הדברים רק בזמן אירוע וחשוב כאן, לדעתי כחברי ועדה, לשים את הדברים בסדר עדיפויות ולהגיד סך הכול זה מסתכם במיליארד שקל פחות או יותר, אם היו פורסים את זה לחמש שנים זה 200 מיליון שקל, זה לא הרבה כסף אבל צריך להתחיל לתכנן ולעבוד ותודה ואנחנו איתכם ונמשיך לעזור מה שאנחנו יכולים

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  אושר?     

שקלים: אני מצדיע ממש, זה לא מובן מאליו, כל ההתנהלות  וכל הנושא של ההנהלה והצוותים, זה מעורר השראה ויישר כוח על כל מה שעשיתם

שקלים:  לצערי עוד יש מצב שגם תעשו וכן הנושא של המיגון אני רואה שחוזר על עצמו יותר מידי וצריך לפעול בזה ממש במיידי אנחנו נתקלים בזה בכל בתי החולים על אחת כמה וכמה כאן

שקלים:  יש לכם פה אוזן קשבת ותמיכה מצידנו

שקלים:  אני בטוח שתקבלו מאיתנו את כל הגיבוי בנושא הזה

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  משה רוט

משה רוט: כולי הערכה והערצה ואני חייב להגיד לך ד"ר שלומי וגם לך אלי, החוסן שלכם והמצוינות שלכם ולא רק שלכם אלא אמרת שזה האופי של עם ישראל וזה גם בעוכרינו, כי אנחנו כל כך יודעים והעלית את זה גם בדבריך שמרוב שמצטיינים במשהו אז אומרים "הנה הסתדרת בלי מיגון" וזה בעוכרינו כי אנחנו רגילים לניסים אבל ודאי שזו לא הדרך, לא כך צריך לעשות ואין ספק שמה שהעלית זה לא מותרות, אלא המינימום

משה רוט:  אדוני יושב-הראש והוועדה, כולנו נעשה הכול כדי שזה יקרה בעזרת השם

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  לפני שאסכם, את רוצה להגיד משהו טעם המשרד? שם ותפקיד לפרוטוקול

ד"ר טליה פליישמן: ד"ר טליה פליישמן, ממונה ארצית על יישום סטנדרטים באגף לרפואה כללית, משרד הבריאות

ד"ר טליה פליישמן:  האגף הוא היום בעצם חמ"ל אשפוז, ופיראז חייק, עורך הדין, היה פה ביום המלחמה ובעצם נשלח על ידי ד"ר סיגל ליברנט טאוב כפי שאני גם כן היום נשלחתי על ידי ד"ר סיגל ליברנט טאוב, ראש אגף לרפואה כללית

ד"ר טליה פליישמן:  אנחנו מסירים את הכובע ומאוד מעריכים כל מה שנעשה מה שנעשה

ד"ר טליה פליישמן:  זה ראוי בעינינו, אנחנו גם עובדים בשיתוף פעולה מלא, מנסים, יש תוכנית, סורוקה בעצם מרוקנת, אנחנו שומרים על 30% תפוסה בבית חולים סורוקה, לא יותר מזה, ועד 25% תפוסה בטיפולים נמרצים

ד"ר טליה פליישמן:  זה אומר שאנחנו מבצעים ויסות שניוני וגם מכוונים את הוויסות הראשוני שלא תמיד יגיע לסורוקה, מה שאפשר שלא יגיע

ד"ר טליה פליישמן:  כמובן שגם עובדים בשיתוף פעולה גם בנושא של פינויים גריאטריים, מטופלים שלא זקוקים יותר לטיפול דחוף או טיפול שמחייב בית חולים, מועברים הלאה

ד"ר טליה פליישמן:  אנחנו עוזרים בזה ובעצם בכל דבר שבית חולים זקוק לו, אנחנו בשיתוף פעולה

יונתן מישרקי: מילה על נושא המיגון יש לך?     

ד"ר טליה פליישמן: גם נושא המיגון כמו גם נושא של מיגון דיאליזות ושאר המחלקות, כל זה בעצם גם חלק מהתכנון

ד"ר טליה פליישמן:  אני לא אוכל להוסיף מעבר למה שכבר נאמר פה

ד"ר טליה פליישמן:  כל הדברים האלה נמצאים בסדר עדיפויות, מטופלים ונמשיך

יונתן מישרקי: טוב תודה רבה

יונתן מישרקי:  דניאל, לא כל כך נגענו בנושא של הממונה על השכר

יונתן מישרקי:  רק שם ותפקיד לפרוטוקול

דניאל אוסטר: דניאל תור, ממונה על השכר משרד האוצר

דניאל אוסטר:       אני יכול להגיד שכבר באותו יום היו דיונים באוצר, בשבת אחר הצוהריים, התחלנו לדון בעלויות של הדברים ובתקציבים מסביב, העמדה שלנו הייתה בצורה באותו רגע - אנחנו לא מתקרבים לבתי החולים אלא הם יודעים מה הם עושים

דניאל אוסטר:  אנחנו נבין אחר כך, אנחנו לא נדרשים עכשיו

דניאל אוסטר:  והיו קולות אחרים אני אגיד את זה, אמרנו מההתחלה, אנחנו יודעים שגם כללית וגם המדינה, בתי חולים מובילים את האירוע, הם יודעים לנהל את כוח האדם, הם יודעים מה הם עושים, ואנחנו נבין מה שצריך אחר כך נבין לא נכנסים לשם עכשיו, צריך לקחת צעד אחורה ולתת להם

דניאל אוסטר:  היה מרגש לשמוע ולראות, כל הזמן הקשבנו ועמדנו בצד והבנו שעכשיו - וה"עכשיו" הזה, לצערי, היה ארוך, זה לא היה יום אחד, האירוע נוהל על ידי בית החולים וכל בית חולים ומה שהיה נדרש ב"אסותא", נשמע את אותו דבר, גם איתם היו לנו את אותן שיחות

יונתן מישרקי: טוב מישהו עוד רוצה להוסיף משהו לפני שאני מסכם?      אתחיל עם אדוני, מנכ"ל הקופה

יונתן מישרקי:  אנחנו יותר מתמיד מבינים היום מה המשמעות של קופה חזקה, אבל לא רק חזקה, קופה שיש לה מעטפת כיפה של מספר בתי חולים והמון המון מרפאות ואיך אנחנו מצליחים לתת גיבוי זה לזה בשעת חירום

יונתן מישרקי:  זה מרגש ומפעים כי ניהול לא מתבטא רק בפן הכלכלי ובחוזק הפיננסי אלא גם בשעת משבר איך אנחנו מצליחים לנתב ולתת בכמה שיותר יעילות, ועשיתם את זה בצורה מעוררת השתאות, אז תודה רבה לכם על זה

יונתן מישרקי:       בנוגע לעניין התקציב, זה לא עזר לי, דיברנו על זה גם לפני הישיבה

יונתן מישרקי:  אני אגיד הצהרתית, כי אתה מכיר את המורכבויות, אנחנו לא נרפה בעניין הזה ממשרד האוצר

יונתן מישרקי:  זה ודאי נכון לגבי קופה בסדר גודל כשלכם, שרוב מבוטחי המדינה נמצאים אצלכם, אנחנו לא יכולים להגיע למצב שקופה לא תוכל לשלם לספקים או שהיא תצטרך לצמצם את הפעילות שלה בשגרה, לא כל שכן בחירום

יונתן מישרקי:  אנחנו נהיה לימינכם בעניין הזה

יונתן מישרקי:  אני כבר עשיתי כמה שיחות ונמשיך להתקדם, אני לא רוצה להגיד כאן בפומבי

יונתן מישרקי:       ד"ר שלומי קודש, אני רוצה להגיד לכם דבר כזה, הזכירו את זה גם החברים, אני חושב שבית החולים הזה הוא מיקרו-קוסמוס של כל מדינת ישראל

יונתן מישרקי:  ההתגייסות, רוח ההתנדבות, הגיבוש, הניהול

יונתן מישרקי:  כל מה שתיארת לנו

יונתן מישרקי:  אני חושב שאפשר לראות בזה נקודת אור בהתנהלות של עם ישראל בתקופה הזו, הצלחתם להראות יכולת שנובעת כולה למעשה מהרוח, בצורה מעוררת השתאות בזמנים-לא זמנים, זה מוכיח כמה אתם יושבים על אדנים שהם לא רק פיזיים אלא מגיעים מעולמות של רוח ונתינה

יונתן מישרקי:  כפי שאמרתי בהתחלה, חשוב לי מאוד, בשם הוועדה, בשם כולנו למעשה, להודות לכם על הרוח ועל המסירות, על כל מה שעשיתם

יונתן מישרקי:  אני לא חושב שאפשר לבטא את כל מה שאנחנו מרגישים כלפיכם כי אתם הייתם בחזית בזמן מלחמה ונתתם מענים בצורה כמעט בלתי אפשרית ואני מודה לך על הכול

יונתן מישרקי:       נושא המיגון

יונתן מישרקי:  אנחנו לא נרפה מהנושא הזה

יונתן מישרקי:  הוועדה תתכנס ותחקור ותחפור ונרד לקריטריונים ונבין ונביא לידי ביטוי כל מה שאפשר, בטווח המיידי ובטווח הארוך

יונתן מישרקי:  זה אני אומר לך באופן חד משמעי וברור, כמו שאמר קודם מנכ"ל הקופה

יונתן מישרקי:  אם סורוקה לא נמצאת בקריטריון מספר אחד, משהו בקריטריון בעייתי

יונתן מישרקי:  זה ברור, אנחנו מסכימים על זה, נעקוב אחרי זה

יונתן מישרקי:  אבל חשוב מאוד גם כן, שהצוותים המקצועיים במשרד יידעו בדיוק מה ניתן, באיזה טווח, גם לפי סדר החשיבות של הנושא, גם הטווח הפיזי וגם החשיבות של הנושא, כדי לדעת לתעדף

יונתן מישרקי:  אנחנו רוצים להיות שם

יונתן מישרקי:  נשמח לקבל, כל חברי הוועדה, מסמך לאינדיקציה כוללת, לוחות זמנים וכדומה, כדי שכשנשב על הקריטריונים, ויהיו עוד ישיבות מעקב כאלו בשבוע-שבועיים הקרובים, ונרצה להביא את זה לידי ביטוי בלי להתעמת עם אנשי המשרד בשביל להגיע באמת לחקר האמת ולתוצאה הרצויה

יונתן מישרקי:       אני מתרגש שאני נמצא פה

יונתן מישרקי:  חשבתי שזה יהיה יותר טכני אבל המצגת שהראית לנו ריגשה אותי

יונתן מישרקי:  התמודדתם עם דברים קשים מאוד ואי אפשר ללכת לישון אחרי זה בלילה ולהיות רגועים

יונתן מישרקי:  ואנחנו כמובן רוצים למנוע כזה אירוע אבל רוצים גם לדעת שאם, חלילה וחס, המדינה תגיע למצב חירום כלשהו, שיהיה את המענה הנכון, הרוח והכלים הפיזיים כדי שיהיה לכם את המענה המירבי, עם מקסימום מיגון וטכנולוגיה

יונתן מישרקי:  אנחנו נעשה את שלנו ואתם תביאו את שלכם, כמו שעשיתם עד עכשיו

יונתן מישרקי:  אני מודה לך על הביקור הזה, אני מודה לכל מי שהשתתף פה, לחברים, חברי הכנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה, כולנו יד ביד בנושא של בריאות

יונתן מישרקי:  לא תמצא אצלנו כמעט מחלוקות, לא תמצא מריבות

יונתן מישרקי:  ולכן תהיה סמוך ובטוח שחברי הוועדה, אומנם חלק לא פה והתנצלו על כך, אבל כולנו יחד כאחד לטובת בית החולים

יונתן מישרקי:  ודאי כאשר אנחנו מדברים על סורוקה, שנמצא למעשה בחזית כחלק מהלחימה, אני מודה לך ואני בטוח שאתה עוד תשמע מאיתנו בשורות טובות

יונתן מישרקי:  תודה רבה

ד"ר שלומי קודש: לא הכנסתי למצגת אבל אני מרגיש צורך לציין שד"ר דן שוורצפוקס, שהיה המנהל התורן באותו יום, ב-07:45 כשנכנסנו לישיבת מטה, אמר, "שלומי, אני היום כבר לא אהיה חתן תורה" - - -     

יונתן מישרקי: עוד מילה אחת, אנחנו כמובן גם משתתפים בצער בית החולים ובצער עם ישראל על הרופאים שנפלו מקרב עובדי בית החולים

יונתן מישרקי:  זה קורע לב כי בן אדם שעוסק בהצלת חיים ונופל באירוע טרור זה בלתי נתפס

יונתן מישרקי:  אנחנו כואבים עם בית החולים ומשתתפים בצער המשפחות

יונתן מישרקי:       נעבור עכשיו לסיור

ד"ר שלומי קודש: ד"ר דן, אני משאיר את הסיור בידיך  להסביר קצת על המחלקה - - -      

ד"ר דן שוורצפוקס: טוב ברוכים הבאים למחלקה לרפואה דחופה בסורוקה

ד"ר דן שוורצפוקס:  אנחנו נדבר קצת על השגרה ואחר כך נצלול לאירוע

ד"ר דן שוורצפוקס:  אנחנו המחלקה הכי גדולה בארץ

ד"ר דן שוורצפוקס:  אחרינו בהפרש לא קטן של 15% בכמות הביקורים בשנה זה שיבא ואיכילוב

ד"ר דן שוורצפוקס:  אתם ירושלמים בחלקכם, אז כפרופורציות, הדסה עין-כרם ושערי צדק יחד זה קטן מסורוקה

ד"ר דן שוורצפוקס:  זה חשוב כי אנחנו מיון שיודע לעבוד גם בהיקפים מאוד גדולים ושאף פעם לא סוגר את הדלתות ואומר "קשה לי תעבירו למקום אחר", אצלנו אין ויסות חולים, זה לא במושגים שלנו בכלל, לא משנה מה יהיה נטפל בכולם

ד"ר דן שוורצפוקס:  זמן השהייה פה בימים רגילים הוא מהנמוכים בארץ, שעתיים וחמישים דקות, אחוז החזרה לפה תוך 48 שעות הוא גם מהנמוכים בארץ וגם אחוז האשפוז פה הוא מהנמוכים בארץ

ד"ר דן שוורצפוקס:  כלומר, גם עושים עבודה טובה, גם לא חוזרים הנה, וגם לא מאשפזים הרבה

ד"ר דן שוורצפוקס:       יש לנו נכון להיום 35 רופאים במחלקה לרפואה דחופה, יש פה גם כירורגים, אורתופדים, פנימאים שעובדים אבל למחלקה עצמה יש 35 רופאים

משה רוט: כמה רופאים במשמרת?     

ד"ר דן שוורצפוקס: זה תלוי אבל זה אף פעם לא יורד מעשרה

ד"ר דן שוורצפוקס:  ששלומי לא ישמע אף שזאת מחמאה בשבילו, אין לנו בעיית רופאים במשמרת

ד"ר דן שוורצפוקס:  24 שעות ביממה יש לנו פה רופא בכיר

ד"ר דן שוורצפוקס:  זה דבר שמייחד אותנו, יש פה תמיד מבוגר אחראי

ד"ר דן שוורצפוקס:  לא שהמתמחים לא מבוגרים אחראיים

ד"ר דן שוורצפוקס:       אני לא יודע מה סיפרו לכם, ב-07

ד"ר דן שוורצפוקס: 10

ד"ר דן שוורצפוקס: 2023 אני הייתי בבית, אני גר בבאר שבע, ב-06:30 אזעקה ראשונה, באזעקה השנייה אמרתי לאשתי, "אני הולך לבית החולים"

ד"ר דן שוורצפוקס:  וגם אמרתי לה דבר מאוד מפתיע ועד עכשיו אני לא מבין למה אמרתי לה את זה, "תדליקי את הטלפון הנייד"

ד"ר דן שוורצפוקס:  אף פעם אני לא אומר לה להדליק, זו לא פעם ראשונה שאני מוקפץ בשבת

ד"ר דן שוורצפוקס:  זה לא חריג שיש אירוע ואני קופץ לבית החולים ואחר כך השכנים באים ושואלים מה קרה

ד"ר דן שוורצפוקס:  אבל להגיד לה להדליק את הטלפון, זה מוזר מאוד

ד"ר דן שוורצפוקס:  אני הגעתי לפה ב-06:40, משמרת הלילה בדיוק הייתה בדרך החוצה

ד"ר דן שוורצפוקס:  אמרתי להן "אתן לא הולכות לשום מקום, אני צריך אתכן פה"

משה רוט: ב-06:40 ידעת כבר מה קורה?     

ד"ר דן שוורצפוקס: לא ידעתי שום דבר

ד"ר דן שוורצפוקס:  ידעתי שיש מצב חירום

יונתן מישרקי: לפי קצב האזעקות? מה נתן לך את האינדיקציה?     

ד"ר דן שוורצפוקס: קצב האזעקות

ד"ר דן שוורצפוקס:  גם הקצב וגם לפי ההפתעה

ד"ר דן שוורצפוקס:  זה פתאום בא לנו

ד"ר דן שוורצפוקס:  בימים רגילים, אם יש התלקחות בעזה, אתה יודע על זה, אבל היה שקט

ד"ר דן שוורצפוקס:  אחת האחיות גרה בשדרות, היא אמרה לי, "לא, אבל אני חייבת ללכת, ההורים שלי מחכים לי", אמרתי לה, "את לא הולכת לשום מקום"

ד"ר דן שוורצפוקס:  ולא בגלל שחשבתי שהיא תמות בדרך לשדרות כפי שהיא מאמינה עכשיו

ד"ר דן שוורצפוקס:  לאחר מכן אספנו קצת מידע מהמקורות שלנו, אני גם רופא של קיבוץ עלומים בנגב המערבי, אני רופא שם כבר 23 שנה

ד"ר דן שוורצפוקס:  קיבלתי משם מידע שיש יריות ולא רק אזעקות, עוד קצת מידע מקצין - - - הפיקוד ובית החולים הכריז אר"ן, מה שאפשר לנו להיכנס לאירוע הזה הכי עם רגל ימין שאפשר

ד"ר דן שוורצפוקס:  אם היינו נכנסים לזה באיחור של שעה, אני לא חושב שהיינו עומדים בזה

יונתן מישרקי: באיזו שעה התחלתם לקלוט בעצם?     

ד"ר דן שוורצפוקס: הגיעו הרוגים מהפזורה כבר ב-07:00

ד"ר דן שוורצפוקס:  מטילים

ד"ר דן שוורצפוקס:  אני עמדתי פה והשכבתי ילד קטן בן שנתיים מרוטש כולו ועוד שני מבוגרים לדעתי אפילו לפני 07:00, השכבתי אותם

יונתן מישרקי: מיד כשהגעת לפה כבר התחילו, למעשה?     

ד"ר דן שוורצפוקס: לא, הם הגיעו, אבל הפזורה זה משהו אחד זה דווקא לא הוריד לי את האסימון כי הם אמרו לי "נפלו טילים"

ד"ר דן שוורצפוקס:  בסדר, אז אתה מבין, לא בכל מקום יש ממ"ד, אבל זה לא נתן לי את הקנה מידה

ד"ר דן שוורצפוקס:  פצועי ירי הגיעו ב-07:30 לדעתי

ד"ר דן שוורצפוקס:  הראשונה, מישהי שאני זוכר אותה היטב, אחר כך גם יצרתי איתה קשר, היא גרה בקיבוץ כרמיה ורצה, עשתה ג'וגינג במפלסים, היא אמרה לי, "ראיתי גופה ברחוב"

ד"ר דן שוורצפוקס:  כך הבנתי שזה משהו אחר לגמרי

ד"ר דן שוורצפוקס:  מתישהו מ-08:30 הזרם פה התחיל בלי הפסקה

ד"ר דן שוורצפוקס:  כמו שאתם רואים, יש לנו שש מיטות, זה חדר טראומה גדול, מישהו פה ראה חדרי טראומה של בתי חולים אחרים? שתיים, שלוש, גם ארבע מיטות, אבל זה לא רק מספר המיטות, זה גם המרחב

ד"ר דן שוורצפוקס:  הוא מאוד גדול כאן ושש המיטות האלה אם צריך הופכות להיות 12

ד"ר דן שוורצפוקס:  זה לא דורש היערכות מיוחדת, יש פה מספיק מקום ויש פה מספיק מוניטורים והכול בשניות אחדות,- אפשר לטפל פה ב-12

ד"ר דן שוורצפוקס:  הבעיה בחדר טראומה זה הצוות

ד"ר דן שוורצפוקס:  הבעיה הראשונה זה מיטה, הבעיה השנייה זה הצוות

ד"ר דן שוורצפוקס:  אתה צריך סביב כל מיטה כזאת שמונה עד עשרה מטפלים

ד"ר דן שוורצפוקס:  כמו שאמרתי אתמול למישהו, מסביב לכל מיטה כזאת יש 200 שנות השכלה

ד"ר דן שוורצפוקס:  יש פה אנשים מלומדים רופאים אחיות מלא אנשים

יונתן מישרקי: הצוות של הלילה נשאר והגיע גם הצוות של הבוקר?     

ד"ר דן שוורצפוקס: הצוות של האחיות נשאר, הגיע מיד צוות נוסף ועם הכרזת אר"ן הגיעו יותר וגם אחיות של חופשת לידה הגיעו, כולם הגיעו, לא הייתה בעיה

ד"ר דן שוורצפוקס:  לא היה פה אירוע אחד שעמדתי בפתח פה והגיע פצוע שלא היה לו או מיטה או צוות

ד"ר דן שוורצפוקס:  לכולם היה מיטה וצוות וזה מזל גדול, כי מספיק היה אחד כזה כדי שכולם ילכו פה עם הראש באדמה להרבה זמן

יונתן מישרקי: אני לא מסכים איתך שזה מזל, זה הצוות שלך זה לא מזל

ד"ר שוורצפוקס: אני לא אמרתי מזל

יונתן מישרקי: אמרת מזל, ואני אמרתי גם מזל וגם מסירות

יונתן מישרקי:  המסירות של הצוות

ד"ר דן שוורצפוקס: בשורה התחתונה, אם היינו מוצאים את עצמנו באירוע הזה עם שניים-שלושה אנשים, שאין לך צוות לטפל בהם, אנשים היו יוצאים מכל האירוע עם תחושה אחרת לגמרי

ד"ר דן שוורצפוקס:  מתוך 120 שנכנסו לפה, שניים הגיעו בחיים ונפטרו כאן

ד"ר דן שוורצפוקס:  אחד מהם הוא בן של עובדת מלר"ד, שלנו שלא הייתה פה אלא בחוץ

ד"ר דן שוורצפוקס:  היא עובדת ניקיון

ד"ר דן שוורצפוקס:  אנשים בעם חושבים שעובדי ניקיון זה לא משהו, אבל הם היו חלק אינטגרלי מהאירוע הזה לא פחות מכל אחד אחר

ד"ר דן שוורצפוקס:  כל מיטה כזאת כאן, הכול היה מלא דם ובלגן, והפצוע יוצא והן נכנסות ומנקות ותוך דקות הכול שוב סטרילי

יונתן מישרקי: עד איזו שעה עבדת פה למעשה באותו יום מהרגע שהגעת?     

ד"ר דן שוורצפוקס: הלכתי לישון ב-04:00 לפנות בוקר יום שני

ד"ר דן שוורצפוקס:  אבל זה לא הסיפור

ד"ר דן שוורצפוקס:  יש לי רופא, ד"ר אוסאמה אלעמור, הוא רופא בכיר, מנהל משמרת לילה הוא יצא הביתה ב-07:00 התקשר אליי מכסייפה הוא אומר לי "לחזור?", אמרתי לו שיחזור

ד"ר דן שוורצפוקס:  הוא עמד על המיטה הזאת וטיפל ב-23 פצועים

ד"ר דן שוורצפוקס:  24 שעות הוא טיפל עמד פה כל הזמן וניהל מיטה

ד"ר דן שוורצפוקס:  ישן, לא ישן, זה לא רלוונטי בכלל, זה לא הסיפור

יונתן מישרקי:  הצוות שלך כוחו במסירותו ורואים את זה בעיניים שלכם

ד"ר שלומי קודש: ניסיתי לגרש אותו הביתה ללא הצלחה באיזשהו שלב נדמה לי ביום רביעי או משהו, וגם כשהוא אומר שהוא ישן הכוונה היא במשרד, זה לא שהוא הלך הביתה

ד"ר דן שוורצפוקס: זה לא הכול

ד"ר דן שוורצפוקס:  המיון הוא גדול, היו גם פצועים קל ובינוני

ד"ר דן שוורצפוקס:  בעצם היו פה חמש אוכלוסיות - פצועים קשה להצלת חיים מיידית, פצועים בינוני, שתמיד מדאיג אם הוערכו נכון או לא, מי צריך ניתוח או לא, היו שם לא מעט דילמות, האוכלוסייה השלישית של פצועים קל, הרביעית פצועים קל בנפש, יש פה פרופ' גל מאירי הוא מנהל היחידה לפסיכיאטריה של הגיל הרך, הוא ניהל פה את כל האירוע, אסף מסביבו צוות של 30 אנשי מקצוע, הם עשו 60 התערבויות מיידיות בפצועי דחק בלבד, שכמעט כולם היו מהמסיבה, ועוד 60 של חיילים שגם פצועים וגם דחק זה הם עשו פה בעצם ב-24 שעות

ד"ר דן שוורצפוקס:  הם עשו עבודה מדהימה, זו הקבוצה הרביעית, והקבוצה החמישית זה קבוצת ההורים או משפחות אבודות שהסתובבו פה, דיברתם על זה?     

יונתן מישרקי: דיברנו על הנושא של הזיהוי

ד"ר דן שוורצפוקס: לא, הזיהוי זה מקרה סיפור אחר

יונתן מישרקי: דיברנו גם על הסיפור של המשפחה אחת ומשפחה שתיים

ד"ר דן שוורצפוקס: כן אני הייתי בצד של השופט הטוב

ד"ר שלומי קודש: יש את המשפחה האנגלו-סקסית ששנינו עצרנו לדבר איתם בנפרד פה בכניסה

ד"ר דן שוורצפוקס: 	 כן איתם אני בקשר

ד"ר דן שוורצפוקס:  הייתה פה משפחה, זוג דתי, נעמדו פה בסביבות 09:00 בכניסה

ד"ר דן שוורצפוקס:  אתה עובר על פניהם שוב ושוב בסוף שאלתי אותם מה הם עושים פה, אמרו לי שהם מקיבוץ בצפון והבן שלהם נפצע והוא בדרך לפה

ד"ר דן שוורצפוקס:  מה שרץ לי בראש באותו רגע שזה שהוא לא יגיע, נזכרתי באסון נחל צפית, שעמדתי פה בחוץ וחיכיתי וחיכיתי ובסוף הגיעו שלושה פצועים קל, אף אחד כבר לא הגיע

ד"ר דן שוורצפוקס:  והם המשיכו לעמוד פה ב-11:00 בערך הוצאתי להם כיסא והם עמדו כנראה עד מוצאי שבת

ד"ר דן שוורצפוקס:  לא שאלתי אותם עד איזו שעה

ד"ר דן שוורצפוקס:  ואז הם נעלמו לי

ד"ר דן שוורצפוקס:  ואחרי איזה יום או יום וחצי אני מקבל הודעה במסגרת קבוצות ווטסאפ של מחפשי הקרובים, הודעה של "הודו לה' החייל בסדר" ולהתפלל בשבילו

ד"ר דן שוורצפוקס:  ולפי שם הקיבוץ הבנתי שאלה אותם אנשים

ד"ר דן שוורצפוקס:  אז כתבתי לה הודעה ואחרי שנייה הם הגיעו אליי וסיפרו לי איך הם ראו אותנו מהצד, במשך כל היום שהם עמדו פה וראו אותנו מהצד בכל האירוע הזה

ד"ר דן שוורצפוקס:  זה היה מאוד מרגש לשמוע

ד"ר דן שוורצפוקס:       אבל היו גם הורים שחיפשו פה וזה נגמר בשום דבר

ד"ר דן שוורצפוקס:  אנחנו לא הבנו את העוצמה, הדרישה של האוכלוסייה, כמה צריך להתנהג יפה, אבל כנראה שהצוות התנהג לקבוצה הזאת לא רע, שזה מרשים

ד"ר דן שוורצפוקס:  התקשרנו ל-500 אנשים מתוך 670 האנשים שהיו פה ושאלנו אותם מה שלומם ואיך היה ואם הם צריכים משהו

ד"ר דן שוורצפוקס:  אז 495 נתנו לנו ציון 100, אחד אמר לנו שהיינו גרועים, ואמר דברים קשים, אני לא בטוח שהוא צודק, עברתי על הגיליון שלו, אבל זו הייתה התחושה שלו, אני לא מתווכח איתה בכלל

ד"ר דן שוורצפוקס:  ועוד ארבעה נתנו הערות, שהם נאלצו לחכות, למשל

ד"ר דן שוורצפוקס:  רוב האנשים אומרים כמו שאמר לי מישהו שבמקרה הוא גם פציינט שלי בחיים הרגילים, הוא הגיע מהקיבוץ, פצוע בינוני, לא התעסקתי איתו

ד"ר דן שוורצפוקס:  סיפר לי, "דן, מיד כשנכנסתי, שמו לי בווריד עירוי, בדיקות דם על החזה ושלחו אותי לצילום ותוך דקה הייתי במחלקה"

ד"ר דן שוורצפוקס:  הגיעו לפה שני פצועים קשה מקיבוץ עלומים, הייתי פה איתם זה משהו אחר, זה מאוד מרגש

יונתן מישרקי: תרשה לנו כנבחרי ציבור להגיד לך, אולי אי אפשר לסכם את זה במילים כי זה הרבה מעבר לזה

יונתן מישרקי:  זו הצלת חיים של אולי מאות אנשים, אין מילים אבל בכל זאת חשוב לנו מאוד וזה חלק ממטרת הסיור לא רק לבוא ולראות את הכלים הפיזיים אלא גם ולהודות לכם מכלי ראשון, אנחנו לא שולחים אנשים להגיד לכם תודה, אלא אנחנו באים להודות בעצמנו כי אנחנו מרגישים שאתם חלק מהחוסן שלנו

יונתן מישרקי:  כי אנחנו מעבירים לאזרח, שצריך את העזרה

יונתן מישרקי:  אנחנו אסירי תודה בשם כל העם, על אנשים כמוכם, מלאי רוח נתינה ולחימה

ד"ר דן שוורצפוקס: זו לא הצגת יחיד, זה כולנו יחד, זה הצוות, זו הרוח של סורוקה

יונתן מישרקי: אני יודע, אני מדבר אליך כמי שהוא נציג המקום, אמרנו גם למנכ"ל אבל היה חשוב לנו גם לראות אותך אחרי ששמענו את מה שעשית

יונתן מישרקי:  אז תודה רבה לך

ד"ר דן שוורצפוקס: תבוא אליי למלר"ד תבין, כולנו יחד - - -     

יונתן מישרקי: שלום, שלום לכולם

ד"ר שלומי קודש: שלום וברכה

ד"ר שלומי קודש:  טל חיון, חדר ניתוח

קריאה: טל חיון היא מנהלת הסיעוד של חדרי הניתוח שלנו היא מפקחת

קריאה:  גם ורד, מנהלת חדר ניתוח, יש לנו שלושה חדרי ניתוח

קריאה:  תספרי להם על חדר הניתוח כאן הצפוני

טל חיון:   7 באוקטובר יצא יום שבת

טל חיון:  זה חדר ניתוח שהוא בדרך כלל אמבולטורי ועובד על פעילות אלקטיבית שלא עובדת בשישי שבת, אבל מאותו יום למעשה חדר ניתוח הזה כולו סגור, כולל יחידת ההתאוששות שלו, כולל שמונה חדרים, כולל יחידות הקבלה, חדר בדיקות עיניים, אתר שלם סגור ומסוגר מאותה שבת

יונתן מישרקי: מרגע של התחלת האזעקות, הנהלת בית החולים קיבלה החלטה מתבקשת שזה אזור לא מוגן מירי

טל חיון: אזור לא מוגן מירי לכן אנחנו לא נסכן חיים, לא של מטופלים ולא של צוות

טל חיון:  לכן נקלענו למצב של שמונה חדרי ניתוח פחות מהשגרה

טל חיון:  שמונה חדרי ניתוח

טל חיון:  אפשר להיכנס, אבל עם חלוק

טל חיון:  המקום מוכן לשעת השין שרק יגידו לנו לחזור

יונתן מישרקי: הכול פה מוכן למה שמתוכנן?     

טל חיון: מוכן, ביום שאנחנו רוצים להיכנס פנימה, חמש דקות אחר כך אנחנו בפנים

טל חיון:  מישהו עוד צריך חלוק? ברגע שכולם לבושים אנחנו נכנסים

ד"ר שלומי קודש: טל? את מובילה

ד"ר שלומי קודש:  תמצאי מקום שאפשר להצטלם

טל חיון: פתחנו את האורות כרגע, אין פה שום דבר המקום סגור לחלוטין מאותו 7 באוקטובר

טל חיון:  שום דבר לא זז פה

ד"ר שלומי קודש: אני רוצה שחברי הכנסת ישמעו, רגע

ד"ר שלומי קודש:  מנהל בית החולים החליט וביקש שנבוא לכאן תוך הבנה שיש פה חדרי ניתוח מוכנים וזמינים מבחינת הציוד הרפואי והכול, הם סגורים מ-7 באוקטובר

משה רוט: זה מזעזע

משה רוט:  אני שומע בקולה את הצעקות ואת הכאב של כל כך הרבה אנשים שצריכים את המקום

ד"ר שלומי קודש: עזוב את כל תושבי הנגב שמחכים לניתוחים שזה עצוב בפני עצמו

ד"ר שלומי קודש:  הבוקר נחת מסוק עם שלושה פצועים והחדר פה חשוך

ד"ר שלומי קודש:  תמונה כזאת של משאב חיוני למלחמה עומד ריק, שומם בגלל מיגון, זה בניין משנות השישים

טל חיון: ואנחנו נאלצים לקצץ בכמויות של ניתוחים אלקטיביים כדי להשאיר

טל חיון:  וזה נורא

יונתן מישרקי: יש תוכנית למיגון המקום?     

ד"ר שלומי קודש: אי אפשר למגן את המקום הזה צריך לבנות בניין חדש, יש תוכניות לבניין חדש ב-450 מיליון שקל שתיארתי, שנותן מענה גם לצנתורים גם לדיאליזה וגם לחדרי ניתוח תשתיות חיוניות מצילות חיים שהיום לא ממוגנות

שקלים: אבל גם משהו ברמה הזמנית אי אפשר?     

ד"ר שלומי קודש: מהנדסים באו ואמרו שכדי למגן את הבניין הזה זה יעלה 80 מיליון שקל, שזה פשוט בזבוז כסף למגן בניין כזה

יונתן מישרקי: אני רוצה שתזכרו שאנחנו יושבים בוועדה ועומדים מולנו נציגי המשרדים, בלי לנקוט בשמות, אנחנו צריכים לזכור את המסדרונות האלה ולהגיד להם, שהיינו פה, אנחנו יודעים במה מדובר ולא מתעסקים בהצלת חיים כשמדובר בכסף

יונתן מישרקי:  אם הערך שעומד מול הצלת חיים זה כסף, זה לא פקטור

יונתן מישרקי:  זה מה שאנחנו צריכים לזכור כשאנחנו יושבים בוועדה

טל חיון: אנחנו יושבים כל יום ובמשורה מנסים להתאים לתוך 11 החדרים הקיימים את התוכנית, מה אפשר לוותר, להכניס, להתאים

טל חיון:  ואנשים יושבים בבית ומחכים

ד"ר שלומי קודש: אנחנו מאלתרים, ותושבי הנגב משלמים על זה בשגרה

טל חיון: בבקשה אתם מוזמנים לראות חדר מלא בתשתיות

שקלים: אם חלילה קורה עכשיו אירוע, לא באותו סדר גודל שהיה, אבל עדיין מיותר כל המקום?     

טל חיון: המקום הזה כמו שאתה רואה - עם כל התשתיות ומיקרוסקופים של מיליוני שקלים וציוד יקר מאוד ברמה הגבוהה ביותר - הכול לא יכול לתת מענה כי מאחורי הקרמיקות האלה יש למעשה זכוכיות, אנחנו סגרנו אותם עם קירות גבס, אבל האזור לא ממוגן

קריאה: יש אפשרות להעביר את זה? לבניין חדש?     

ד"ר שלומי קודש: בבניין חדש זה הכסף שדיברנו עליו

שקלים: לא, נגיד משהו תת-קרקעי?     

ד"ר שלומי קודש: צריך לבנות חדרי ניתוח - - - העלות היא זולה יותר כשאתה צריך רק לבנות בלי הציוד, ברור לך

ד"ר שלומי קודש:  הדבר השני כפי שאמרתי, היה וחס וחלילה ינחת עכשיו טיל על בניין בבאר שבע ויהיה צריך את החדרים האלה, והצוות ייכנס וינתח בלי מיגון

ד"ר שלומי קודש:  וזה מה שהמדינה לא יכולה להרשות לעצמה

ד"ר שלומי קודש:  במדינה מתקדמת בעולם המערבי אתה לא יכול להרשות לעצמך להגיד לצוות שייכנסו, שלא יהיה ספק, הם ייכנסו באמת אבל זה לא רציני

טל חיון: יש לנו כאן שמונה חדרים חלקם גדולים יותר חלקם קטנים יותר, מאוישים בכמות ציוד כזו או אחרת או דומה, חדרי עיניים, ציוד מתקדם במיליונים של דולרים שעומד שומם לחלוטין ורק מחכה למטופלים שיחזור אליו ואנחנו רוצים לתת את השירות הזה

יונתן מישרקי: תודה רבה שהבאתם אותנו לפה כי טוב מראה עיניים מ-1,000 משפטים וסיפורים שאנחנו שומעים

ד"ר שלומי קודש: לראות את הפרוזדור הזה חשוך, כל מנהל של כל מקום שרואה את המקום שהוא אחראי עליו עומד שומם וריק הוא עצוב, כשאני יודע שפה אפשר להציל חיים אני עצוב שבעתיים

טל חיון: סתם כדוגמה אחרונה הזמן עצר פה מלכת השעון פה עדיין על שעון קיץ לא נכנסנו לפה מאז - - -      

ד"ר שלומי קודש: יובל, אנחנו אחריך

ד"ר שלומי קודש:  ממשיכים הלאה

ד"ר שלומי קודש:       זה בניין שנפתח ב-2018 כמרכז אונקולוגי

ד"ר שלומי קודש:  לפני שנכנסים אני רוצה להגיד מילה טובה למערכת הבריאות ולממשלה אז שווה שחברי הוועדה ישמעו

ד"ר שלומי קודש:  הבניין הזה נפתח ב-2018 כמרכז אונקולוגי חדש, מתרומות של יהודים מארצות הברית ולא היה לנו כסף להשלים את הקומה השלישית אז הוא נשאר ריק כמעטפת

ד"ר שלומי קודש:  זה נהוג מאוד בבתי חולים בארץ, אתה משאיר משהו לעתיד

ד"ר שלומי קודש:  כשהגיעה הקורונה, הגיע לפה אבי בן זקן ממשרד הבריאות וחיפש לעשות לנו חניון, אין לנו חניון תת קרקעי וגם לא כל כך רציתי

ד"ר שלומי קודש:  רציתי משהו לעתיד ובהברקה של אבי תורג'מן, לא שלי, שאלנו אותו, למה שלא נבנה פה את הקומה השלישית כמחלקת קורונה

ד"ר שלומי קודש:  הקומה נבנתה בשנים האחרונות כמחלקת חירום, שמיועדת להיות מרפאת צעירים, מרפאה אפילפטית, מרפאת כאב, כל מיני דברים אחרים עם האפשרות לסגת אחורה למחלקה בכל רגע נתון

ד"ר שלומי קודש:  איך שהתחילה המלחמה התחלנו להכשיר את זה כמלקת שיקום

ד"ר שלומי קודש:  תכף נראה את זה, אתר שנבנה בתקופת הקורונה כמחלקת חירום, והפעילות הראשונה שתיכנס לקומה הזאת תהיה שיקום

יונתן מישרקי: אתם בעצם משנים אותו לפי הצורך הבוער - - -     

אריאל ויינשטיין: יש לנו סט חדש של מטפלים, שלא היו עד עכשיו בבריאות הנפש קוראים להם מע"נים, מעניקי עזרה נפשית

יונתן מישרקי: מה ההכשרה שלהם?     

אריאל ויינשטיין: אנחנו לוקחים פסיכולוגים, לא תואר שני, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, סטודנטים לרפואה בשנים הקליניות, אחיות

אריאל ויינשטיין:  אנחנו בעצם נלמד אותם את השכבה הראשונה של התמודדות עם בעיות נפשיות של חוסר שינה, הרטבת לילה אצל ילדים, חרדות, וזה אומר לפי מחקרים של ה-9/11 בערך 30% מהאנשים, שבפוטנציאל יכולים לפתח PTSD יימנעו באמצעות הטיפול הזה

אריאל ויינשטיין:  אנחנו מקימים עכשיו בית ספר

יונתן מישרקי: כמה זה יכניס לעולם המע"נים, לעולם בריאות הנפש?     

אריאל ויינשטיין: מאות, ולדעתי בפוטנציאל אלפים

אריאל ויינשטיין:  אנחנו מכשירים בחודשיים הקרובים 200 איש רק מתוך כללית

אריאל ויינשטיין:  מבחינתי אנחנו יכולים להיות בית הספר הלאומי

אריאל ויינשטיין:  אנחנו מקימים כבר את בית הספר הזה, נוכל ללמד את כל המדינה

יונתן מישרקי: אנחנו אמורים לקבל את התוכנית ממשרד הבריאות בימים הקרובים התוכנית מענה לבריאות הנפש שהיא אמורה גם להכניס עוד אנשים למעגל המטפלים

יונתן מישרקי:  יכול להיות שזה המתווה הזה אני לא יודע

אריאל ויינשטיין: כן זה המתווה הזה

אריאל ויינשטיין:  הם ישבו איתנו לפני שבוע ולמוחרת כבר הכנו תוכנית

ד"ר יולי טרגר: שלום

ד"ר יולי טרגר:  אני יולי טרגר, מנהל מחלקת שיקום

ד"ר יולי טרגר:  אני גם מנהל מרחב שיקום דרום כללית, כלומר אני גם בקהילה וגם פה, אבל בעיקר בבית החולים

ד"ר יולי טרגר:       המחלקה שלנו קיימת כבר עוד מעט 10 שנים והמטרה שלנו היא לתת מענה שיקומי לסביבה שלנו – הנגב, בעיקר באר שבע ומסביב אבל לא רק

ד"ר יולי טרגר:  המחלקה מוגדרת כמחלקה לשיקום כללי, שזה אומר שאנחנו נותנים מענה לכל סוגי המטופלים ומאז המלחמה אנחנו גם התגייסנו ואמרנו שאנחנו צריכים לתת מענה לתושבי הדרום כי בעיקר עכשיו בתקופה של רקטות זה לא הגיוני שהורים יתחילו לנסוע מהדרום לבקר את החיילים במרכז ובצפון

ד"ר יולי טרגר:  אנחנו מנסים איכשהו לעמוד בהבטחה הזו

ד"ר יולי טרגר:  הנהלת בית החולים נתנה יד ומיום ראשון ברגע שאנחנו מגיעים למקסימום היכולת לקבל מטופלים, אנחנו קיבלנו עוד מיטות, כרגע במחלקה פנימית כמובן זה באופן זמני, אבל הצוות שלנו מתחלק לשניים, המטופלים מגיעים לטיפול במחלקה שלנו המקורית ב-20 מיטות ומסתדרים, מקבלים טיפול כמו שצריך

ד"ר יולי טרגר:  כיוון שגם שם אנחנו כבר בקצה גבול היכולת אז פותחים פה מחלקה חדשה וגם זמנית, כרגע אנחנו מתארגנים למחלקה אנחנו נהיה שתי מחלקות עם שני צוותים

ד"ר יולי טרגר:       << דובר >> אושר שקלים (הליכוד): << דובר >>        יש לכם צוותים נוספים? הצלחתם לגייס?     

ד"ר יולי טרגר: יש לנו צוותים, כן שלומי מסתכל עליי בצדק

ד"ר שלומי קודש: אנחנו מתגברים במשך שנים, טיפול נמרץ, מיון, חדרי ניתוח, שיקום, מתוך הבנה שיבוא יום פקודה, אז יש לו רופאים מעל התקן שלו ועדיין צריך עוד

ד"ר יולי טרגר: נכון

יונתן מישרקי: אנחנו יודעים יש קושי בגיוס רופאים משקמים

ד"ר יולי טרגר: בגלל זה אנחנו לא מגייסים אנחנו מכינים

ד"ר יולי טרגר:  כל הצוות שלנו אלה  רופאים שזו התמחות שנייה שלהם, יש לי רופא ילדים ורפא פנימאי ורופא נוירולוג, שהם עכשיו עושים התמחות שנייה זה כבר לא יום ראשון שהם נמצאים בהתמחות, הם נותנים מענה מאוד מקצועי והצוות שלנו מספיק לשתי מחלקות כי הראייה הייתה למרכז חדש שייפתח בקרוב

ד"ר יולי טרגר:  אנחנו מבינים שאי אפשר להביא מומחה שיקום, צריך להכין אותו מהמקום מתושבי המקום

יונתן מישרקי: כמה מיטות יש פה?     

ד"ר יולי טרגר: 	פה יש 36 מיטות

יונתן מישרקי: מתוכן 24 ממוגנות?     

ד"ר יולי טרגר: כולן ממוגנות - - - מה שאמרנו "חלק מהמיטות" זה למעשה את כל ה-36 אנחנו יכולים להחזיק ממוגן, מה שלא יהיה ממוגן זה שטחי טיפול כי נצטרך שטחי פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק וכו'

יונתן מישרקי: אז פה 36 ושם?     

ד"ר יולי טרגר: שם 20

יונתן מישרקי: ויש שם עדיין משוקמים מהפצועים שהגיעו?     

ד"ר יולי טרגר: כן, יש לי כרגע 11 משוקמים מהמלחמה, מ-30 שיש לי כרגע, כל השאר זה תושבי הדרום, הם עדיין עושים אירועים מוחיים ותאונות דרכים וכו'

ד"ר יולי טרגר:  אז אנחנו מקבלים את כל מי שחייב שיקום

לימור סון הר-מלך: 30 על 20 מיטות

לימור סון הר-מלך:        << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        היחס הוא לא הגיוני

לימור סון הר-מלך:       << דובר >> לימור סון הר מלך (עוצמה יהודית): << דובר >>        מה צריכה להיות התפוסה המומלצת במחלקת שיקום? כי זה גם אשפוז ארוך יחסית

ד"ר יולי טרגר: התפוסה הקיימת במדינת ישראל, לצערי הרב 100% תמיד

ד"ר יולי טרגר:  עם רשימות המתנה

ד"ר יולי טרגר:  המשמעות היא שמטופל שחייב להתחיל שיקום, הוא נשאר במחלקה אחרת אורתופדיה וכדומה, כי אין מיטה

ד"ר יולי טרגר:  והוא ממתין לשיקום, זו המציאות במדינת ישראל

ד"ר יולי טרגר:  בעולם הגדול האחוז הוא 75%

ד"ר יולי טרגר:  כך יש אופציה להביא - - -     

יונתן מישרקי: אנחנו מכירים אבל את הנתון הזה, זה לא חדש לנו

יונתן מישרקי:       << דובר >> לימור סון הר מלך (עוצמה יהודית): << דובר >>        המלחמה כן העלתה מאוד בצורה דרמטית אבל מלכתחילה היינו במצב שהתפוסה לא תואמת את מה שצריך

יונתן מישרקי: אנחנו במקומות האחרונים במדינות ה-OECD

יונתן מישרקי:  אלה נתונים, שאתם הצגתם לנו

ד"ר יולי טרגר: עוד דבר שידעתי אבל קיבל חיזוק במלחמה

ד"ר יולי טרגר:  מחלקת שיקום בבית חולים יש לה מלא עבודה מחוץ למחלקת שיקום כי בסופו של יום רופאי שיקום צריכים להסתובב, הצוות שלי עושה מיום שני במלחמה סיבובים במחלקות אקוטיות כדי לראות חולים בעיניים

ד"ר יולי טרגר:  כבר עכשיו עצרנו את השחרור של חמישה-שישה חיילים עצרנו את השחרור, כי הוא מסיים את הטיפול האקוטי האורתופדי, נגיד, צריכים מיטה אז משחררים אותו הביתה

ד"ר יולי טרגר:  הולך הביתה הוא ילך לאיבוד

ד"ר יולי טרגר:  אז אנחנו בודקים אותו יום-יום במחלקות האקוטיות ואם יש צורך בשיקום אז או שאנחנו מסדרים לו שיקום באזור מגוריו ואם הוא מהדרום אנחנו מקבלים אותו למחלקה מעכשיו לעכשיו

ד"ר יולי טרגר:  הנה היום אנחנו מקבלים עוד חייל ומחר עוד חייל

יונתן מישרקי: אנחנו מאחלים לכם שלא תהיה לכם עבודה

יונתן מישרקי:  תודה רבה לכם

לימור סון הר-מלך: יולי, אנחנו רוצים לעשות איתך תמונה על רקע המיטה

ד"ר שלומי קודש: אני רוצה להגיד לפרוטוקול זה מה שסורוקה יודע לעשות עם משאב שנותנים לו

ד"ר שלומי קודש:  עוד מהקורונה ישב וחיכה לשעת הכושר שלו

ד"ר שלומי קודש:  את המשאב הזה קיבלנו ממשרד הבריאות

ד"ר שלומי קודש:  100% מהעלות

יונתן מישרקי: זהו סיימנו את הסיור

יונתן מישרקי:  אפשר לסגור את הפרוטוקול

יונתן מישרקי:       << הפסקה >> (הישיבה נפסקה בשעה 13:00 ונתחדשה בשעה 15:45

יונתן מישרקי: ) << הפסקה >>        (ישיבה בי"ח אסותא אשדוד)     

יונתן מישרקי: הפרוטוקול עובד

יונתן מישרקי:  שלום

יונתן מישרקי:  אני אפתח ברשותך שתי מילים

יונתן מישרקי:  אדוני המנכ"ל ברשותכם

יונתן מישרקי:  פתחתי בהתנצלות על האיחור, זה לא אופייני, אני אשם בזה ואני מתנצל שוב

יונתן מישרקי:  תודה רבה על ההמתנה ועל קבלת הפנים החמה, חשוב לנו מאוד, אנחנו דנים הרבה בזמן האחרון בנושא המלחמה, כל מה שקשור לבריאות הנפש, מיגון, הצטיידות ושאר הנושאים שקשורים למלחמה וטוב מראה עיניים מ-1,000 מילים שאנחנו שומעים וזה בא לידי ביטוי בהמון דברים

יונתן מישרקי:  אנחנו נשאל שאלות, רוצים להבין, אנחנו נתקלים גם מול אנשי משרד הבריאות, גם מול משרד האוצר ו"דע מה שתשיב"

יונתן מישרקי:  אז אני מודה לך ונשמח לקבל את הסקירה שלך ולשאול את השאלות

ד"ר ארז ברנבוים: אז תודה רבה, שמי ד"ר ברנבוים ארז אני מנכ"ל בית החולים

ד"ר ארז ברנבוים:  ברשותכם אני אתן דקה אחת לסגל שלי להציג את עצמו שתראו מי האנשים

ד"ר ארז ברנבוים:  בבקשה

תבור אנושי: תבור אנושי, ראש אגף משאבי אנוש

ענבל עמית: ענבל עמית, ראש אגף הסיעוד ואחות ראשית

ד"ר חגית סברגיל-ממן: ד"ר חגית סרבגיל-ממן, סמנכ"ל

ד"ר אליעד אבירם: ד"ר אליעד אבירם, סמנכ"ל

מאיה עופרי: מאיה עופרי, עוזרת מנכ"ל

ד"ר נוי כהן: ד"ר נוי כהן, סמנכ"ל

חזי רוזנברג: חזי רוזנברג, מנהל ארגון ושיטות

אברהם יחזקאל: אוהד יחזקאל, דוברות בית החולים

סער נרי: אני עו"ד סער נרי מהממונה על קשרי הממשל

אנאס גדיר: אנאס גדיר היועץ של חבר כנסת חוג'יראת

יגאל אמיתי: יגאל אמיתי, דובר של הכנסת

ד"ר טליה פליישמן: ד"ר טליה פליישמן, ממונה על-ארצית על יישום סטנדרטים, אגף לרפואה כללית, חמ"ל אשפוז

ד"ר טליה פליישמן:  אני בעצם ממונה של ד"ר סיגל ליברנט טאוב

יאסר חוג'יראת: יאסר חוג'יראת, חבר-כנסת

יונתן מישרקי: יונתן מישרקי, יושב-ראש הוועדה

שקלים:  אושר שקלים, חבר-כנסת, ליכוד

מיכל דיבנר כרמל: מיכל דיבנר כרמל, מנהלת הוועדה

יונתן מישרקי: כן

חדוה קפלינסקי: חדוה קפלינסקי, מרכז המחקר והמידע

שלי לוי: שלי לוי, ראש צוות בריאות במרכז המחקר והמידע

רוני בלנק: רוני בלנק מרכז המחקר והמידע

דניאל אוסטר: דניאל תור ממונה על השכר, משרד האוצר

ד"ר ארז ברנבוים: טוב

ד"ר ארז ברנבוים:  אסותא אשדוד, הרבה פעמים אנשים חושבים שמדובר בית חולים פרטי

ד"ר ארז ברנבוים:  במקור הוא נבנה ברשת "אסותא מרכזים", שזה אומנם גוף פרטי מקבוצת מכבי

ד"ר ארז ברנבוים:  אבל אסותא אשדוד זה בית חולים ציבורי, הווה אומר אין אלמנט פרטי בתוך בית החולים והוא אינו שונה מברזילי או קפלן או שיבא לצורך העניין

ד"ר ארז ברנבוים:  איך מזהים? כשיש חדר מיון זה בית חולים ציבורי, כי אתה לא יכול לבחור את המטופלים שלך, כולם נכנסים בשעריך

ד"ר ארז ברנבוים:  אני מתעקש לשים פה את החזון של בית החולים כי אנחנו באמת טוענים שאנחנו בית חולים ציבורי אבל אנחנו מייצרים פה חוויית טיפול אישית ייחודית בישראל

ד"ר ארז ברנבוים:  המוטו המשמעותי ביותר, אין פה חולים במסדרון בבית החולים הזה, ברמת ההגדרה לא היו ולא יהיו גם בעתיד, וצריך לראות זה, הצורה שהוא נבנה זאת תפיסת העולם שלפיה אנחנו מפעילים את המקום, אני לא אלאה אתכם בדברים, אבל זה המוטו העיקרי של בית החולים

ד"ר ארז ברנבוים:       בית החולים נחנך לפני שש שנים, אפשר לראות פה את השחקנים המובילים בהקמה שלו

ד"ר ארז ברנבוים:  בית החולים הראשון שנבנה בישראל אחרי קרוב ל-40 שנה

ד"ר ארז ברנבוים:  אני מציין את זה כי זה מאוד מורכב לפתוח בית חולים

ד"ר ארז ברנבוים:  כשמדובר היום על פתיחת בית חולים בקריות מדובר על דילוג של בית חולים מנקודה אחת לנקודה שנייה, ורק הקמה של תשתית

ד"ר ארז ברנבוים:  כשמדובר על הקמה של בית חולים חדש מדובר על כוח אדם שזה החלק הכי חשוב בבית החולים, זה האתגר המרכזי מעבר לתשתית

ד"ר ארז ברנבוים:  ופה היה אתגר מאוד משמעותי לפתוח בית חולים במרחב הזה

ד"ר ארז ברנבוים:  אני הגעתי לפה אחרי שנתיים, מרבית הצוות שלי היה פה בהקמה, וזה היה אתגר משמעותי ומוכנים לאתגר הבא ותכף אתייחס אליו

ד"ר ארז ברנבוים:       אז היום יש לנו ברישיון בית החולים 307 מיטות

ד"ר ארז ברנבוים:  אנחנו חיים בישראל אז אתם מניחים שיש לי יותר מיטות ממה שרשומות ברישיון שלי ומראש בית החולים מתוכנן ל-PHASE 2  שזה עוד כ-300-350 מיטות

ד"ר ארז ברנבוים:  אני גאה לבשר שברמה העקרונית המשרד אישר את תוספת הבניין הנוסף

ד"ר ארז ברנבוים:           << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        כמה מיטות זה תוספת?     

ד"ר ארז ברנבוים: ברמה היבשה זה תוספת של כ-100 מיטות הבניין נבנה להכיל עוד 350 מיטות

ד"ר ארז ברנבוים:  כבר לא נבנה יותר בניין שלא יענה על כל הצרכים גם בראייה של 20-30 שנה קדימה

ד"ר ארז ברנבוים:  אתם תראו בהמשך את הבניין שבונים

ד"ר ארז ברנבוים:  נכון להיום בית החולים משרת 250,000 תושבים של העיר אשדוד

ד"ר ארז ברנבוים:  העיר השישית בגודלה בישראל, כשהעיר הזאת נמצאת בצמיחה מטורפת ותהיה 350,000 תושבים בעוד 12 שנה

ד"ר ארז ברנבוים:  אנחנו בעצם נערכים לגידול עתידי בטווח של העשור או השניים הקרובים

ד"ר ארז ברנבוים:  אנחנו מעריכים שבעוד 15 שנה אנחנו נשרת 600,000 תושבים, אם אני לוקח את אשדוד ואשדוד רבתי מהסביבה, זה אזור ענקי שמשרתים אותו

ד"ר ארז ברנבוים:       לצורך הדוגמה אם ניקח את פתח תקווה שזו העיר המתחרה באשדוד מבחינת גודלה, פתח תקווה זה 255,000, אשדוד 250,000, בפתח תקווה יש למעשה שלושה בתי חולים גדולים – בילינסון, ובית רבקה ושניידר זה סדר גודל של 1,500 מיטות אל תתפסו אותי במילה המדויקת, לדעתי אפילו פחות

ד"ר ארז ברנבוים:  בתור מי שניהל בעבר את בית רבקה, אני יודע בוודאות, זה גריאטריה ושיקום

ד"ר ארז ברנבוים:  בעיר אשדוד יש 307 מיטות

ד"ר ארז ברנבוים:  לכו והשוו בין שני המקומות

ד"ר ארז ברנבוים:  חסרות מיטות אשפוז בדרום ולכן ההחלטה לבניית מגדל נוסף במרחב הזה היא החלטה נכונה

ד"ר ארז ברנבוים:  בנו נכון, תשתית חדשה, בנייה ירוקה שחושבת גם בהיבט של הוראה נכונה, ואני אעצור כאן

ד"ר ארז ברנבוים:  זה בית חולים שמסונף לבן גוריון, הייתם היום גם בסורוקה, זה עוד בית חולים שמסונף לבן גוריון, הווה אומר, אנחנו מכשירים פה סטודנטים, גם לרפואה ומעבר לזה לכל שאר המקצועות - סיעוד ומקצועות הבריאות וזה חיוני לכל מוסד

ד"ר ארז ברנבוים:       מבחינת השירותים, אני אציין מה אין ברשימה

ד"ר ארז ברנבוים:  בבית החולים יש הכול זולת ניתוחי לב, נוירוכירורגיה וצנתור מוחי

ד"ר ארז ברנבוים:  כל שאר הרכיבים כמו צנתור לבבי וכדומה נמצאים בבית החולים

ד"ר ארז ברנבוים:  כשדנים היום על השאלה של מרכז-על בטראומה, אותה הודעה שיצאה השבוע ממשרד הבריאות וכיוונה לשני בתי חולים פריפריאליים, אחד במרחק רבע שעה נסיעה ממני, מדובר בעצם על תוספת מבחינת בית החולים של נוירוכירורגיה

ד"ר ארז ברנבוים:  יכולת נוירוכירורגית ויכולת ניתוחי לב זה הפער בין המצב שלי כיום למצב של מרכז-על בטראומה

ד"ר ארז ברנבוים:  כיוון שבית החולים ממוקם לכבישים גדולים כמו כביש 4 וכביש 6 אנחנו חשופים להרבה טראומה לפחות המתחרים בהלל-יפה, ברמה של חשיפה לטראומה שלא במלחמה אני מתכוון, ובית החולים למרות גילו הצעיר כבר מוכר כמרכז טראומה אזורי

ד"ר ארז ברנבוים:  המעבר ממרכז טראומה אזורי למרכז טראומה-על, מאוד קטן

ד"ר ארז ברנבוים:  אני אגע בזה בהמשך דבריי

ד"ר ארז ברנבוים:  מכונים, אני לא אלאה אתכם במכונים

ד"ר ארז ברנבוים:       בנו בית חולים ממוגן ואני רוצה שהוועדה תבין מה פירוש הדבר

ד"ר ארז ברנבוים:  בית חולים ממוגן בישראל פירושו שבזמן מלחמה אפשר להעביר את המטות מצד אחד לשני ולהכניס את כל החולים תחת מיגון

ד"ר ארז ברנבוים:  זו ההגדרה וזה אומר שלא כל מגדל האשפוז ממוגן

ד"ר ארז ברנבוים:  ובאמת ב-7 באוקטובר אחרי שהבנו שקורה פה משהו אחר התכנסנו, כל ההנהלה זרמה לבית החולים, גם מנהלי מחלקות, בכלל הרבה מאוד עובדים הגיעו לבית החולים ודבר ראשון שעשינו זה הגפנו את החלונות בקומות בניין האשפוז, נראה לכם את זה בסיור, מגיפים את החלונות וזה יוצר הגנה מרסיסים

ד"ר ארז ברנבוים:  הדבר השני שעשינו, העברנו חולים מקומה חמישית חצי קומה חמישית זה פנימית ב', במחלקה הנוירולוגית, אין להם גג מלא ואם נופלת רקטה ישירה

ד"ר ארז ברנבוים:       << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        יש להם גג אחד, לא שניים

ד"ר ארז ברנבוים: ולכן את חצי קומה חמישית העברנו למקומות אחרים בבית החולים כי זה האזור היחידי של בית החולים שלא ממוגן בהגדרות של משרד הבריאות, שאר החולים אם מזיזים אותם ממרחק מהחלון הם ממוגנים

ד"ר ארז ברנבוים:           << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        העיר הייתה מטווחת באותו בוקר?     

ד"ר ארז ברנבוים: כן, לחלוטין

ד"ר ארז ברנבוים:           << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        ואיך התארגנתם על עצמכם? תוך כמה זמן?     

ד"ר ארז ברנבוים: אנחנו היינו פה בהערכת מצב ב-09:00 או 08:30

ד"ר ארז ברנבוים:  ב-10:00 כבר הכול היה מוגף

ד"ר ארז ברנבוים:  הם התחילו כבר ב-06:30 לפי הוראה שלי כי הבנתי שזה קורה, והיינו ערוכים לקלוט פצועים בשעה 12:00

ד"ר ארז ברנבוים:           << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        היינו ערוכים לקלוט חולים מיד מהבוקר אבל מחלקות עברו - - -     

ענבל עמית: יש לנו תרגולת - - - אנחנו יודעים לעבוד מאוד מהר

יונתן מישרקי: יש בתי חולים שלקח להם זמן להבין איפה הם נמצאים - - - זה מעניין לשמוע שבאמת תפסתם

ענבל עמית: לא ידענו את גודל האירוע אבל ידענו להיערך

ענבל עמית:           << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        ברגע שיש אזעקות ואנחנו מבינים שצריך לעבור למרחב מוגן, יש תרגולת מאוד ברורה, כל הצוות שצריך מתגייס לפה כולל סיעוד שינוע ומכשור, כולם כדי להעביר את האנשים ממקום למקום מגיעים מנהלי המחלקות לשחרר חלק מהאנשים הביתה תוך שעיים פחות או יותר משריקת הפתיחה אנחנו במיגון מלא

ד"ר ארז ברנבוים: אז בוא נמצה את סוגיית המיגון ברשותכם

ד"ר ארז ברנבוים:       בניין האשפוז ממוגן במלואו עד קומה שנייה, הכול

ד"ר ארז ברנבוים:  כלומר, חדרי המיון, חדרי ניתוח, טיפולים נמרצים, חדרי לידה - - - קומות 2- עד קומה 2, הווה אומר חמש קומות

ד"ר ארז ברנבוים:  המיונים, חדרי הניתוח, אזור חדרי הלידה, פגייה - ממוגנים

ד"ר ארז ברנבוים:  עד קומה שנייה כולל, לא צריך להזיז מצד לצד, זה ממוגן באופן מלא

ד"ר ארז ברנבוים:       מקומה שלישית ואילך זה חצי קומה שמאפשרת מיגון חלקי

ד"ר ארז ברנבוים:  שאר בית החולים - מרפאות לא ממוגנות, הבניין הזה ודאי שאינו ממוגן

ד"ר ארז ברנבוים:  ההשלכות של זה שחלק מהשירותים של בתי החולים שנמצאים בקומת המרפאות לא מתפקדים בתוך הבניין כבר חמישה שבועות

יונתן מישרקי: מה למשל?     

ד"ר ארז ברנבוים: פעילות של גסטרו, של מערכת העיכול, פעילות של ריאות, ברוכוסקופיות, פעילות של מיפויים, שמחר בעזרת השם נפתח אותה, כי מיגנו אותם תוך כדי הלחימה, יש לי MRI שאני מפעיל מחוץ לבית החולים שלוחה שלנו שהוא לא ממוגן ולא פועל כבר מעל חודש

יונתן מישרקי: אני אגיד לך למה אני שואל, כל המעטפת של טראומה של קליטת פצועים, ממוגנת?     

ד"ר ארז ברנבוים: לחלוטין, אתה תראה את זה בעיניים

ד"ר ארז ברנבוים:  עוד דבר, בית החולים ערוך, אתם יכולים לראות פה את התמונה עם רן סער זה יושב ראש של מכבי ויושב ראש של בית החולים, איך שמתחילה הסלמה כמו שמגיפים את החלונות וחושבים קדימה, תבור שאחראי על משאבי אנוש מרים טלפון לעיריית אשדוד ושואל, "האם יש לכם גנים שאפשר להפעיל אותם מחר בבוקר?" אנחנו ב-8 בחודש כבר הפעלנו גנים בחסות העירייה

ד"ר ארז ברנבוים:  מתורגלים פה לעילא ולעילא כי אנחנו יודעים שעובדים לא יגיעו לעבודה כי יש בעיה עם הילדים

יונתן מישרקי: זאת אומרת זה לילדים של עובדים?     

ד"ר ארז ברנבוים: ילדים של עובדים

דובר: נפתחו גני ילדים ל-80-70 ילדים

ד"ר ארז ברנבוים: עכשיו המורכבות שלנו הייתה שחלק מהעובדים שלנו הם מעוטף עזה, כולל עובד שהיה נעול בממ"ד, אני לא אלאה אתכם בסיפורים, שדרות ואשקלון

ד"ר ארז ברנבוים:  זה חלק מהמורכבות, חלקם גם דולגו למקומות אחרים אבל בית החולים יודע לעבוד בחירום מותאם למיקום שלו

ד"ר ארז ברנבוים:       << דובר >> אושר שקלים (הליכוד): << דובר >>        כמה עובדים סך הכול בבית החולים?     

ד"ר ארז ברנבוים: 2,000

ד"ר ארז ברנבוים:  2,100

ד"ר ארז ברנבוים:  אני מנצל את העובדה שאתם פה ואני אדבר אתכם על העתיד כי זה חשוב לי

ד"ר ארז ברנבוים:  זה פרויקט 300 הוא נקרא כך כי זה 300 מיטות, 350 מיטות זה העניין

ד"ר ארז ברנבוים:  רק כדי לסבר את האוזן, אתם יושבים עכשיו מתחת לבניין האשפוז החדש

ד"ר ארז ברנבוים:  הבניין הזה החלום שלי זה לראות אותו הרוס כי ברגע שיהרסו אותו יחפרו פה את היסודות של המגדל הבא, במקום שאנחנו נמצאים

ד"ר ארז ברנבוים:  אגב זה המיקום הנכון כי זה הכי קרוב למרכז של בית החולים, ללוגיסטיקה ולחדרי ניתוח

ד"ר ארז ברנבוים:  הבניין הזה הולך להיות בניין של שתי קומות בתוך הקרקע ושמונה קומות מעליו

ד"ר ארז ברנבוים:  חוץ משלוש קומות שהן קומות מעטפת עליונות, כל השאר בניין בנוי

ד"ר ארז ברנבוים:  אני מציין את זה פה כי אני בונה את הבניין הזה בתצורה שאני בונה את המגדל הקודם, הווה אומר כל המיטות של המאושפזים יכולות להיכנס לצד אחד, והצד ההוא הוא צד ממוגן, החצי השני לא ממוגן, כמו שמנחה פיקוד העורף

ד"ר ארז ברנבוים:       אני בונה עכשיו תשתית ל-100 שנה, בית חולים זה 100 שנה מינימום, תראו מה המצב בארץ

ד"ר ארז ברנבוים:  אני לא עושה שום דבר מעבר, אני יכול למגן את המרתפים שלי, את החניות שלי, כמו שמיגנו ברמב"ם ולהפוך את זה לתשתית לאומית שמאפשרת אשפוז של מאות חולים בקומות התחתונות

ד"ר ארז ברנבוים:  פנינו למשרד רה"מ, כמה ראשי ממשלה בדרך מאז שהתחלנו עם התוכניות, ואמרנו, "זה מיליון שקל, תעזרו לנו למגן את קומה 1- ואת קומה 2- ונכין לכם תשתית לאומית לאזור הדרום, שיהיה לכם מקום להכניס כל אדם שצריך"

ד"ר ארז ברנבוים:  לא של בית החולים, בית החולים עצמו ממוגן, עבור תשתיות שנכנסות פנימה

ד"ר ארז ברנבוים:  עוד דבר ששאלנו, אם נכון בכלל למגן את כל המגדל

ד"ר ארז ברנבוים:  אם כבר בונים למה שלא יהיה ממוגן כולו? וזאת חגם לא דלתא מאוד גדולה

ד"ר ארז ברנבוים:  אין לנו תשובות לזה כרגע

ד"ר ארז ברנבוים:  אני יודע שיש בעיות קשות יותר בישראל ויש בתי חולים פחות ממוגנים, אבל זה מסוג ההחלטות שאם לא עושים אותן עכשיו, לעולם לא יעשו אותן

ד"ר ארז ברנבוים:  אין הרבה בתי חולים שנבנים היום בישראל

ד"ר ארז ברנבוים:  האם לא נכון למגן לכתחילה בראיית העתיד? ואני לא בטוח שפנינו לשלום בעשורים הקרובים

יונתן מישרקי: בן כמה הבניין הזה עכשיו?     

ד"ר ארז ברנבוים: בן שש

ד"ר ארז ברנבוים:  נפתח בנובמבר 2017

יונתן מישרקי: וכשבנו אותו לא חשבו על זה?     

ד"ר ארז ברנבוים: לא

ד"ר ארז ברנבוים:  פשוט וקל

ד"ר ארז ברנבוים:       << דובר >> תבור אנושי: << דובר >>        לא שלא חשבו, לא היה כסף

ד"ר ארז ברנבוים: אני לא הייתי פה

ד"ר ארז ברנבוים:  אשפוז ממוגן, חלק מהשירותים הנדרשים לא ממוגנים

ד"ר ארז ברנבוים:  עוד מילה אחת אומר על הפרויקט הזה

ד"ר ארז ברנבוים:  פרויקט נדרש

יונתן מישרקי: המקומות שאנחנו רואים כרגע, זה החזית, לאיזה כיוון זה? כוון אותי רגע

ד"ר ארז ברנבוים: זה מבט מדרום לצפון

יונתן מישרקי: החלק הזה הוא שחשוף לפגיעה, בעצם?      << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        תלוי מאיפה אתה צופה את הפגיעה

יונתן מישרקי: מעזה

אברהם יחזקאל: דווקא בבניין החדש בחרנו למגן את החלק הצפוני, כי האיום הצפוני הוא לא פחות, התייעצנו כמובן עם יועצי ארגון, וגם כי אם יש פגיעה אז לאיזה כיוון הקריסה של הבניין

ד"ר ארז ברנבוים: לשאלתך, הבניין הזה ממוגן בנוהל של פיקוד העורף, הבניין הזה יהיה ממוגן בנוהל של פיקוד העורף, הבניין הזה פה באמצע לא ממוגן, ואני כבר היום שואל את עצמי מה אני מסוגל להעביר למקומות ממוגנים יותר, בראיית העתיד

ד"ר ארז ברנבוים:  אני מתעסק בזה

ד"ר ארז ברנבוים:       עוד מילה אחת על פרויקט לאומי בניין בית חולים

ד"ר ארז ברנבוים:  אני בית חולים של קופה בדיוק כמו שבית החולים שביקרתם בו היום הוא בית חולים של קופה

ד"ר ארז ברנבוים:  המדינה תומכת במידה מסוימת בבניית מגדל האשפוז, עדיין הספונסר המרכזי שלי, הכיס העמוק שלי זה קופת חולים מכבי, שמממנת את הבנייה של המגדל הזה

ד"ר ארז ברנבוים:  יש כל מיני מודלים עם האוצר, יש פה נציג מהאוצר, נכון? אתה מכיר את המתווה שנבנה?     

קריאה: הוא מתעסק יותר בשכר

ד"ר ארז ברנבוים: אבל הם מכירים את העניין הזה

ד"ר ארז ברנבוים:       << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        אנחנו מכירים הכול

ד"ר ארז ברנבוים: ביום הראשון קיבלנו פינויים רכובים מהאתרים גם של המסיבה וגם חולים שווסתו מבתי החולים מקרני ברזילי אבל גם מסורוקה, ווסתו אלינו, הגיעו לשערי המיון, אמרו להם "תמשיכו הלאה"

ד"ר ארז ברנבוים:  הגיעו גם מסוקים ישירות לבית החולים, הפצועים היו כמקובל במקרים כאלו, בסביבות 20% פצועים קשים, במדרג שונה של פציעות

יונתן מישרקי: כמה בסך הכול קלטתם?     

ד"ר ארז ברנבוים: ביום הראשון כ-100 פצועים ואחרי זה, זה הלך וירד

ד"ר ארז ברנבוים:  בית החולים ניתח משך שלושה-ארבעה ימים, עבדנו פה ברצף לנתח את הפצועים עם פגיעות כירורגיות, פגיעות אורתופדיות

ד"ר ארז ברנבוים:  אחר כך היו כניסות איטיות כי בעצם לא הייתה פעילות נוספת, אחרי שאיתרו את כל המחבלים הפסיקו היריות

ד"ר ארז ברנבוים:  היו פה ושם תקלות, דו"צים וכדומה, אבל זה לא המהות

ד"ר ארז ברנבוים:  וכשהתחיל השלב הקרקעי, בהגדרה של המשרד וחיל הרפואה אנחנו לא היינו יעד לפינוי

ד"ר ארז ברנבוים:  כי בתי החולים הקרקעיים הסמוכים זה סורוקה וברזילי, בתור איש צבא לשעבר אני יודע שמהגזרה הצפונית מפנים לברזילי, מהגזרה הדרומית מפנים לסורוקה

ד"ר ארז ברנבוים:  מאז ומתמיד זה המרחקים הנכונים

ד"ר ארז ברנבוים:  גם המסוקים בדרך כלל מדרום הרצועה יטוסו לסורוקה, ומצפון הרצועה יטוסו למרכז

ד"ר ארז ברנבוים:       אותנו הגדירו במקרה קיצון, כשהרופא במסוק לא מצליח לאזן את החולה והחולה נמצא על סף קריסה, הוא נוחת על המנחת שלנו, שהוא מנחת שנבנה בהקמת בית החולים, מנחת מצוין, עומד בכל הסטנדרטים של חיל האוויר

ד"ר ארז ברנבוים:           << יור >> היו"ר יונתן מישרקי: << יור >>        סמוך לכניסה למיון?     

ד"ר ארז ברנבוים: מעבר למיון

ד"ר חגית סברגיל-ממן: כשאין לנו התראה וזה קורה, לצערי, אנחנו פשוט רואים אותו נוחת ואנחנו יודעים להגיע

ד"ר ארז ברנבוים: אפשר אמבולנס ואפשר גם לקחת אלונקה ולרוץ איתו מהר 50 מטר, לפתח המיון

ד"ר ארז ברנבוים:  אני אומר את זה כי בפועל הבוקר נחת פה מסוק, היה פה מסוק שכמעט נחת, ואתמול נחת פה מסוק ואנחנו מקבלים כמעט כל יום סדר גודל של מסוק

ד"ר ארז ברנבוים:  לרוב הפצועים הקשים ביותר מגיעים אלינו

ד"ר ארז ברנבוים:       יש לנו מקורות בחיל אוויר אנחנו יודעים שאנחנו לא המובילים בכמות המוסקים אבל פחות או יותר מספר 2 בכמות הפצועים שמגיעים במסוקים, כי לצערנו החבר'ה לא יציבים

ד"ר ארז ברנבוים:  זה מחזיר אותי לאמירה שאמרתי קודם, אותי מאוד מצער שאין לי היום את היכולת של נוירוכירורגיה ואת היכולת של לב-חזה, לטובת המלחמה

ד"ר ארז ברנבוים:  התקשרתי כבר עם שני בתי חולים שיגבו אותי, אני רק מחכה לאור שירוק ממשרד הבריאות כדי שאני אוכל להפעיל את השירות הזה

ד"ר ארז ברנבוים:       היה לנו השבוע פצוע קשה מאוד, הצלנו את חייו, זה נקרא חזה בלחץ, ניקזנו את החזה שלו וייצבנו אותו, ראינו שיש לו דימום מוחי והעברנו אותו הלאה לבית חולים אחר במרכז הארץ

ד"ר ארז ברנבוים:  אם הייתה לנו את היכולת הזאת כבר היינו משאירים אותו פה

שקלים:                      מה צריך לקרות כדי שיהיה פה נוירוכירורגיה?     

ד"ר ארז ברנבוים: אישור של משרד הבריאות

ד"ר ארז ברנבוים:       << דובר >> אושר שקלים (הליכוד): << דובר >>        מה מונע מהם לתת?     

ד"ר ארז ברנבוים: המשרד כרגע שם את יהבו על ברזילי ועל זיו בצפון, עיני לא צרה באף אחד אבל בפועל המסוקים נוחתים פה

ד"ר ארז ברנבוים:  המסוקים עם הפצועים הקשים ביותר, שחוששים להטיס אותם למרכז, נוחתים פה

ד"ר ארז ברנבוים:  ואני מרגיש שאני נותן מענה לא מספק לפצועים שנוחתים פה

ד"ר ארז ברנבוים:  אני איש חיל אוויר, אני יודע מה זה לטוס במסוק, אני מכיר את הסיטואציה ואני משוכנע שימשיכו לנחות פה

ד"ר ארז ברנבוים:       הסוגיה הועברה למשרד הבריאות, אני לא מדבר דברים בעלמא, פניתי למשרד הבריאות גם בכתובים וגם בעל פה, אני מדבר כרגע על מענה לטראומה מהמלחמה

ד"ר ארז ברנבוים:  ואני רוצה להיות הוגן אז אגיד שבית חולים שרוצה לבנות את העתיד שלו צריך להיות מקום עם כל היכולות הטכנולוגיות במדינת ישראל, על אחת כמה וכמה בעיר כמו אשדוד, השישית בגודלה בישראל

ד"ר ארז ברנבוים:  דוגמה קטנה ובזה אסיים את ההיבט הזה

ד"ר חגית סברגיל-ממן: ,  לא ציוד לא צריך, אנחנו מדברים רק על שירות

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  כלומר, רופא שנוכח פה יש לנו את כל הציוד שצריך בשביל טראומה, מכשור הכול יש, זה עניין של רכש, אנחנו לא צריכים את כל המערך השלם של מיטות וכדומה אנחנו צריכים גו כדי להפעיל שירות לטראומה, שירות חירום

יונתן מישרקי: אין - - - את משרד הבריאות בהקשר הזה, אנחנו נשמע 

ד"ר ארז ברנבוים: מילה אחת קטנה כי התבקשתי לומר את זה בוועדה

ד"ר ארז ברנבוים:  אנחנו היום בתוך המלחמה, אנחנו מסתכלים על השלב של הטיפול בפצועים, אני גם מסתכל קדימה על השלב הבא של אחרי המלחמה וזה עולם השיקום ועולם הפוסט-טראומה ובריאות הנפש

ד"ר ארז ברנבוים:  אני יודע ממנהלת השירות הפסיכולוגי שלי שהיא לא מצליחה לגייס כוח אדם לבית חולים ציבורי, כי השכר של הפסיכולוגים אינו תואם את הצרכים או את התחרות עם השוק בחוץ וזה יהיה עוד יותר גרוע בהמשך

ד"ר ארז ברנבוים:  אלה דברים שתקועים

יונתן מישרקי: מה אתם צריכים בהקשר של שיקום?     

ד"ר ארז ברנבוים: חסר שיקום, אני מודה שאני בוחן אפשרות להקים פה יכולת שיקום יום, אין לי מקום למיטות אשפוז

ד"ר ארז ברנבוים:  אני בודק אפשרות להקים פה יכולת שיקום יום, אין לי תשובות לוועדה, אני בוחן את המשמעויות של זה, לא תכננתי

יונתן מישרקי: חשבתי שאתה רוצה להגיד משהו בעניין

ד"ר ארז ברנבוים: לא תכננתי, כלומר אני מתכנן להיות שם בשלב הבא של המגדל, לא בשלב הזה, אבל מה שאני בעיקר רוצה לומר זה הנושא של הפסיכולוגיה, צריך לפתור את זה, הפסיכולוגים זזים מהציבורי לפרטי וצריך לעצור אותם

יונתן מישרקי: אנחנו מתעסקים המון בנושא הזה ודניאל פה גם ישיב לעניין הזה

ד"ר ארז ברנבוים: מישהו פה רוצה להגיד משהו?          << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        אני רוצה להגיד, אני פשוט אחראי על התחום הזה, אנחנו צריכים להכפיל את כמות הפסיכולוגים כי הם אפילו לא מגרדים את הצרכים

יונתן מישרקי: מה יש לכם היום? אילו מענים?      << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        אין לנו מספיק, יש לנו שירות פסיכולוגי ושירות סוציאלי, שני דברים שונים, יש לנו את כל הטיפולים – פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, אבל זה לא קשור, אבל מבחינת הפסיכולוגיה צריך להבין שהצוות שלנו, מיד עם תחילת הפעילות גייסנו אותם לטפל בצוותים שלנו

יונתן מישרקי:  חילקנו, השירות הסוציאלי יטפל במטופלים, השירות הפסיכולוגי יטפל בצוות

יונתן מישרקי:       המון צוותים כמו שד"ר ברנבוים אמר, אחד מעוטף עזה, אחד משדרות עוד אחד מאשקלון ואחד אחר  מהקיבוצים

יונתן מישרקי:  והיה צריך להרים פה את כל הצוות כי אנחנו תחת מלחמה וזה לא מספיק והם צריכים לטפל במטופלים ובצוות לכן אנחנו צריכים להכפיל את מספר הפסיכולוגים ואם לא נצליח להעלות להם את השכר בצורה שתהלום את כישוריהם, ואתם צריכים להבין, פסיכולוג זה יותר מרופא, זה 12 שנים של הכשרה, אנחנו לא נוכל לעמוד בקצב

ד"ר ארז ברנבוים: שתי סוגיות אחרונות

ד"ר ארז ברנבוים:  סוגיה אחת זה איך מתגמלים את העובדים שהיו בבית עם הילדים שלהם

ד"ר ארז ברנבוים:  במהלך המלחמה והם עדיין נמצאים בבית, באשקלון, אשדוד פתחה את שעריה אבל באשקלון לילדים מאפס עד שלוש אין פתרון

ד"ר ארז ברנבוים:  הורים לילדים בגיל אפס עד שלוש נשארו בבית חלק הצליחו להגיע אם הבעל התגייס למילואים הם לא מקבלים שכר

ד"ר ארז ברנבוים:  וכרגע עדיין לא קיבלנו תשובה של הממונה על השכר באיזו צורה הם רוצים לתגמל את האנשים

ד"ר ארז ברנבוים:  אני מקבל את השאלות האלה כל הזמן

ד"ר ארז ברנבוים:       ועוד דבר, אני חייב להגיע לנקודה הזאת, אני הפסדי בחודש האחרון

ד"ר ארז ברנבוים:  אני משלם שכר על סמך ההכנסות שלי, אם אני סוגר חדרי ניתוח בהוראת המשרד - - -     

יונתן מישרקי: כמה הורידו לכם באחוזים? מה הפעילות שלכם ירדה באחוזים?     

ד"ר ארז ברנבוים: אני יכול להגיד לך שירדה ב-20%

ד"ר ארז ברנבוים:  זה כמעט מדויק

יונתן מישרקי: זה לא הרבה, אבל בסדר

ד"ר ארז ברנבוים: אז אני אגיד לך מה אני עושה

ד"ר ארז ברנבוים:  אני משתמש בחדרי הניתוח בהתאוששות של חדרי הניתוח לעשות פעולות של גסטרו וקולונוסקופיה, זה מקום שמתאים לברוכוסקופיה

ד"ר ארז ברנבוים:  מה שאומר שכמעט את כל הפעילות של הגניקולוגיה הורדתי למרתפים, כלומר השתמשתי בחדרי קבלה במקומות שמיועדים לייעוד אחר, ידעתי שהם תקינים, בממ"דים עשינו מרפאות עיניים

ד"ר ארז ברנבוים:  עשינו הרבה מאוד פעילות במתקנים ממוגנים, אני לא לוקח סיכונים בחיים, אבל שימרנו פעילות כמה שיכולנו, וככל שעבר הזמן הגדלנו יותר את הפעילות אבל עדיין זה נכון שזה לא המון ואני גם אומר אמת, 20% לבית חולים זה מאוד משמעותי

ד"ר ארז ברנבוים:  אני עדיין לא יודע מה המנגנון של פיצוי

יונתן מישרקי: משרד הבריאות נמצא כל הזמן בהקשר הזה מול הצבא, פיקוד העורף, בתרחישי יישום ומנחה את בתי החולים מה לעשות ואיך

יונתן מישרקי:  נושא הפיצויים עוד מעט נשמע

ד"ר ארז ברנבוים: עד עכשיו ראינו כ-320 פצועים, יש מעט מאוד מאושפזים בבית החולים כרגע כי אנחנו במחזור מאוד מאוד גבוה

ד"ר ארז ברנבוים:  יש פצועים שאפשר לבקר אותם, מעטים

יונתן מישרקי: לא הזכרת שום דבר בנושא של הצטיידות, אתם בסדר בהקשר הזה?     

ד"ר ארז ברנבוים: אני בסדר עם זה

ד"ר ארז ברנבוים:  העצמנו את הרכש בימים הראשונים כשהבנו שתהיה בעיה בתקופה הקרובה

יונתן מישרקי: יש גם את ההנחיות של משרד הבריאות בהקשר הזה, אתם בסדר

יונתן מישרקי:       << דובר >> ד"ר ארז ברנבוים: << דובר >>        הגדלנו את הכמויות כמו שהצגנו בוועדה

יונתן מישרקי: הוא לא צריך גם כסף

יונתן מישרקי:  מהצד שלכם מישהו רוצה?     

יאסר חוג'יראת: יש לי רק שאלה, אם נשווה הכנסות והוצאות של אוקטובר בשנה שעברה לאוקטובר של השנה, מה תוכל להגיד על המצב שלכם?     

ד"ר ארז ברנבוים: יש עם זה בעיה, אני לא מתחמק מתשובה, אני בית חולים בצמיחה, אני בית חולים בן שש, אני משנה לשנה גדל בפעילות שלי כי אני מביא את בית החולים לשיא שלו

ד"ר ארז ברנבוים:  ולכן אני משווה לחודש הקודם, זה נתונים מהיום השוויתי לנתונים של ספטמבר

ד"ר ארז ברנבוים:  בספטמבר נעדרנו שלושה ימים בגלל חג, באוקטובר נעדרנו 5 ימים בשביל חג, ועדיין יש הפרש של מעל 20%

ד"ר ארז ברנבוים:  כימתי את זה, זה הגיע ל-20%

יאסר חוג'יראת: מה הגירעון הצפוי לך בגלל המלחמה מההוצאות?     

ד"ר ארז ברנבוים: אני לא יודע עדיין

ד"ר ארז ברנבוים:  אתה מדבר על משהו אחר, על הוצאות אחרות

ד"ר ארז ברנבוים:  אני לא חישבתי

ד"ר ארז ברנבוים:  אני דיברתי על הכנסות מדחיית שירותים, הוצאות השכר שלי הן הרבה יותר גדולות מהרגיל כי תגברתי משמרות, תגברתי צוותים בחדרי ניתוח וסגרתי אותם במקביל

ד"ר ארז ברנבוים:  אז עכשיו אני לא יכול לענות לשאלה הזאת אבל זה יהיה סדר גדול של עשרות מיליונים, אבל לא משהו שהוא בשמיים, לא משהו שאי אפשר לסגור אותו, כבר עברנו חוויה כזאת בקורונה וקיבלנו לזה מענה, אבל אין לי מספר מדויק

ד"ר ארז ברנבוים:  אני מדבר כרגע על הכנסות שלי מירידה בפעילות

ד"ר ארז ברנבוים:  אבל הוצאות כוח אדם שלי לא השתנו

ד"ר ארז ברנבוים:  לחלוטין, הן גדלו

קריאה: יש לך הוצאות יותר גדולות מפרוצדורות וניתוחים שעשינו פה לפצועים

ד"ר ארז ברנבוים: בסדר זה התפקיד שלנו

יונתן מישרקי: בבקשה

ד"ר חגית סברגיל-ממן: אני רוצה לחדד עוד את הנושא של מענים שחסרים לנו כרגע בטראומה

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  ב-7 באוקטובר כשהגענו לפה ונתנו מענה באמת מצוין, היה פה אירוע רב נפגעים, טיפלו פה 85 אנשים באמת בהתגייסות ושליחות מלאות

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  ברגע שחסרות לנו שתי יכולות שנותנות מענה שלם לפצוע, זה חוסך את המעבר לבית חולים אחר זה זמן יקר הזמן של פינוי

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  תתארו לכם זמן מלחמה, שגם אין הרבה אמבולנסים כדי לנייד מטופל ממקום למקום, ואם יש לנו את היכולות האלה כאן, ואנחנו מדברים על דלתא יחסית קצרה, אנחנו מדברים על שירות נוירוכירורגי שאנחנו מייצרים את ההסכם ושירות עם תוחלת שאנחנו יוצרים את ההסכם

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  אין פה יותר מדי חוץ מאת אישור משרד הבריאות כדי לאפשר לנו לעשות את זה, כדי לתת מענה מלא למטופל טראומה שנמצא פה

ד"ר חגית סברגיל-ממן:       נושא שני שרציתי להזכיר זה נושא השיקום

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  אם אנחנו מסתכלים על היום שאחרי המלחמה, רוב השיקום שאנשים יקבלו יהיה שיקום במסגרת של אשפוז יום

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  זה לא יהיה מיטות שיקום כי זה אנשים צעירים שצריכים מענה מולטי-דיסציפלינרי, שהוא בעיקר שיקום יום, וזה מה שאנחנו בוחנים כרגע

יונתן מישרקי: זה חשוב, אבל משרד הבריאות חושב אחרת

ד"ר חגית סברגיל-ממן: אין לנו כרגע יותר מדי נדל"ן ובכל זאת את מה שייעדנו למטרה אחת אנחנו רוצים אולי להפנות למטרה אחרת

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  וזה אומר לגייס מעבר לרופא שהוא הציר המרכזי אולי, יש כאן צוות רב-תחומי, מקצועות הבריאות הם ציר מאוד משמעותי בדבר הזה ואותם הכי קשה לגייס

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  ואנחנו מאוד רוצים ואנחנו בוחנים ואפילו שינינו את התוכניות שלנו מה יהיה באותם מתחמים שחשבנו, כי אנחנו חושבים שזה חשוב והאוכלוסייה פה צריכה אותנו ואנחנו יודעים, שש השנים האחרונות הוכיחו, יש בנו אמון ואנשים מגיעים ולכן אנחנו חושבים שאנחנו צריכים לתת את המענה

יונתן מישרקי: לאיפה משתקמים אנשים מאשדוד שצריכים?     

ד"ר חגית סברגיל-ממן: נוסעים למרכז, אין פה הרבה מקומות

ד"ר חגית סברגיל-ממן:       << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        יש פה גם את בית הדר

ד"ר חגית סברגיל-ממן: אבל זה למבוגרים

ד"ר חגית סברגיל-ממן:       << קריאה >> קריאה: << קריאה >>        לצעירים פצועים זה שיבא

ד"ר חגית סברגיל-ממן: בטח גם טליה תכף תגיד באזור הדרום, זה האזור שיש בו הכי פחות מיטות שיקום בארץ

ד"ר טליה פליישמן: בכל האזור של הדרום בעצם כמעט ואין מענה

ד"ר חגית סברגיל-ממן: נכון ולכן הם צריכים להגיע למרכז אז אנחנו באמת רוצים להיות נקודה שתיתן גם את המענה הזה של שיקום כי זה חשוב

ד"ר ארז ברנבוים: הייתה פה התגייסות יוצאת דופן של האוכלוסייה ושל העובדים של בית החולים

ד"ר ארז ברנבוים:  גאווה שלמה אני מרגיש עם האנשים שלי

ד"ר ארז ברנבוים:  אנשים התייצבו פה מלא, מחלקות נחתו פה ביום האחרון של החג, עזרו לשחרר חולים הביתה בשביל לפנות מיטות ולהביא את המיטות למקומות אחרים ויש אווירה מאוד מאוד טובה בבית החולים

ד"ר ארז ברנבוים:       בית החולים זה מרחב שיש בו דתות שונות, עובדים ממקומות שונים, ואנחנו הצלחנו לצלוח את התקופה הזאת

ד"ר ארז ברנבוים:  יש חיבור חזק מאוד בין אוכלוסיות של יהודים וערבים

ד"ר ארז ברנבוים:  כל מי שלא יודע, מערכת הבריאות נשענת על עובדים ערבים

ד"ר ארז ברנבוים:  לחלוטין

ד"ר ארז ברנבוים:  אי אפשר בלעדיהם, וזה עובד טוב בבית החולים

ד"ר ארז ברנבוים:  אני משמר את זה ככל יכולתי את הסולידריות שמתקיימת בתוך בית החולים

שקלים: לא הייתה מתיחות? או שהייתה ונפתרה?     

ד"ר ארז ברנבוים: אני לא מיתמם

ד"ר ארז ברנבוים:  היו ימים שחיפשו זה לזה בפייסבוק, היה מקרה אחד שהעזתי לפטר עובדת אחת עם אמירה שהייתה לא ראויה, ובזה זה נגמר

ד"ר ארז ברנבוים:  זה מורכב

שקלים: דברים ששמענו בכמה וכמה בתי חולים

ד"ר ארז ברנבוים: אנחנו לא נמצאים בשבוע הראשון אבל זו גם לא פעם ראשונה שאני מרגיש את הצורך לגייס את כולם למטרה משותפת

ד"ר חגית סברגיל-ממן: ב-7 באוקטובר חצי מהמטפלים היו לא יהודים וזה בסדר, בית חולים זה מגדלור של דו-קיום וכך זה צריך להישאר

ד"ר ארז ברנבוים: 	גם בשדרות אגב

ד"ר ארז ברנבוים:  כתף אל כתף

יונתן מישרקי: לפני שנשמע את תשובות המשרדים, מישהו מהח"כים רוצה לדבר? אולי נלך אחד-אחד, אז משה בבקשה

משה רוט: הרבה הערכה לעבודה שלכם והשם שלכם הולך לפניכם, זה לא סוד, שמעתי קצת בוועדות הדים מזה אז תמשיכו כך ואל תשתנו

משה רוט:  כמובן הוועדה בראשות היושב-ראש נעשה כל מה שצריך בשביל לעזור לכם בוודאי

משה רוט:       רק רציתי לדעת מבחינת כמות כדי לעשות את ההשוואות כמה אנשים הייתם צריכים לפנות לבתי חולים אחרים?     

ד"ר ארז ברנבוים:  	סך הכול העברנו לבתי חולים אחרים בגלל פציעות חמישה פצועים

ד"ר ארז ברנבוים:  תזכור גם שכשמפנים לפה מפנים לפי יכולת של בית החולים

ד"ר ארז ברנבוים:  לא מפנים לפה פצועים של נוירוכירורגיה

משה רוט: כן אבל באירוע - - - כמו ויסות של גלים, מהדרום לאשדוד, מאשדוד למרכז, וכו'

ד"ר ארז ברנבוים: כן אבל לא ישלחו לפה חולה נוירוכירורגי

ד"ר ארז ברנבוים:  אלא אם כן הוא לא יציב

ד"ר ארז ברנבוים:  וזה מה שקורה בפועל בשבועיים האחרונים

יונתן מישרקי: לכן הגעתם למצב שאתם צריכים

ד"ר חגית סברגיל-ממן: לכן אנחנו אומרים שאנחנו צריכים שירות כזה שייתן את המענה

יונתן מישרקי: ד"ר יאסר, בבקשה

יאסר חוג'יראת: טוב אין לי הרבה להוסיף, זו פעם ראשונה שאני נמצא כאן בבית החולים, בית חולים נראה מאוד יפה, חדש

יאסר חוג'יראת:  ובית חולים חדש מצפים ממנו שיהיה בנוי גם בצורה ראויה ושיהיו בו מענים גם לעתיד

יאסר חוג'יראת:       חשוב לנו לשמוע גם על החוסן ועל הקשר הטוב בין עובדים יהודים לערבים, שזה מאפיין בכל הקצוות וחשוב לנו לשמוע על הקו הזה למרות שפה ושם היו דברים אבל לדעתי הכול בשליטה וחשוב לדאוג ולפעול שהשיתוף והדו קיום ילכו ויתחזקו

יאסר חוג'יראת:  כי אנחנו נמצאים באותה סירה המלחמה לא פסחה על אף אחד ללא הבדל בין יהודים וערבים, גם בנגב נהרגו אנשים, גם באירוע נרצחו אנשים, ללא הבדל בין אישה דתיה עם כיסוי ראש, גם ירו בה

יאסר חוג'יראת:  היה סיפור מאוד קשה של הניתוח שנעשה בסורוקה לאישה בדואית בהיריון שירו בה, ובעובר שלה גם

יאסר חוג'יראת:  אז אנחנו באותה סירה

יאסר חוג'יראת:       חשוב מאוד גם מה שאמרת לגבי חוסן שיהיה כן בית חולים שייתן מענה לכל דבר, ואנחנו נשמח לפעול כאן יחד כוועדת בריאות, גם אופוזיציה וגם קואליציה, אנחנו עובדים יחד כדי לקדם את הדבר הזה

יונתן מישרקי: טוב

יונתן מישרקי:  אושר

שקלים: אני גם שמעתי הרבה דברים טובים על המקום בעיקר בנושא השירות והגישה למטופלים

שקלים:  לא אפרט עכשיו אבל היה לי גם איזה מקרה אישי משפחתי פה שקשור לנושא של נוירוכירורגיה, ולכן אני לוקח את זה כמעט אישית שיהיה פה טיפול של נוירוכירורגיה ולא יעבירו לבתי חולים אחרים

שקלים:  זאת תקופה שאנחנו עוברים בין הרבה בתי חולים, בודקים צוותים, חסרים ומה אפשר לעשות וכמו שיאסר אמר, אין פה עניין של קואליציה או אופוזיציה

שקלים:  אני בחרתי בכוונה להיות חבר בוועדת הבריאות זה היה הדבר שהכי חשוב לי פרלמנטרית, ואנחנו פה לרשותכם, ננסה לעזור ככל האפשר

שקלים:  אנחנו רוצים לשמוע מה הצרכים ונפעל בהתאם בכל הכוח אני מאוד מקווה שזה יסתדר

יונתן מישרקי: טוב, אז באמת תודה רבה על הסקירה

יונתן מישרקי:  היה מרשים, יש פה משהו יוקרתי ונעים, וכן תחושת לכידות, שאנחנו מרגישים בה בבית

יונתן מישרקי:       אנחנו עסוקים מתחילת המלחמה בנושאים שקשורים למלחמה

יונתן מישרקי:  בריאות הנפש מעסיק אותנו מאוד, נושא השיקום, נושא המיגון, נושא של מוכנות והצטיידות וציוד, אנחנו עסוקים בזה רוב הזמן ומקיימים הרבה ישיבות וישיבות מעקב

יונתן מישרקי:       אחת הסיבות שאנחנו נמצאים ויורדים לבתי חולים בתקופה הזו זה כדי לראות ולקבל את האינפורמציה מכלי ראשון והרבה פעמים אנחנו יוצאים מסיורים עם משימות אופרטיביות

יונתן מישרקי:  עוד לא שמענו את תשובות משרד הבריאות ומשרד האוצר למה שביקשתם אבל אני מניח שיש שיקולים רבים שעומדים בפני משרד הבריאות כשהופכים מרכז רפואי למרכז רפואי-על, עם כל הפונקציות וצריך באמת להבין ולרדת לשורש העניין להבין את הקריטריונים ואיפה אנחנו יכולים להשפיע בעניין הזה

יונתן מישרקי:       בכל מקרה אני חושב שגם אם אנחנו לא הופכים את המרכז לרפואי-על אתם חייבים שיהיו לכם את הכלים לטפל בפצועי טראומה

יונתן מישרקי:  אנחנו יודעים מה עברנו, אנחנו לא יודעים לאן אנחנו הולכים

יונתן מישרקי:  כמובן שהכול בהתאם לתרחישי יישום אבל הכול פתוח לצפון, לדרום

יונתן מישרקי:  אמרתם שאתם ממוגנים מכיוון צפון זה קצת הפליא אותי אבל במחשבה שנייה היכולות מהכיוון הזה הן יותר משמעותיות

יונתן מישרקי:       אני מלא הערכה לאמירה שלך אדוני כמנכל על נושא הלכידות החברתית והחוסן בין העובדים

יונתן מישרקי:  שאתה שם את זה כדגל ואומר פה זה בית חולים, כמו שהיא אמרה מגדלור לכל עולם הרפואה ובכלל למרקם בחברה הישראלית

יונתן מישרקי:  אנחנו בתוך מלחמה, הכדור לא מבדיל בין יהודי לערבי, ואתה שם את זה פה על השולחן ברכה גדולה, ממך יראו וכן ילמדו ויעשו, ואני מעריך את זה כי אנחנו זקוקים זה לזה בתקופה הזו, אין לנו שום פריבילגיה, אנחנו לא נשענים אלא מגזר זה על זה

יונתן מישרקי:       יש שני נושאים שנרצה לשמוע

יונתן מישרקי:  הנושא של תגמול של עובדים, דניאל, ברשותך, אם אתה יודע לענות על הנוירוכירורגיה ועל השיקום יום אז בבקשה

יונתן מישרקי:  אם לא אז תתעסק בנושא, אתה כנציג של הממונה על השכר באוצר

דניאל אוסטר: כן אני חושב שאלה באמת נושאים יותר של משרד הבריאות

יונתן מישרקי: אז בבקשה נושא של תגמול עובדים מה שאתה יכול להגיד, בבקשה

דניאל אוסטר: טוב אז בזכות היותי עובד מול בית החולים יחסית צמוד, זה באמת מקום שקרוב לליבי כמו בית, הייתי פה מספר פעמים

דניאל אוסטר:  העבודה השוטפת טובה

דניאל אוסטר:  נגיד ספציפית על בריאות הנפש ועוד רגע ניגע במלחמה בנוגע לכלל העובדים

דניאל אוסטר:  בית החולים נבנה חדש, גם המבנים, גם מבנה כוח האדם וגם היכולות שלכם בקליטה

דניאל אוסטר:  עבדנו על שורה של הסכמי שכר ואיזו יכולת שתהיה גמישות בבית החולים הזה וככל שנדרש לעשות תיקונים, לתת עוד כלים, עוד דברים, ובכלל הצרכים שלכם כבית חולים אנחנו בדיון ואנחנו נבין מה ניתן לעשות

דניאל אוסטר:  כל פעם לוחצים אותי על לוחות זמנים אז לתבור ולי כבר יש פגישה כל שבוע

יונתן מישרקי: אתה מדבר על בריאות הנפש כרגע אז אתה יכול להזכיר  שיש פה אירוע לאומי שמשרד הבריאות ומשרד האוצר בתוכנית על זה, היה דיון על זה בשבוע שעבר ויהיה גם דיון בשבוע הבא

יונתן מישרקי:  כמובן השכר הפסיכולוגי  בשירות הציבורי הוא נמוך ואנחנו יודעים את זה, זה לא סוד

יונתן מישרקי:  ואם לא אמרת את זה, זה כי התביישת לא כי אתה חושב אחרת, ובכל מקרה ברור שבתוכנית שמשרד הבריאות מגיש לפנינו ודאי שאמור להיות לזה מענה

יונתן מישרקי:  אני לא יודע אם זה ישפיע על בית החולים או אם הם ירצו את זה בקהילה

יונתן מישרקי:  אז אם יש לך פרטים להגיד בהקשר הזה נשמח לשמוע כי נושא הסכמי השכר מולם זה עניין

דניאל אוסטר: אז נרחיב עוד משפט בקשר לתוכנית לבריאות הנפש

דניאל אוסטר:  משרד הבריאות ירחיב ואני לא רוצה לרדת לפרטים עד שהם באמת סוגרים את התוכנית וגם מגישים את הוועדה וגם מציגים אותה ככלל

יונתן מישרקי: אתה יודע שאתם מחכים להם והם מחכים לכם

יונתן מישרקי:  זה עובד יפה ביניכם

יונתן מישרקי:  מחכים לכסף מהאוצר והאוצר אומרים מחכים לתוכנית מהבריאות

דניאל אוסטר: הדברים האלה יקרו ביחד, נגיד שלבית החולים יש יכולות יותר טובות מבתי חולים אחרים מבחינת גמישות ויכולת לתגמל

יונתן מישרקי: זה יבוא לידי ביטוי בהסכם, בתוכנית הזאת הכללית?     

דניאל אוסטר: הם מאוד צמודים להסכם, ספציפית למדינה פה הוא קצת יותר מפותח

דניאל אוסטר:  בית החולים נפתח ב-2017 ואחד הדברים הטובים שעשה זה שידע לא רק מבנה אלא גם בכל מה שנוגע להסכמי שכר ושיתוף פעולה עם ההסתדרות וועד עובדים

דניאל אוסטר:  העבודה פה משותפת ומאפשרת הרבה גמישות לכלל הצדדים

דניאל אוסטר:       בתוך חדר משא ומתן מדהים לראות את השותפות של הנהלת בית החולים, ההסתדרות, הנציגות כדי שיהיה פה מקום של מצוינות, כר פורה לכל ההצלחה הזאת שאתם רואים זה הרבה מהשותפות

דניאל אוסטר:       בנוגע לכוח האדם ולעובדים

דניאל אוסטר:  אין סיבה שה לא יקרה בבריאות הנפש גם

דניאל אוסטר:  כן נגיד שבמגזר הציבורי בריאות הנפש מצבה קשה, כלומר מתוך מקום של מחסור לא נוכל לתת איזשהם תעריפי שכר, פשוט יש להם יותר יכולות ממקומות אחרים, הם לא תקועים בתוך הסכמים מלפני 40 שנה

קריאה: אנחנו יכולים להגיב הרבה יותר מהר לצרכים בכפוף לזה שנקבל אישורים בצורה מהירה יחסית

יונתן מישרקי: ולכן מה? בוא ננסה לפרוט את זה

דניאל אוסטר: הם יקבלו את הפתרונות שלהם

דניאל אוסטר:  אני לא אגיב עכשיו על התוכנית הכללית     

יונתן מישרקי: יש לך כלים לתת פתרון לבית החולים פה שלא קשור להסכמי השכר?     

דניאל אוסטר: יש להם הסכמים נפרדים - - - כחלק מהתקופה הזאת של אי הוודאות והמצב המורכב שהרבה מהעובדים עוברים כאזרחים במדינה הזאת, כתושבי עוטף, כהורים לילדים קטנים, בין המקרים הקיצוניים ביותר שיש לנו במערכת וראינו בשבוע שעבר עובדת שהיא עצמה כרגע חטופה, ובין מצב של עובדים מפונים, אנחנו נמצאים כרגע בתור הממונה על השכר במשא ומתן עם ההסתדרות

דניאל אוסטר:  ממש בדרך לפה שלחתי מסמך היום שנחתם על ידי יו"ר ההסתדרות והממונה על השכר, שאומר שיהיה הסכם קיבוצי בימים הקרובים

דניאל אוסטר:  זה ניסיון להביא ודאות גם למעסיקים וגם לעובדים מתוך אמירה שיש אוכלוסיות שכמובן כרגע צריך לתת מענה, על איך מדווחים ומה עושים, זה נאמר וזה רשמי וחתום אז קל לי גם להקריא את זה פה, נאמר שאנחנו מדברים על הימים הקרובים ותהיה ודאות גדולה יותר ואת כלל הפרטים, העברתי ישר לתבור

דניאל אוסטר:  אז כבר הבשורה הזאת כבר יש

דניאל אוסטר:  ככל שיהיו עוד אעדכן כמובן

יונתן מישרקי: תודה רבה

יונתן מישרקי:  זה היה חשוב מאוד

יונתן מישרקי:  בבקשה

ד"ר טליה פליישמן:   אני חייבת לומר שחלק גדול מהדברים שעלו פה ידועים

ד"ר טליה פליישמן:  זה יועבר כמובן וזה גם ידוע לנו זה לא משהו שאנחנו יכולים להחליט עליו

יונתן מישרקי: את יכולה לשתף אותנו במערכת השיקולים שיש במשרד הבריאות בשאלה אם לתת מנדט לבית החולים להפעיל פה שירות נוירוכירורגי?     

ד"ר טליה פליישמן: אני יכולה להגיד שיש ועדה מאוד מסודרת בנושא של טראומה, שהיא בעצם מנוהלת על ידי ד"ר סיגל ליברנט טאוב ועוד אנשים אצלנו

ד"ר טליה פליישמן:  יש מערכת שיקולים מאוד מסודרת על פי קריטריונים, אני לא יכולה להתייחס לזה

ד"ר טליה פליישמן:  אני יכולה להבטיח שכל מה שנאמר פה יועבר ואפשר יהיה לקבל תשובות

יונתן מישרקי: דיברנו על שיקום יום?     

ד"ר טליה פליישמן: לגבי שיקום, שיקום זה לא המחלקה שלי זה שייך לחטיבת הרפואה, יש מחלקת שיקום

ד"ר טליה פליישמן:  זה נושא שהיום הוא הרבה יותר מטופל כי יש ראש אגף עם אגף שלם שמטפל בזה

ד"ר טליה פליישמן:  בנושא המיגון, משהו חשוב לדון בזה זה נושא הנוירוכירורגיה וניתוחי לב-חזה

ד"ר טליה פליישמן:  שוב יועבר, לא יכולה להתייחס

יונתן מישרקי: האמת שלא באמת ציפינו לקבל תשובה, אנחנו לא מנהלים פה את זה, אנחנו עושים סיור

ד"ר טליה פליישמן: כן, זה יועבר, כל בית חולים רוצה שיהיה לו

ד"ר טליה פליישמן:  סביר להניח שלנוכח העובדה שיש פה אירוע שהוא די קרוב, הוא משליך על הצורך ההולך וגובר

ד"ר טליה פליישמן:  אסותא אשדוד הבינו, אני גם אישית הייתי פה ממש מתחילת הדרך שהוקם בית החולים, כולל חיתוך הסרט האדום, בית החולים עשה דרך

ד"ר טליה פליישמן:  הוא היה מההתחלה דגל, ואני מופתעת שיש חלקים בבית החולים שהם פחות ממוגנים

ד"ר טליה פליישמן:  סביר להניח שאנחנו מודעים לכל הדברים האלה

ד"ר טליה פליישמן:  אני מסכימה שהכול צריך להיבנות לכתחילה, שהיסודות יהיו טובים

ד"ר טליה פליישמן:  בית החולים הוא לא קו ראשון אלא קו שני

ד"ר טליה פליישמן:  כל מה שמגיע מגיע לסורוקה וברזילי ואנחנו גם לא מרדדים את אסותא אשדוד כמו שאנחנו מרדדים את ברזילי וסורוקה, כלומר הם עובדים קשה, הם קיבלו אולי פחות פצועים בבת אחת או לאורך זמן אבל הם מקבלים

ד"ר טליה פליישמן:  אנחנו משתדלים להעביר את זה לבתי חולים גדולים יותר, במרכז, שיש להם את כל המתקנים

ד"ר טליה פליישמן:  ניתוחי חזה מוסקים לא מגיעים לכאן ברוב המקרים, אף שחגית אמרה שזה קורה

ד"ר חגית סברגיל-ממן: אבל זה קורה וזה קורה גם בלי התראה

ד"ר טליה פליישמן: השאלה היא כזאת, ברגע שזה קורה אנחנו יודעים מזה?     

ד"ר אליעד אבירם: בוודאי

ד"ר אליעד אבירם:  נעשה סדר

ד"ר אליעד אבירם:  המסוקים שטסים דרומה מקבלים יעדי פינוי, יכול להיות שערי צדק, הדסה בילינסון וכו'

ד"ר אליעד אבירם:  עוד יעד פינוי שהם מקבלים באופן מסודר זה את אסותא אשדוד, ברוב המקרים, למקרה שהפצוע לא יציב ואז הרופא במסוק מעריך שהוא לא יחזיק מעמד עוד שש-שבע או עשר דקות כדי להגיע לבית חולים אחר

ד"ר אליעד אבירם:  והם נוחתים פה

ד"ר אליעד אבירם:  לרוב עם התראה לפני, אבל כבר היו שלוש פעמים שהשומר שעומד בשער רואה מסוק נוחת, יש לנו תרגולת מסודרת ואנחנו יודעים להגיב גם לזה והפצוע מגיע תוך שלוש דקות לחדר טראומה

ד"ר אליעד אבירם:  אבל הם נוחתים פה ונוחתים פה הפצועים הקשים ביותר

ד"ר אליעד אבירם:  גם אתמול, גם היום ולכל אורך השבועיים-שלושה האחרונים נחתו פה פצועים מאוד מאוד קשים

ד"ר טליה פליישמן: אז זה משהו שאנחנו מאוד נלחמים בו, כך זה היה בכל אופן עד לפני זמן קצר, שפיקוד העורף מבלי לערב את חטיבת הרפואה ואת חמ"ל האשפוז פועל כך

ד"ר טליה פליישמן:  היום זה כבר מתואם

ד"ר טליה פליישמן:  יש תוכנית לפינוי מוסק

ד"ר אליעד אבירם:   הכול מתואם ומסודר וזה עובד דרך פיקוד העורף מול המשרד

ד"ר אליעד אבירם:  אני יכול להגיד לך שהיום כשהמסוק נחת והפצועים נכנסו לחדר טראומה אחרי שלוש דקות קיבלתי טלפון מסימה מהאגף

ד"ר טליה פליישמן: מעולה

יאסר חוג'יראת: בית חולים אסותא מבקש לקבל את השירות הזה

יאסר חוג'יראת:  מה נדרש?     

ד"ר ארז ברנבוים: אם אני מקבל אישור ממשרד הבריאות אני חותם עם שני בתי חולים על חוזה של הכיסוי מביא לפה רשת של נוירוכירורגיה, זה לא מסובך מדי, ומאחד מבתי החולים מכונת לב-ריאות

יאסר חוג'יראת: וזה כרוך בעלויות כספיות?     

ד"ר ארז ברנבוים: לא ביקשתי כסף

יונתן מישרקי: בשיקולים של משרד הבריאות בדרך כלל, אני מניח, זה עניינים של כוח אדם שאתה מושך לפה אתה צריך להוציא מאחרים, זה מחשוב וזה טכנאים, אני מכיר

ד"ר חגית סברגיל-ממן: אני אבהיר

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  שני ההסכמים שאנחנו רוצים מדובר כאן במרכזי-על

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  זה כאלה שיש להם יותר מבן אדם אחד ובכל זאת הם יכולים לתת את המענה

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  מדובר על גיבוי של רופא, שמגיע אלינו בקריאה קצרה ונותן יחד איתנו את המענה הראשוני

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  את הציוד ואת הדברים שהוא צריך, זה דברים ראשוניים, זה לא הניתוחים המסובכים הנוירוכירורגיים

שקלים: זה בעיקר היכולת להחזיק פה כוח אדם כל הזמן?     

ד"ר חגית סברגיל-ממן: 	בכוננות, כן

ד"ר חגית סברגיל-ממן:  שהוא יגיע כשצריך

דובר: 	כי אני צריך אישור לעשות דברים שהם לא בתוך הרישיון שלי אני צריך שיאשרו לי את זה יש הגבלות

ד"ר חגית סברגיל-ממן: 	 זה בעצם לפעולות הראשוניות למעשה לשחרר לחץ תוך-מוחי דברים כאלה

יונתן מישרקי: אז אתם אומרים שיש כוח אדם, רק נדרש האישור הפורמלי כדי שאתם תתחייבו לזה ב-100%

ד"ר חגית סברגיל-ממן: נכון

יונתן מישרקי: זה מסוג הדברים שאנחנו רושמים בסיורים ולא מקיימים עליהם דיונים כי אין לנו את הכלים לזה

יונתן מישרקי:  אנחנו נבדוק את זה

קריאה: למשל הפצוע של אתמול שהייתה לו פגיעת ראש ופציעת חזה מאוד קשה אם הוא היה נוסע עוד עשר דקות הוא היה מת בגלל החזה, והראש לא רלוונטי

קריאה:  הוא נחת פה הצילו אותו ואז הוא היה נשאר פה

קריאה:  זה מציל חיים הדבר הזה אנחנו קו שני אבל אנחנו חמש דקות מהחזית

יונתן מישרקי: רגע אז מה קרה לו?     

קריאה: הוא ניצל

קריאה:  הצילו אותו פה

קריאה:  אם הוא היה ממשיך לאיכילוב הוא היה מת בדרך

קריאה:  זה ממש להציל

ד"ר חגית סברגיל-ממן: למעשה אתה עושה טיפול בשתי פעימות במקום בפעימה אחת, כי אז בחדר ניתוח אתה יכול לטפל בשתי הפגיעות

ד"ר ארז ברנבוים: אתם רוצים לראות פה את בית החולים? יש לכם עוד זמן?     

יונתן מישרקי: כן יש לנו זמן

יונתן מישרקי:  אני רוצה קודם להודות לך ולהתנצל שוב כי אני מרגיש לא נעים על האיחור

יונתן מישרקי:  עיכבנו פה את כל הצוות, אני לוקח את זה על עצמי, ננסה בפעם הבאה להיערך לזה בצורה יותר מסודרת

יונתן מישרקי:       אני מודה לכם העליתם פה נקודות חשובות, אנחנו נמשיך ונעקוב ובוועדה אנחנו נפגשים הרבה עם אנשי המשרדים, נקבל תשובות ונשלח לכם ונעקוב

יונתן מישרקי:  תרגישו בנוח להפעיל אותנו, אותי ואת חבריי מימין ומשמאל

יונתן מישרקי:  כולנו מחויבים לעולם הבריאות ועובדים יחד בשיתוף פעולה מלא

יונתן מישרקי:  תודה לכם

יונתן מישרקי:       (תחילת סיור אסותא)         

ד"ר ארז ברנבוים: זה צפון, זה דרום, שם זה עדיין השרידים של הדיונות, כל המרחב הזה לא ממוגן

ד"ר ארז ברנבוים:  בית החולים מתחיל מפה וכולו ממוגן, אנחנו נעשה סיבוב קטן ואני רוצה שתראו את המיגון של בית החולים תבינו איך זה נראה

יונתן מישרקי: מלחמה עם כל הקושי שבה היא גם זמן של הזדמנות והבקשה שלך להוסיף פה יכולת של נוירוכירורגיה בטראומה עכשיו זה הזמן ללחוץ על המדינה

ד"ר ארז ברנבוים: אז אני אומר את זה בקול רם זה מרכז מצוין והוא רק יצמח בשנים הקרובות, וזו עיר גדולה ומגיע לה את הכול

ד"ר ארז ברנבוים:  רק תסתכלו פה מאחורי החלונות זה לוחות מתכת

ד"ר ארז ברנבוים:  כשעולה מצב כוננות הסגלים מגיעים ומגיפים את כל החלונות,      

יונתן מישרקי: זה מה שעשיתם ב-7 באוקטובר?     

ד"ר ארז ברנבוים: לדעתי ב-08:30 זה כבר היה ברך

ד"ר ארז ברנבוים:  אני איש צבא וכך גם מרבית סגניי

ד"ר ארז ברנבוים:  יש גם אנשים לא מהצבא כאן, אבל יש תפיסת עולם מסוימת והבנו מהדיווחים שהתחילו להגיע, שמשהו פה לא כמו תמיד

ד"ר ארז ברנבוים:  אז מגיפים וכך אם נופלת רקטה ויש טווח של רסיסים הם לא פוגעים בתוך החלונות

ד"ר ארז ברנבוים:  מעבר לכך המבנה עצמו ממוגן בבנייה שלו, לפי העובי שלו, אלה הגדרות של פיקוד העורף

יונתן מישרקי: כמה באחוזים המבנים שלך פה ממוגנים?     

ד"ר ארז ברנבוים: זה בנוי כך שכל המיטות למעט חצי קומה, יודעות לעבור לצד הממוגן

ד"ר ארז ברנבוים:  על הדשא למעלה כאן המנחת, יש פה שער שמחובר וזה 150 מטר

ד"ר ארז ברנבוים:  זה הכול

ד"ר ארז ברנבוים:  בנו את זה נכון בסמוך לבית החולים

ד"ר ארז ברנבוים:  פותחים את הלוחות האלה כדי שלא יראו את הפצועים ולשמור על צנעת הפרט ומכניסים אותם לחדר המיון

ד"ר ארז ברנבוים:      חדר המיון של אסותא אשדוד הוא היחידי בישראל שנמצא בבית חולים שמנוהל על ידי מומחים ומתמחים ברפואה דחופה

ד"ר ארז ברנבוים:  בארץ יש מיון כירורגי, מיון אורתופדי, מיון פנימי, פה אין דבר כזה, יש פה מיון לרפואה דחופה

ד"ר ארז ברנבוים:  הכירורגים והאורתופדים הם יועצים

ד"ר ארז ברנבוים:  אצלי יש רופא בכיר 24/7, התורנים פה עובדים משמרות של 8 שעות אין פה 26 שעות ויש רופא סביב השעון ואיתו מתמחים, זה המודל האוסטרלי והאמריקאי

שקלים: אני שומע שהנושא של שירות הוא מאוד חזק

ד"ר ארז ברנבוים: נכון, אנחנו עדיין אסותא, גם אם זה הצד הציבורי של אסותא

יונתן מישרקי: כשכותבים "לשמר את הציבורי במתן השירות" הכוונה היא שזו המעלה

ד"ר ארז ברנבוים: כתבנו שם "ציבורי, שירות אישי", לא כתבנו "שירות פרטי" כי זה לא פרטי

ד"ר ארז ברנבוים:  אבל שומרים פה על סטנדרט של איכות עובדים מאוד קשה על המהלך הזה, אבל אני חושב שאנחנו סמנים לא רעים לאיך צריכה להיראות המערכת

ד"ר ארז ברנבוים:  נכנסים מפה, זאת הקבלה של בית החולים, שם זה מיון ילדים, ופה זה מיון מבוגרים

ד"ר ארז ברנבוים:  בנקודה הזאת יש אחות של טריאז', שרואה את החולה, ב-7 באוקטובר עמד פה רופא יחד עם אחות ומיין את הפצועים, מי למיון ומי לחדר טראומה

ד"ר ארז ברנבוים:  בואו נתקדם

שקלים: כמה מיטות יש ביחידת טראומה?     

ד"ר ארז ברנבוים: ביחידה עצמה יש שלוש מיטות לקבל חולים חדשים

ד"ר ארז ברנבוים:  זה בית חולים ממוגן, אתם יכולים לראות שמפה אפשר ממש לסגור דלתות ולהגיף

ד"ר ארז ברנבוים:  כולל איטום ומערכת מיזוג פנימית והכול, הכול מוכן לכל דבר

יונתן מישרקי: הלואי שלא יהיה בו שימוש

ד"ר ארז ברנבוים: חולים בינוני-קל ימשיכו למיון הרגיל והפצועים הקשים ייכנסו לחדר הטראומה

ד"ר ארז ברנבוים:  שלום

ד"ר ארז ברנבוים:  אסטל, אחות אחראית של המלר"ד, בבקשה

ד"ר אליעד אבירם: חדר טראומה נבנה במקור שתי עמדות לצורך העניין זה חדר טראומה כמו בכל מקום אחר

ד"ר אליעד אבירם:  סטנדרט מלא כולל היכולת לפתוח בית חזה ולעצור דימום של אבי העורקים והכול

ד"ר אליעד אבירם:  יש פה הכול מוכן

ד"ר אליעד אבירם:  אנחנו הבנו עוד לפני שנתיים ששתי מיטות לא מספיקות, כמו שאמר ארז יש פה נפגעי תאונות דרכים, יש פה נפגעים אחרים, ולכן ייצרנו את המיטה השלישית הזאת, שגם לה יש את כל הציוד שצריך, פרט לדברים מהתקרה, הכול פה מוכן

ד"ר אליעד אבירם:       קלטנו במהלך השבוע שעבר שתי נחיתות של שני מסוקים עם שלושה פצועים כל אחד בהפרש של 20 דקות

ד"ר אליעד אבירם:  שלושת הפצועים נכנסו לפה, עברו הערכה ראשונית, מפה מהר מאוד עברו או ל-CT או לדימות או לחדר ניתוח

ד"ר אליעד אבירם:  כשהמסוק השני נחת החדר היה פנוי מוכן ונקי נכנסו עוד שלושה פצועים

יונתן מישרקי: ומבחינת צוותים רפואיים?     

ד"ר אליעד אבירם:   צוות של חמישה אנשים אוטומטי שמגיע לכל פצוע, ואנשים נוספים שמגיעים לפי הצורך

ד"ר ארז ברנבוים: יש היערכות שונה שהייתה ביום של האר"ן – אירוע רב-נפגעים – שבעצם כולם מתכנסים יש קריאה ואנשים מגיעים מכל המקומות, ויש את הסטנדרט הקבוע שאנחנו ערוכים למקום הזה

יונתן מישרקי: קלטתם רופאים ממקומות אחרים? מכל הארץ? של מכבי?     

ד"ר ארז ברנבוים: יש לנו בעתודה מסוימת רופאים שיש אופציה להרים להם טלפון אבל עקרונית יש לנו מספיק אנשים בשביל לקיים את השגרה שלנו

ד"ר ארז ברנבוים:  תפיסת העולם היא שמה שעובד בשגרה עובד בחירום

ד"ר ארז ברנבוים:  אנחנו יודעים לעשות את העבודה גם עם כוח האדם שלנו

יונתן מישרקי: מה שעובד בשגרה עובד בחירום?     

ד"ר ארז ברנבוים: יכול להיות שאם נרצה להרחיב את השירותים שאמרתם מעבר לחוזים שנחתום, כבר רצים לי תסריטים אחרים בראש, אבל בואו נראה מה ייצא מהפגישה הזאת, ואולי אני אביא לפה אנשים שיתנדבו להגיע

ד"ר ארז ברנבוים:       אני שנייה עוזב את המלחמה

ד"ר ארז ברנבוים:  בית החולים בשגרה קטן מדי לצרכים של האוכלוסייה שלו

ד"ר ארז ברנבוים:  אם היינו עכשיו בחורף רגיל בחודש נובמבר, היית נכנס למיון והייתי מתבייש כי היו שם 20 חולים שמחכים למיטת אשפוז

ד"ר ארז ברנבוים:  היום אנחנו בונים עוד מגדל אשפוז, כי יש מצוקת אשפוזים

ד"ר ארז ברנבוים:  לא הגיוני שתי מחלקות פנימיות לעיר של רבע מיליון תושבים עומת כל בית חולים אחר שיש בו לפחות בין ארבע לחמש מחלקות

ד"ר ארז ברנבוים:      את זה אני מראה כי הקמנו יחידה של אשפוז קצר

ד"ר ארז ברנבוים:  חולים שמושהים במיון כי אין לי איפה לאשפז אותם

ד"ר ארז ברנבוים:  זה העתיד של בית החולים

ד"ר חגית סרבגיל-ממן: אנחנו עושים הרבה אשפוזי בית

ד"ר חגית סרבגיל-ממן:  הרבה יותר מכל בתי החולים שיש באזור

ד"ר ארז ברנבוים: זה מוריד את העומס מהמחלקות

ד"ר ארז ברנבוים:  חגית אמרה נכון אנחנו מובילים בארץ באשפוזי בית

ד"ר ארז ברנבוים:  יש לנו תפיסת עולם שאנחנו במקום לאשפז נשלח הביתה

ד"ר ארז ברנבוים:  יחסית לגודל בית החולים המספרים פה מאוד גבוהים, זה גם העתיד ואנחנו נחכה בסבלנות עוד ארבע וחצי שנים שיעמוד פה מגדל ליד, זה הזמן שזה לוקח

יונתן מישרקי: זה מה שראינו שם בחוץ?             

ד"ר ארז ברנבוים: לא

ד"ר ארז ברנבוים:  זה בניין הנהלה חלופי כדי שנוכל להרוס את שלי

ד"ר ארז ברנבוים:  אני בכוונה לא מראה לכם את הקיר הזה, מאחורי המרחב הזה יש מרחב של גריאטריה ששייך למיון

ד"ר ארז ברנבוים:  אחד הלקחים שלנו מהימים האחרונים של הטראומה, שצריך CT צמוד לגמרי לחדר הטראומה

ד"ר ארז ברנבוים:  יש לנו אישור ממשרד הבריאות להוסיף מכשיר נוסף

ד"ר ארז ברנבוים:  אנחנו נוסיף אותו בשלושת החודשים הקרובים

ד"ר ארז ברנבוים:  זה אחד הלקחים

ד"ר ארז ברנבוים:  יוצאים מהטראומה נכנסים למכשיר CT שיעמוד פה

ד"ר אליעד אבירם:   זה לא שהמכשירים האחרים כל כך רחוקים אתם רואים את השלט מכון הדימות שם נמצא ה-CT אבל אנחנו רוצים לקיים אותם אוטומטית

יונתן מישרקי: CT שמיועד רק למיון ולטראומה זה כבר מכון רדיאטריה

יונתן מישרקי: למה אתם מתעכבים עם הבאת מכשיר נוסף?      

ד"ר אליעד אבירם: זה משהו שהתקבל עכשיו

ד"ר ארז ברנבוים: זה במסגרת מה שמאושר לי לעשות

ד"ר ארז ברנבוים:  אנחנו פשוט רק עוברים פה זה מרפאת מהלכים, זה לא רלוונטי למלחמה זו צורת העבודה

ד"ר אליעד אבירם: הבניין שנבנה פה נבנה בצורה מאוד חכמה, יוצא פצוע מטראומה עובר לCT ושם במסדרון המקביל מעבר לדלת, עובר לפה למעלית מפה או שעולה למחלקות או שיורד למינוס אחת לחדר ניתוח - - -הכול נבנה בצורה כזאת שזרימת המטופלים תהיה הכי אופטימלית שיש

ד"ר ארז ברנבוים: תראו את הסמיכות של המעליות האלה לחדר הטראומה

יונתן מישרקי: כן עכשיו דיברנו על זה

ד"ר ארז ברנבוים: זה אזור שהמבקרים לא נמצאים פה, פה זה המיטות הגדולות ויש מקום להכניס אלונקות, בונים חדש בונים חכם

יונתן מישרקי: סוף מעשה במחשבה תחילה, אתה יודע מה הצרכים