הוועדה המיוחדת לטיפול בשורדי השואה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 26, 2023-11-14 00:00

מירב כהן: אני מודה למלון פרימה על האירוח

מירב כהן:  תודה שאתם מארחים את דיון הוועדה המיוחדת למען שורדי השואה

מירב כהן:  כמה פה מבינים עברית וכמה דוברים רק רוסית? יש לנו כאן מתורגמן שיישב איתי

מירב כהן:  תודה שבאתם

מירב כהן:  בתחילת הקדנציה הזו התעקשנו שתהיה ועדה למען שורדי שואה

מירב כהן:  אז יש לי את הזכות לעמוד בראשות ועדה למען שורדי שואה

מירב כהן:  בימים כתיקונם אנחנו עוסקים בזכויות של שורדי השואה

מירב כהן:  עכשיו, בשל הימים הקשים שמדינת ישראל נקלעה אליהם בתקופת המלחמה, אנחנו עוסקים גם בזכויות ובמצב של שורדי השואה בישראל בזמן מלחמה

מירב כהן:       מהרגע שאנשים פונו – ועשרות אלפי אנשים פונו לבתי מלון – המטרה שלנו היא לוודא שאתם מקבלים את כל השירותים שאתם זקוקים להם

מירב כהן:  שיש לכם למי לפנות אם אתם צריכים עזרה, ולוודא שהכל עובד כמו שצריך

מירב כהן:  לכן היום לוועדה הזמנו נציגים של כל משרדי הממשלה הרלוונטיים – משרד הרווחה, משרד הבריאות, ביטוח לאומי ועוד גופים, כדי שכולם יישמעו אתכם ויוודאו שיש לכם את הפתרונות שאתם זקוקים להם

מירב כהן:      אנחנו בעיקר נקשיב לכם היום

מירב כהן:  בתחילת המערכה, כשהגענו למלונות, היה בלגן גדול

מירב כהן:  היו בעיקר מתנדבים וארגוני חברה אזרחית

מירב כהן:  עם הזמן, הגיעו יותר ויותר ממשרדי הממשלה

מירב כהן:  ואנחנו רוצים לבדוק שהם נוכחים היום מספיק ושיש לכם את הפתרונות

מירב כהן:  הגענו אליכם כדי לשמוע את הדברים ממקור ראשון

מירב כהן:  ולכן חשוב לנו מאוד לשמוע את החוויה שלכם

מירב כהן:      סדר היום של הדיון היום: אנחנו נשמע נציגים מאנשים שחיים פה – מהאוכלוסייה של שורדי השואה והמבוגרים בכלל

מירב כהן:  אנחנו נשמע אחר-כך תשובות ותגובות ממשרדי הממשלה

מירב כהן:  נשמע התייחסות של ארגוני חברה אזרחית שנמצאים כאן

מירב כהן:  וגם כמובן נשמע התייחסות של המלון עצמו, שיעיד איך זה עובד ומה הוא צריך כדי לספק לכם את השירותים

מירב כהן:  אז זה סדר הדיון

מירב כהן:      אנחנו נתחיל עם מישהו מכם שרוצה לבוא ולשתף בחיים כאן עכשיו

מירב כהן:  ומה מבחינתכם מצריך מענה

קלרה סבירסקי: סה"כ אני מאוד מבסוטה פה

קלרה סבירסקי:  הגיעו אנשים ממקומות שונים, ויש אופי שונה לכל אחד

קלרה סבירסקי:  אבל עם הזמן התגבשו

קלרה סבירסקי:  יש בקשה גדולה מאוד שמבחינת האוכל שמכינים פה, יש עניין להכין אוכל שמתאים יותר לאנשים מבוגרים

קלרה סבירסקי:  כמו כל מיני דייסות ודברים מבושלים

קלרה סבירסקי:  פחות פלפל ודברים חריפים

קלרה סבירסקי:  זה בעייתי שבינתיים אין פה

קלרה סבירסקי:  חוץ מארוחת הבוקר שזה בסדר

מירב כהן:  מה סדר היום שלך? מה אתם עושים כשאתם קמים בבוקר?      

קלרה סבירסקי:  בבוקר הכל טוב מאוד

קלרה סבירסקי:  מטפחים אותנו ומטפלים בנו בצורה נפלאה

קלרה סבירסקי:  לוקחים אותנו לטיולים, יש חוגים מעניינים

מירב כהן:  עוד מישהו שרוצה להתייחס?      

ריטה גורטמן: אנחנו באנו משלומי מההתחלה באוטובוס

ריטה גורטמן:  לודמילה, המנהלת של המועדון, באה איתנו משלומי

ריטה גורטמן:  זו הייתה תקופה קשה מאוד

ריטה גורטמן:  מההתחלה

ריטה גורטמן:  איך לודמילה יכולה לעשות את כל הדברים האלה, זה קשה להסביר

ריטה גורטמן:  רק לודמילה יכולה לעשות את הדברים האלה

ריטה גורטמן:  לפי האוכל זה כל מיני אנשים וכל מיני צורות באוכל

ריטה גורטמן:  יש דברים שמתאימים ויש דברים שלא כל-כך

ריטה גורטמן:  אבל יש כל-כך הרבה צורות של אוכל, שאפשר לבחור

ריטה גורטמן:  יש יותר מדי

מירב כהן:  את רוב האנשים שפה הכרתם לפני כן? הייתם קהילה?      

ריטה גורטמן:  בטח

ריטה גורטמן:  אבל כאן אני לא בטוחה שיש אנשים רק מהמועדון שלנו

ריטה גורטמן:  יש עוד אנשים חוץ מהמועדון

ריטה גורטמן:  וחוץ משלומי

ריטה גורטמן:  אני חושבת ככה לפי שאני ראיתי

ריטה גורטמן:  אבל אני חושבת שרוב האנשים מסכימים איתי

עמיר פרץ: אנחנו משלומי

עמיר פרץ:  אנחנו רק שבע משפחות שבמלון פה

עמיר פרץ:  ואין לנו היענות מהרווחה של שלומי

עמיר פרץ:  לכל המלונות של שלומי מגיעים גברים

עמיר פרץ:  ויש לנו פה מלא ילדים, ואין היענות

מירב כהן:  תחדדי לי איזה צורך יש לך שלא קיבל מענה

עמיר פרץ:  למשל בגדים לילדים

עמיר פרץ:  כי ברחנו בלי בגדים

עמיר פרץ:  מה הם יעשו עם 250 שקל שנותנים להם לרמי לוי? אין קבוצה שתומכת בנו במלון פה

עמיר פרץ:  וזה ממש מדהים

עמיר פרץ:  אני הקשישה היחידה שמצטרפת ללודמילה

עמיר פרץ:  אבל לודמילה מחלקת לכולם מה שמגיע להם

עמיר פרץ:  ואני תושבת שלומי, והייתי במועדון ואני לא מגיע לי, כי אני לא רוסיה

עמיר פרץ:  אני לא מאותה קהילה

עמיר פרץ:  וזו חוצפה

עמיר פרץ:  השבוע התחננתי לטיטולים שהייתי צריכה דחוף

עמיר פרץ:  לודמילה דאגה לי לשלושה חיתולים מהבנות שלהם, אבל זה לא סיפור

עמיר פרץ:  אני חושבת שצריך להתייחס גם לאנשי שלומי

עמיר פרץ:  לא רק לקבוצה אחת

מירב כהן:  תודה שאמרת את זה

מירב כהן:  אנחנו תיכף נציף את זה

שרה טפלינסקי:  יצאנו משלומי תחת קולות ירי

שרה טפלינסקי:  הגענו מאוחר בערב

שרה טפלינסקי:  קיבלו אותנו, האכילו אותנו אוכל חם ונתנו לנו חדרים

שרה טפלינסקי:  החליפו חדר למי שלא התאים

שרה טפלינסקי:  יש מבחר גדול של אוכל

שרה טפלינסקי:  טוב לי פה מאוד, ואין תחושה של מלחמה

שרה טפלינסקי:  כמובן שעזבנו את הבתים שלנו, והאוכל מתקלקל בבתים ואנחנו מתגעגעים לבתים שלנו

שרה טפלינסקי:  אני חושבת שלא יכולות להיות לנו שום טענות

ריטה גורטמן:  תמיד יש פה מה לעשות

ריטה גורטמן:  תמיד מעסיקים אותנו – הרצאות, שחקנים

ריטה גורטמן:  נחשפים לדברים שלא היינו נחשפים אליהם בחיים הרגילים

ריטה גורטמן:  וגם לודה מאד עוזרת לנו

עמיר פרץ:  יש פה הרבה ילדים עם צרכים מיוחדים

עמיר פרץ:  והילדים האלה לא אוכלים כל דבר

עמיר פרץ:  ואנחנו ביקשנו מהמלון שיעשו להם אוכל שמתאים להם

עמיר פרץ:  סה"כ יש אולי 7, 8 ילדים כאלה

עמיר פרץ:  ואנחנו קונים להם אוכל לחדר

עמיר פרץ:  והם לא מוכנים לעשות מה שצריך לעשות לילדים עם צרכים מיוחדים

מרינה: הגענו משדרות וחווינו את כל התופת

מרינה:  אנחנו חמישה אנשים היום

מרינה:  שני זוגות ואני לבד

מרינה:  הגענו משדרות למלון גני ירושלים, ואנחנו קצת מוזנחים

מירב כהן:  באיזה אופן נעשית ההזנחה?      

מרינה: במלון הזה – לעומת המלון שלנו – יש כל הזמן תעסוקה

מרינה:  ושם חיים מארוחת הבוקר עד ארוחת הערב

מרינה:  ואפילו אין לנו ארוחת צוהריים

אירה: כל הזמן מדברים על בלגן

אירה:  אבל הבלגן הגדול ביותר היה אצל לודמילה, שהתעסקה באיך לסדר אותנו ואיך לעשות לנו הכי טוב

אירה:  קיבלו אותנו מצוין

אירה:  לא הרגשנו שום בלגן, הרגשנו רק טוב

אירה:  קיבלו אותנו בצורה טובה מאוד בבית המלון

אירה:        אנחנו תמיד מועסקים

אירה:  אין מצב כזה שאנחנו נשארים לבד בחדרים עם המחשבות המפחידות

אירה:  תמיד יש לנו פעילויות, ואנחנו ממש מבסוטים

אירה:  תודה ללודה וללנה

רימה: כל החיים אני עבדתי עם אנשים חולים

רימה:  אני עבדתי בבית החולים וגם פה, אני עובדת בהתעמלות שיקומית עם אנשים שממש זקוקים לעזרה

רימה:  לפי מה שהאישה הזאת דיברה, היא דיברה נכון

רימה:  הם צריכים אנשים מבוגרים, אני לא צריכה לספר לכם

רימה:  הם לא יכולים לדבר על הדברים שהם מתביישים

רימה:  זה דברים אישיים

רימה:  וזאת אומרת שאם יש איזושהי פינה שאפשר לקנות או לקחת איזשהו טיטול, איזשהו מפיות קטנות שאנשים לא יכולים לבקש

רימה:      לנשים בעיקר יש בושה

רימה:  אבל לאנשים מבוגרים יש בעיות – בריחת שתן או משהו אחר

רימה:  אז בבקשה, אם יש אפשרות, איזושהי פינה קטנטונת שאנשים לא יכולים להרגיש שהם צריכים לרוץ לאיזו חנות לקנות משהו

רימה:  לא כל אחד יכול להגיע לחנות ולעלות על הרכבת

מירב כהן:  תגידי מה את רוצה שייקרה

רימה: אני רוצה שיהיה מקום לאנשים שאין להם טיטולים

רימה:  מה זאת אומרת שלושה טיטולים למישהו שצריך להחליף כמה פעמים ביום? שיש פינה שבן-אדם יכול להתקרב לקחת מה שהוא כרגע צריך

רימה:  כמו מחסן

מירב כהן:  כמו מחסן שהוא יכול לבוא ולקחת

רימה: בגדים ואוכל זה משהו אחר

רימה:  אבל אנשים צריכים להרגיש שהם חופשיים

ולדימיר אורלוב: התאספנו כאן, כל האנשים המבוגרים שראינו הרבה דברים בחיים

ולדימיר אורלוב:  כשקרה האסון הזה

ולדימיר אורלוב:  בתור אנשים מבוגרים, ראינו הרבה דברים בחיים

ולדימיר אורלוב:  למרות זאת, בגלל ההתארגנות הנפלאה, גם של ראש העיר שלומי וגם של בית המלון ושל לודמילה מהמועדון ולנה, ממש הופעתנו מכמה טוב קיבלו אותנו

ולדימיר אורלוב:  אנחנו מרגישים במשפחה אחת גדולה

לובה: אני רוצה להודות ללודה

לובה:  אם חס וחלילה מישהו לא מרגיש טוב, הוא פונה ללודה – מזמינה לו אמבולנס, נוסעת איתו לרופא ועושה כל מה שאפשר כדי שיהיה בריא

לובה:  זאת אימא לודה שלנו

נעמי חזן: אני המנהלת של המלון בשבועיים האחרונים, מטעם החמ"ל הירושלמי

נעמי חזן:  אני מתנדבת

נעמי חזן:  השבוע הגיע בועז להחליף אותי

נעמי חזן:  כל מה שקורה פה, קורה בהתנדבות

נעמי חזן:  כי המדינה לא נכנסה מתחת לאלונקה

נעמי חזן:  חוץ מלודה שעושה פה עבודה שאין לי מילים עליה

נעמי חזן:  עבודה מדהימה מסביב לשעון

נעמי חזן:  כל השאר קורה פה בהתנדבות

נעמי חזן:  אנחנו חיים מיום ליום בתקווה שנמצא חסדים כאלה או אחרים

נעמי חזן:  יש לי עשרות דוגמאות

נעמי חזן:  יש לנו ילדים פה מחינוך מיוחד ששובצו בבית ספר

נעמי חזן:  וחינוך מיוחד זכאים להסעה

נעמי חזן:  ואני קיבלתי תשובה שלילית שאין כרגע הסעות, כי מערך ההסעות בירושלים קרס

נעמי חזן:  והתשובה הייתה 'אז שלא ילכו לבית ספר'

נעמי חזן:  וילדי חינוך מיוחד לא יכולים 'לא ללכת לבית ספר'

נעמי חזן:  הם צמאים לזה, זה כמו אוויר לנשימה מבחינתם

נעמי חזן:       סידרנו מתנדבים

נעמי חזן:  כל יום הכנתי את האימא, שתדע שיש מצב שמחר הילדה לא הולכת לבית ספר

נעמי חזן:  וכל יום הצלחנו להשיג מתנדב, עד שקיבלנו נזיפה ממשרד החינוך – איך אני מסדרת מתנדבים שאין להם תעודת יושר ואין להם אישור במשטרה

נעמי חזן:  עכשיו אני גם עורכת-דין ועובדת סוציאלית

נעמי חזן:  הטיעון הזה הוא הגיוני לחלוטין, ואני מקבלת אותו

נעמי חזן:  מצד שני, לא יכולים שהחלופה תהיה שהילדה לא תלך לבית ספר

נעמי חזן:  ואכן מה שקרה זה שביום ראשון היא לא הלכה לבית ספר, כי גם אני לא רציתי – אחרי שקיבלתי את הנזיפה הזאת – לקחת אחריות

נעמי חזן:  מפה לשם הילדה לא הלכה לבית ספר

נעמי חזן:  היה פה טררם שלם, כי היא לא ילדה שמסוגלת לא ללכת לבית ספר

נעמי חזן:  היא הייתה בעצבים וזה הרים פה את כל המלון

נעמי חזן:       ואז הגשתי שאילתה לעיתונות, ונהייתי סלב של משרד החינוך

נעמי חזן:  ולא מפסיקים להתקשר אליי, ורק רוצים לסדר לי הסעות

נעמי חזן:  גם לכאלה שאני לא צריכה, רק שאני ארד להם מהגב

נעמי חזן:  אז א', באסה שזה המצב

מירב כהן:  את יכולה להתמקד בבעיות של זקנים?    

נעמי חזן:  זה הדבר הבא שלי

נעמי חזן:  יש מפעל בשלומי שנסגר

נעמי חזן:  והוא נסגר, אז אין שם אפילו עם מי לתקשר

נעמי חזן:  והיינו צריכים לתבוע אבטלה לאחד האנשים פה

נעמי חזן:  ובשביל לתבוע אבטלה צריך מלא מסמכים ותלושי שכר

נעמי חזן:  והוא אמרה לי 'תשמעי, ארזתי את הבית שלי

נעמי חזן:  הדבר האחרון שחשבתי זה שאני צריך לקחת איתי תלושי שכר'

נעמי חזן:  ולא היה לי מה להגיד לו, כי זה נכון

נעמי חזן:  ואז ישבתי ומילאתי איתו

נעמי חזן:  ואתמול התקשרו אליו מביטוח לאומי, ואמרו לו שהוא לא זכאי לאבטלה

נעמי חזן:  עכשיו זה נכון – לא הייתה לו את תקופת ההכשרה

נעמי חזן:  אבל זה לא מצב רגיל

נעמי חזן:  כאילו, אם זה היה תלוי בו הוא היה ממשיך לעבוד

נעמי חזן:  והוא גם לא דובר עברית, אז אני צריכה מתווכת שתהיה איתי

נעמי חזן:  וכרגע יש לנו רק את לודה

נעמי חזן:  והיא אומנם אחת שהיא כמו עשר, אבל היא עדיין לא 20

נעמי חזן:  לודה היא היחידה מהצוות שמדברת רוסית

נעמי חזן:  כרגע השגנו עוד מתנדבת, אבל שוב, היא מתנדבת – יש לה עבודה, והיא מפנה את זמנה והיא גם מאוד מסורה ומאוד משקיעה

נעמי חזן:      יש כאן אובדן פרטיות נורא

נעמי חזן:  אין להם סלון, אין להם חדרים פרטיים

נעמי חזן:  לפעמים הם ישנים יותר מ-2 אנשים בחדר

נעמי חזן:  הם מבלים בלובי של המלון, הם חסרי מעש

מירב כהן:  הם חסרי מעש? כי הם מתארים שיש המון פעילות

נעמי חזן:  יש פעילויות

נעמי חזן:  אבל בסוף אתה יושב בלובי

נעמי חזן:  הם לא בפעילויות 24/7

נעמי חזן:  בעיניי זאת ההגדרה לחוסר מעש

נעמי חזן:  אין להם איך לגשת לקחת תרופות, כי הם לא מכירים את העיר וזה מלחיץ מאוד לצאת באוטובוס בעיר חדשה

נעמי חזן:  זה לא כמו שלומי או קריית שמונה, שהיה להם את בית המרקחת שלהם והם מכירים

נעמי חזן:  זה אירוע מאוד מורכב

מירב כהן: וכשיש לך בעיות כאלו

מירב כהן:  כמו זה שלא זכאי לאבטלה, או אחת שאין לה תרופות

מירב כהן:  אז למי את פונה?    

נעמי חזן:  כשחסר תרופות אני פונה למתנדבים

נעמי חזן:  או שמלווים אותם באופן עצמאי, או שהיו כמה פעמים שמתנדבים יצאו עצמאית עם כרטיס קופת החולים של המבוגר

נעמי חזן:  ונסעו לבד להוציא לו תרופות

נעמי חזן:  ביטוח לאומי, אנחנו בדיוק בשיא המערכה

נעמי חזן:  אז עוד אין לי פתרון

קריאה:  יש כאן מרפאה?    

נעמי חזן:  אין כאן מרפאה

נעמי חזן:  יש מרפאה ברמדה

נעמי חזן:  שזה אומנם מספיק קרוב, אבל זה רופא אחד על כל האירוע הזה

נעמי חזן:  וגם הוא על ילדים ועל כל הסיפור הזה

נעמי חזן:  אומנם הוא עושה עבודה טובה, אבל צריך איכשהו להגדיל פה את מערך התמיכה

נעמי חזן:  זה עמוס מאוד

נעמי חזן:       העובדות הסוציאליות המדהימות עושות עבודה חשוב מאוד, אבל הן עושות גם מיליון דברים אחרים

נעמי חזן:  אז לצורך העניין, מיצוי זכויות זה לא משהו שהן מספיקות לעשות

נעמי חזן:  אני ציפיתי שיגיע לכאן נציג של ביטוח לאומי, אפילו יותר מנציג אחד

נעמי חזן:  יש כאן דובר רוסית, אבל יש כאן גם מבוגרים שאינם דוברי רוסית

נעמי חזן:  לראות מה מגיע להם, איך הם זכאים לזה, איך מממשים את זה

נעמי חזן:  נראה שהם הולכים להיות פה תקופה

נעמי חזן:  מספיק שהם יהיו פה עד סוף דצמבר

נעמי חזן:  אותי כבחורה צעירה זה מתסכל, אז אני רק מדמיינת - - -

מירב כהן:  אני מניחה שלא תישארו פה תמיד

נעמי חזן:  אני לא, כי אני צריכה לחזור לעבודה

מרה: אנחנו ברי מזל

מרה:  במלון השכן שלנו יש מטפלת שבאה אלינו כל יום ועוזרת לנו, כי בעלי ואני מתקשים בהליכה

מרה:  היא מתנדבת פה מירושלים, מורה למתמטיקה באוניברסיטה

מרה:  מביאה לנו תרופות כשאנחנו צריכים

מרה:  אף פעם לא הלכנו לבית מרקחת

מרה:  תודה רבה לכולם

שרה טפלינסקי: לודה ממש אספה אנשים, אפילו מהרחוב

שרה טפלינסקי:  שמה אותם באוטובוס אפילו בזמן היריות

שרה טפלינסקי:  עזרה להם לארוז

שרה טפלינסקי:  איך בן אדם אחד יכול לעשות כל-כך הרבה עבודה?      

סימה: שמי סימה, אני מטפלת שלהם

סימה:  קשה להם לצאת מהחדר, וקשה להם לצאת מהמלון

סימה:  יש להם פעילויות

סימה:  ל'יד ושם', לדוגמה, הם לא יכלו ללכת ברגל

סימה:  הם הצטרכו מישהו שיעזור להם

סימה:  היא מאוד רוצה ללכת, קשה לה עם הרגל

סימה:  ז'נה גם כן מאוד רוצה ללכת וקשה להם ללכת ברגל

סימה:  הם יצטרכו מישהו שילווה אותם בכיסא גלגלים

סימה:  יש להם פה את לודה, שהיא באה משלומי אבל אין עוד אחת כזו

סימה:  זה באמת נדיר

סימה:  וחשוב מאוד לשים לב לדברים הקטנים

סימה:       אני גרה בשלומי

סימה:  אני לא מכירה את ירושלים

סימה:  כדי להגיע לאן שאני צריכה ולהביא להם תרופות, אני לא יכולה לעשות את זה, כי אני צריכה לעשות את זה רגלי ויש מתנדבות שעושות את זה

סימה:  אני גרה ברויאל, המלון השני

סימה:  ואני רוצה להגיד שאין על תושבי ירושלים, אין על האנשים האלה שנותנים מעצמם ותורמים מעצמם

סימה:  אם זה כביסות ואם זה לפנק

סימה:  אבל אין פה ממשלה

סימה:  זה הכי חשוב

סימה:  שיבואו הנציגים של הממשלה ויתייחסו לאנשים האלה

סימה:  הם לא מדברים עברית, הם צריכים אנשים שילוו אותם בשפה הרוסית

סימה:  זה חשוב מאוד

מירב כהן:  אני רוצה לעבור לנציגים של משרדי ממשלה, כדי שנתייחס לנקודות החשובות שעלו כאן

מירב כהן:  אבל הדבר החשוב ביותר שעולה כאן באופן מובהק, זה שברגע שיש מנהל קהילה שמכיר את האנשים ומדבר איתם, והוא – לא משנה מה הבעיה

מירב כהן:  אם אלו תרופות, אוכל, חיתולים או לא משנה מה

מירב כהן:  יש בן-אדם אחד שיודע לתכלל הכול, ואתם יודעים שמולו תוכלו להסתדר

מירב כהן:  אז כל הכבוד ללודמילה

לודמילה חצקלביץ: אני מאוד אוהבת את האימהות שלנו ואת החברים שלנו

לודמילה חצקלביץ:  הם אומרים 'מאמא לודה'

לודמילה חצקלביץ:  זאת אומרת שהם מקבלים אותי כמו אימא, ואני מאוד מעריכה את זה

לודמילה חצקלביץ:  אני גם אוהבת את העיניים של כל אחד ואחד

לודמילה חצקלביץ:  כיף לי להיות על יד וכיף לי לעזור

לודמילה חצקלביץ:       זה זמן לא פשוט

לודמילה חצקלביץ:  והאחריות שלקחתי על עצמי היא גדולה – אין גבול

לודמילה חצקלביץ:  אבל ליד אנשים כאלו אפשר לעבוד ולתת 24/7 את כל הלב והנשמה

לודמילה חצקלביץ:  אני כל הזמן אומרת 'ירושלים של זהב', והקבוצה שלי היא קבוצה של זהב

לודמילה חצקלביץ:  אנשים טובים

לודמילה חצקלביץ:       בשבוע הראשון היה קשה מאוד

לודמילה חצקלביץ:  האנשים היו עם קוצים

לודמילה חצקלביץ:  ואני רגילה לעשות שכולם ביחד, משפחה אחת

לודמילה חצקלביץ:  והצלחתי בגדול ויש לי פה מועדון

לודמילה חצקלביץ:  בשלומי יש מועדון מופת ניצולי שואה, מועדון מופת רגיל

לודמילה חצקלביץ:  ואין הבדל בין ניצולי שואה לאחרים

לודמילה חצקלביץ:  כולם ביחד

לודמילה חצקלביץ:  וזה טוב שאנשים מבוגרים קצת יותר עם אנשים יותר צעירים

לודמילה חצקלביץ:       ורציתי להודות מכל הלב לראש המועצה שלנו גבריאל נאמן ולרווחה היקרה שלנו

לודמילה חצקלביץ:  אני אומרת 'אין רווחה יותר טובה ממה שיש בשלומי'

לודמילה חצקלביץ:  אין בארץ צוות טוב יותר מהצוות של שלומי

לודמילה חצקלביץ:  אני רוצה להודות למירב רונן המנהלת שלנו

לודמילה חצקלביץ:  בזכותה הצוות הוא צוות נפלא

לודמילה חצקלביץ:  אני עובדת ברווחה משנת 2004, ואני קצת יותר מבוגרת ויש לי ניסיון עוד באוקראינה

לודמילה חצקלביץ:  זאת אומרת, יש מה לראות ומה להגיד

לודמילה חצקלביץ:  צריך להגיד תודה

לודמילה חצקלביץ:  הרווחה שלנו עבדה בזכות ראש המועצה שלנו

לודמילה חצקלביץ:  בזכותו פינו 5,700 אנשים

לודמילה חצקלביץ:  זה לא צחוק

לודמילה חצקלביץ:  יש לכל אחד פינה במלון

לודמילה חצקלביץ:  יש אוכל, יש הכול ויש עוד דאגה

לודמילה חצקלביץ:   אי אפשר להגיד שהכול חלק

לודמילה חצקלביץ:  זה לא

לודמילה חצקלביץ:  יש כל יום עבודה, ובשביל זה אנחנו פה

לודמילה חצקלביץ:  מירב זמינה כל הזמן, היא יכולה לעזור, להגיד ולבוא ולתת יד

לודמילה חצקלביץ:  ממש מודה מכל הלב

מירב כהן: אז קודם כל היה לי חשוב להודות ללודמילה

מירב כהן:  כי בסוף היא משפיעה על החיים של כל אחד ואחד

מירב כהן:  אבל אני חושבת שצריך רגע ללמוד מהמודל הזה של לודמילה על ניהול קהילה, והחשיבות של זה – גם בשגרה – על אחת כמה וכמה ברגעי משבר

מירב כהן:  כל מקום שאני מסתובבת בו – איפה שיש מנהל קהילה, האנשים עוברים את זה בטוב

מירב כהן:  ואיפה שאין מנהל קהילה, הם אבודים

מירב כהן:  כי הפרט לא יודע להתנהל מול משרד הרווחה, משרד הבריאות, ביטוח לאומי או מול הרשות לניצולי שואה

מירב כהן:  וברגע שיש בן-אדם אחד שיודע לקחת את הכול ולהיות 'One stop shop' בשביל אותו זקן, החוויה היא אחרת לגמרי

מירב כהן:  ואני חושבת שרואים את זה פה הכי טוב שאפשר

מירב כהן:       לודמילה מועסקת על-ידי הרווחה של שלומי

מירב כהן:  בגלל שזה מועדוני מופת

מירב כהן:  כל הקבוצה שלכם שורדי שואה?      

לודמילה חצקלביץ: 21 אנשים

מירב כהן:  ומי שלא במועדון מופת, שזה בעצם הכאב שתמר מצביעה עליו, הם בעצם לא חלק מהקבוצה

לודמילה חצקלביץ:  לא נכון

מירב רונן: אני מנהלת המחלקה בשלומי

מירב רונן:  אני קודם כל רוצה להתנצל אם פספסנו משהו

מירב רונן:  נקודת המוצא היא שכולנו פה מפונים – גם אני וגם העובדות הסוציאליות

מירב רונן:  כולנו מנותקים מהמשפחות שלנו

מירב רונן:  אנחנו באמת מחולקים כרגע לארבע מחלקות שונות

מירב רונן:  יש לי מחלקה שעובדת בטבריה, מחלקה שעובדת בחיפה, מחלקה שעובדת בשלומי ומחלקה בירושלים

מירב רונן:  אנחנו כרגע מחולקים, ואנחנו בצוות מאוד קטן פה בירושלים

מירב רונן:  כדי להתגבר על הדבר הזה, פתחתי מוקד טלפוני למפוני ירושלים, מפוני טבריה, מפוני חיפה ואלה שנשארו בשלומי, על מנת שכל הצרכים יגיעו אליי ואני אוכל לתת מענה

מירב רונן:  אם פספסתי, אני מתנצלת

מירב רונן:  אבל זה לא מאוחר לתקן

מירב רונן:  אנחנו יכולים מפה לקבל את הצרכים ולתת את המענים שצריך, ושלא נתנו עד עכשיו

דובר: - - - ושם אין נציגות - - -

מירב רונן:  באיזה מלון את נמצאת?      

דובר:  ברויאל

מירב רונן:  ברמדה רויאל יש נציג - - -

דובר:  הוא בחור צעיר, הוא ילד

דובר:  הוא לא יודע לעשות את העבודה

דובר:  סליחה שאני אומרת את זה

מירב רונן:  אבל בגלל זה אני אומרת

מירב רונן:  קודם כל, הבנות שלי יתחילו לעשות ימי קבלת קהל במלונות

מירב רונן:  זה משהו שהחלטנו עליו

מירב רונן:  אנחנו עכשיו נכנסים לשגרת חירום

דובר:  סליחה מירב, תגידי מה שתגידי

דובר:  הגברת הזו, לדוגמא, צריכה טיטולים

דובר:  אין לה למי לפנות

דובר:  היא לא יודעת לגשת לטלפון ולהתקשר

דובר:  זו לא מועצה מקומית שלומי שאפשר להתקשר ולקבל מענה

מירב רונן:  אפשר לפנות אליי

דובר:  אבל אני לא פה

דובר:  אני במקרה פה, ושמעתי אותה ואני יודעת מה קרה

דובר:  תתייחסו אליה בבקשה

מירב רונן:  בסדר

מירב רונן:  אני אתן לה טלפונים ואנחנו נתקדם

מירב רונן:  אני רוצה להתייחס כמועצה, כמחלקת רווחה, הפינוי הראשון שעשינו היה הפינוי של המועדונים של לודה

מירב רונן:  היה חשוב לנו שהם ייצאו באוטובוס אחד משלומי, יחד עם לודה שעזבה באמת הכול

מירב רונן:  ביקשה רשות ללכת לקחת איזה תיק קטן מהבית, עזבה את המשפחה שלה והיא פה כבר חודש וחצי

מירב רונן:  היא נסעה רק השבוע לסוף שבוע לראות את המשפחה, כי לחצנו עליה

מירב רונן:  אז כמו שאת אומרת, היה לנו חשוב שהקהילה תצא כקהילה, עם המנהלת שלהם, עם הדמות שהם מכירים ושהם איתה יום יום, על מנת שהתחושה שלהם והחוויה הקשה הזו תהיה נוחה ונעימה יותר

מירב רונן:  אנחנו פה כדי לתת את המענים

מירב רונן:  תעלו בפנינו כל צורך שיש, ואנחנו ניתן את המענה

מירב כהן:  אני חושב שהנקודה העקרונית ביותר שאני רוצה לפתוח בה, זה בראייה רוחבית

מירב כהן:  אפילו מעל הקהילה של לודמילה ומעל שלומי

מירב כהן:  באופן רוחבי במדינת ישראל, איך אנחנו מוודאים שאנשים מבוגרים יישארו חלק מהקהילה ויהיה מנהל קהילה שרואה אותם

מירב כהן:  עכשיו זה קריטי, כי אתה לא יודע אם הבן-אדם קיבל תרופה והאם הוא יצא מהחדר במלון

מירב כהן:  אבל גם בימים שבשגרה, בסוף הילדים לא נמצאים

מירב כהן:  אנשים נמצאים לבד בבית גם אם הם בריאים

מירב כהן:  ואני חושב שבימים האלו מתחדד הצורך של מנהל קהילה לאוכלוסייה המבוגרת

מירב כהן:  אני אשמח אם משרד הרווחה יתייחס לזה

תמי דיסקין: אני שמחה לראות אתכן

תמי דיסקין:  אתם נמצאים באחד מתוך יותר מ-380 מלונות שמדינת ישראל פינתה אליהם

תמי דיסקין:  אנשים שלא יכלו לגור בבתים, וביום אחד נאלצו לעזוב

תמי דיסקין:  אני רוצה לחבק כל אחד ואחת כאן

תמי דיסקין:  המדינה פינתה לא רק למלונות

תמי דיסקין:  חוץ מהפינוי במלונות, יש אנשים שלא יכולים לחיות באופן עצמאי במלון, או עם מטפלת

תמי דיסקין:  ולכן נמצאת כאן יולי גת מארגון 'קדם', שעזרו לנו מאוד

תמי דיסקין:  התגייסו מההתחלה וסייעו למשרד הרווחה לפנות 620 אזרחים ותיקים לבתי אבות ודיורים מוגנים

תמי דיסקין:  מעכשיו לעכשיו

תמי דיסקין:  אני רוצה להגיד תודה רבה על זה

מירב כהן:  אני רוצה למקד

מירב כהן:  כרגע אני מבקשת להתייחס האם יש מנהל קהילה לזקנים במלונות

מירב כהן:  ושאלה אחרת – האם יש משהו כזה בשגרה? אבל השאלה הראשונה היא האם ב-380 המלונות, יש כרגע – בחירום- מנהל קהילה לזקנים?      

תמי דיסקין:  אין בכל 380 המלונות קבוצה של זקנים שאפשר להתייחס אליה כקהילה

תמי דיסקין:  בכל מלון יש נציג של משרד הרווחה או של הרשות המקומית הקולטת

תמי דיסקין:  אתם יכולים לראות את האנשים עם הווסטים בחוץ

תמי דיסקין:  הווסט הכתום הוא נציג של משרד הרווחה

תמי דיסקין:  יש בכל המלונות, נכנסים עובדים סוציאליים חדשים שנכנסים לעבודה במלונות

תמי דיסקין:  וכרגע מה שהמשרדים עשו זה לנסות להבין באיזה מלונות יש מוקדים ולהקים שירותים

תמי דיסקין:  אחד הראשונים היו מלון רויאל שפתחנו ממש מעכשיו לעכשיו עם עמותת מטב שדרות

תמי דיסקין:  מרכז שפועל כל היום ונותן מענה לכל המלונות

תמי דיסקין:  אבל בכל מלון יש נציג של משרד הרווחה

מירב כהן:  איך אנחנו יודעים האם יש קהילה של זקנים? האם יש לכם מיפוי של מי הם הזקנים בכל מלון? רשימה שמית – מי נמצא באיזה חדר?      

תמי דיסקין:  לא

תמי דיסקין:  יש כמה מהלכים של מיפוי

תמי דיסקין:  נכון להיום עוד אין רשימה שמית של מי שנמצא

תמי דיסקין:  כן יש לנו היום שמות של מלונות, והיא לא רשימה סופית

תמי דיסקין:  מלונות שאנחנו יודעים שיש קבוצות של זקנים

תמי דיסקין:  חלקם עברו עם הרשות המקומית, כמו שיש כאן את הפעילות בשלומי, במלון צופייה בטבריה יש את מועדון מופת של מטולה

תמי דיסקין:  ותיקי הגליל עושים פעילות בחלק מהמלונות שהם פונו

תמי דיסקין:  יש גם התארגנויות מקומיות, ויש גם התארגנויות שהמשרד גם הקצה תקציבים לנושא הזה

תמי דיסקין:  נכון להיום יש 20 מוקדים שנותנים פעילות קהילתית מסודרת לאזרחים ותיקים במלונות או במלונות סמוכים

תמי דיסקין:  ובימים אלו אנחנו נכנסים לעוד פעילות בעוד 40 מלונות

מירב כהן:  אנחנו נשמע עכשיו משרדי ממשלה שונים

מירב כהן:  ואנחנו לא נצליח לתרגם את הכול, כי אחרת לא נצא מזה

מירב כהן:  אנחנו צריכים להספיק לשמוע את כל המשרדים

מירב כהן:  אז אולי תתמצתי את מה שנראה לך נכון, כי אין לי דרך לעשות את הכול

מירב כהן:       אני רוצה להתעכב על מה שאמרת

מירב כהן:  אם אין מיפוי של האנשים, אנחנו בוודאי לא יודעים לוודא שהם מקבלים שירות

מירב כהן:  כי אם אנחנו לא יודעים מי נמצא באיזה מלון, אז ודאי שאנחנו לא יודעים לשאול אותו מה הוא צריך ואיך לענות לו

מירב כהן:  את התשובה הזו קיבלנו בתחילת המשבר והיה בסדר

מירב כהן:  חמישה שבועות אחרי, זו כבר תשובה שהיא לא בסדר

מירב כהן:  היא לא מתקבלת בעיניי

מירב כהן:  חמישה שבועות אחרי כבר היה צריך לבוא ולעשות את זה בכל המלונות

מירב כהן:       דבר שני, נציג של הרווחה זה לא מנהל קהילה

מירב כהן:  זה משהו אחר לגמרי

מירב כהן:  מנהל קהילה זה מישהו שהם מכירים, שהוא לא מתחלף

מירב כהן:  שהוא יכול לטפל בכל הבעיות שלהם, זה דבר אחר

מירב כהן:  וזה היה הסיכום עם יריב מן, שזה מה שאנחנו עושים

תמי דיסקין:  אנחנו נכנסים ב-40 מוקדים שאנחנו יודעים כרגע להגיד

תמי דיסקין:  ככל שנדע על עוד מוקדים, אנחנו נפתח עוד מוקדים לאזרחים ותיקים, שיש איש צוות שנמצא כמה שעות ביום

תמי דיסקין:  יש פעילות חברתית שאוספת את כולם

תמי דיסקין:      אנחנו כל הזמן שוברים את הראש על הנתונים

תמי דיסקין:  כל משרדי הממשלה

תמי דיסקין:  אבל בסופו של דבר, אנחנו לא מטפלים בנתונים, אלא באנשים

תמי דיסקין:  וככל שיש צוותים במלונות, שהם מקבלים את המידע ומציפים אלינו את הצרכים, או שהם מטפלים בשטח או שהם מציפים אלינו, אנחנו יודעים להיערך

מירב כהן:  מה זה 'אתם לא מטפלים בנתונים'? זה לא נתונים, זה בני אדם

מירב כהן:  אם את לא יודעת כמה אנשים יש במלון, ואת לא יודעת באיזה חדר הוא

מירב כהן:  ואת לא יודעת שהוא קיים שם, אז את לא יכולה לתת לו שירות

מירב כהן:  זה לא נתון, זו מערכת בסיסית כדי לתת שירות ללקוחות

מירב כהן:  איך את יכולה לדעת איפה הלקוח אם הוא לא רשום לך בשום מקום

תמי דיסקין:  בכל מלון יש נציג

תמי דיסקין:  נמצאים הרשויות ונמצא במשרד

מירב כהן:  זה התשובות שקיבלנו בהתחלה

מירב כהן:  ציפיתי שבשלב הזה נהיה במקום אחר

מירב כהן:  מישהו רוצה להפנות שאלה לנציגת הרווחה?      

מטי צרפתי הרכבי: מתוך מה שאת שומעת כאן – עם אילו תובנות את יוצאת מכאן?      

תמי דיסקין:  התובנות הן החוזק של הקהילה, קודם כל

תמי דיסקין:  וכמה זה מסייע לכולם כשהם נשארים ביחד

תמי דיסקין:  ואני יודעת שברוב המקומות כן ניסו לעשות את זה, ואיפה שזה לא קיים כן יש לפעמים מעברים בין מקומות

מטי צרפתי הרכבי:  להם יש שני מועדוני מופת

מטי צרפתי הרכבי:  אחד לשורדי שואה ואחד לא

מטי צרפתי הרכבי:  לא בכל רשות מקומית, בטח לא באלו שבסיוציו היותר גבוה, יש מועדוני מופת

תמי דיסקין:  אז אנחנו פותחים עוד 40 מועדונים ברחבי הארץ

תמי דיסקין:  של עובד מועדון שיהיה לפחות חמש שעות ביום

תמי דיסקין:  יקשיב לאנשים, ישמע את הצרכים

מטי צרפתי הרכבי:  והאם אתם שוקלים לנייד זקנים ממלון אחד לכיוון המוקד? כי כרגע הם פזורים

מטי צרפתי הרכבי:  המיפוי הזה מאוד חשוב

מטי צרפתי הרכבי:  זה לרשימת הפעולות שלך

מטי צרפתי הרכבי:  רגע למפות ורגע לנייד

תמי דיסקין:  אנחנו עושים מיפוי, אבל אנשים גם עוברים

תמי דיסקין:  ולכן זה משהו שהוא מאוד דינאמי

תמי דיסקין:  בתל-אביב אנחנו יודעים, למשל, על שני מוקדים שיש יותר

תמי דיסקין:  ומלונות שיש פחות אנשים

תמי דיסקין:  ולכן הפעילות תאגום פעילות אחת לכמה מלונות

רונית רוזין: יש קהילות – למשל קיבוצים – שפונו כקהילה של כל הדורות יחד

רונית רוזין:  דיברת על סוציו-אקונומי גבוה

רונית רוזין:  למשל במלונות בצפון, יש קהילות שלמות אורגניות שפונו, ואז יש פחות את הצורך

דובר:  למשל, הייתי שמחה לקבל דו"ח על שורדי השואה בקריית שמונה

דובר:  האם כולם מטופלים במערכת הזאת? גם אם אתם שומעים שיש מחלקת רווחה מחויבת, ראש מועצה מחויב, מנהלת מופת מחויבת, אז זה עובד

דובר:  אבל אני הייתי שמחה לקבל דו"ח על שורדי השואה מקריית שמונה

דובר:  איך הם מאוגדים ומאורגנים

דובר:  כי כאן זה עובד בגדול, ואנחנו רואים שבמקום שאין מנהלת מופת, אז זה לא כל-כך עובד

מירב כהן:  אני רוצה רגע לעשות את הדבר הבא

מירב כהן:  כי הדיון הפך למקצועי

מירב כהן:  אני רוצה לענות על כמה טענות שעלו פה, ואז אני אמשיך עם משרדי הממשלה לבד כדי שלא ייצא שאנחנו עושים פה דיון מעל הראש של אנשים

מירב כהן:  אז אני רוצה להתייחס לנקודות הספציפיות שעלו פה, ואז אנחנו נעבור לדיון עקרוני רחב יותר

מירב כהן:  אז על הדברים שעלו פה, אני קודם כל אשמח לנציג המלון, לדבר על עניין האוכל שמותאם למבוגרים

מירב כהן:  אין נציג מהמלון, אז אני עוברת למשרד הבריאות לגבי העומס בקופות החולים – הנקודה שהם העלו פה זה העומס על המרפאה במלון אחד

ברברה לנג: ברברה לנג, נציגת משרד הבריאות

ברברה לנג:  אני רוצה לומר שגם אם יש במלון רק רופא אחד, קופות החולים ממשיכות לתת את הטיפול בקהילה

ברברה לנג:  אתם יכולים לפנות גם כמפונים למרפאות בירושלים

ברברה לנג:  אם יש בעיה נקודתית, יש במלון גם נציג של הבריאות

ברברה לנג:  אם אתם מתקשים למצוא את נציג הבריאות, יש לכם פה את לודה

ברברה לנג:  יש את מירב, יש גם נציגים אחרים של הרווחה, של שלומי

ברברה לנג:  תיעזרו בהם

ברברה לנג:  ודרכם אתם יכולים להיעזר בנציג הבריאות לפתרון בעיות

ברברה לנג:  אבל הקופות מורגלות ויודעות לתת שירות גם למטופלים של אותה הקופה, שהם לא מטפלים בהם ביום יום כי אתם הגעתם משלומי, הגעתם משדרות או ממקומות אחרים שאמרו פה

ברברה לנג:  אתם יכולים להמשיך לקבל טיפול בקופה שלכם

ברברה לנג:       אני יודעת שחוויתם את הטראומה

ברברה לנג:  באמת טראומה לעבור ממקום אחר לירושלים

ברברה לנג:  אתם לא בבית שלכם, זה נכון

ברברה לנג:  אבל גם בבית הטיפול הרפואי לא נמצא תמיד ממש ליד הבית, ויש דברים שאתם צריכים לנסוע

ברברה לנג:  אז גם פה אני אומרת – יש בעיה נקודתית? תפנו ללודה, לעובדות הסוציאליות או לנציג הבריאות פה במלון, ואנחנו ננסה לתת את המענה כמה שאפשר

ברברה לנג:  אבל יש גם מענים שאפשר לקבל בטלפון – לדוגמה, מרשמים שהסתיימו ונמצאו פתרונות להמשיך לקבל את התרופות, גם בלי להגיע לרופא

סימה: אני נציגה של המטופלים שלי, ואני חייבת להגיד

סימה:  יש לי מטופל שיש לו בעיית רגליים חמורה, חולה סוכרת

סימה:  כדי להשיג תחבושת או גזה שהוא צריך לרגליים, צריך להפוך את העולם כדי למצוא פה בית מרקחת

סימה:  סליחה שאני אומרת את זה, לא כל יום יש מתנדבים או אין מתנדבים כדי להביא את זה

סימה:  אני בתור בן אדם, לי קשה בתור בן אדם בריא, קשה לי להגיע לנקודות האלה

סימה:  אומנם דאגתם לקופת חלים ברמדה, זה יפה מאוד

סימה:  נראה לך שהגברת שאני מטפלת  בה, יכולה ללכת לרופא? בקושי בעלה צועד צעדים

סימה:  הם צריכים מישהו שילווה אותם, אפילו רכב, שייקח אותם לשם לא רגלית

סימה:  הם לא הולכים כי אין מי שייקח אותם

ברברה לנג: אז אמרתי שאם יש בעיה נקודתית, אני מציעה לפנות ללודה ולמירב

ברברה לנג:  ולראות איך פותרים נקודתית בעיות מסוימות

סימה: נקודתית, אבל זה נהיה כמו מסטיק

ברברה לנג:  גם ביום יום יש הסדרים של הבאת תרופות לבית

ברברה לנג:  אז עכשיו זה הבית שלכם

ברברה לנג:  אני יכולה לבדוק את ההסדר אם הוא ממשיך גם למלון, כאשר זה הבית שלכם כרגע

ברברה לנג:  הנה משיבים לי פה בוודאות שאפשר לקבל גם, כמו שאתם יכולים לקבל תרופות הביתה, גם למלון

לובה:  - - - דאגנו כאשר המתנדב בא, הוא צריך לקחת את הכרטיס וללכת לבית מרקחת

לובה:  הוא בא לבית מרקחת ואין תרופות במחשב

לובה:  היא בטוחה שרופא כתב, אין לה שפה, היא לא זוכרת את המספר, לא זוכרת כלום

לובה:  אבל את אמרת שיש הוראה שממשיכים לתת את התרופות, נכון? היא ניצולי שואה

לובה:  היום ככה שיצאתי מפה, הייתי צריכה להתקשר עוד לבת לבקש ליצור קשר עם הרופא, אם ידעתי מי רופא

לובה:  בגלל שאני לא יודעת מי הרופא שלה, שיהיו לה שם את המרשמים בפנים, במחשב

לובה:       זאת אומרת, אולי אפשר לסדר ככה שזה לא כל חודש או שלושה חודשים, אנחנו לא יודעים כמה יהיו פה

לובה:  זאת אומרת, זה ייקרה אצל כל אחד ואחד

דובר:  אני מציעה לפנות לנציג הבריאות של המלון וליצור דרכו את הקשר

לובה: מי נציג הבריאות?      

דובר:  אני לא הצלחתי עדיין לבדוק

דובר:  אני יודעת שיש נציגי בריאות במלון

דובר:  אנחנו נבדוק מי נציג הבריאות כאן

לובה:  יש עובדות סוציאליות

לובה:  דניאל ודלית

דובר:  אז דרכן נבדוק

דובר:  הם יודעים מי נציג הבריאות

מירב כהן:  את רואה שמי שחי פה לא מכיר את נציג משרד הבריאות ולא ראה אותו אף פעם

דובר:  העובדים הסוציאליים הם נציגי הרווחה פה

דובר:  יודעים מי הם

מירב כהן:  עוד שאלה לגבי האוכל

מירב כהן:  האם אתם יכולים לוודא מול המלון שהאוכל מותאם - - -

ברברה לנג:  אנחנו עושים פיקוח

ברברה לנג:  זה לא התחום שלי, אני עובדת סוציאלית

ברברה לנג:  אנחנו מתעסקים בתזונה ברמה של פיקוח

ברברה לנג:  אנחנו לא יכולים לתת הנחיה למשרד הבריאות

מירב כהן:  נסגור את החלק הזה אתכם

מירב כהן:  אני אמשיך לישיבה מקצועית עם הדרג המקצועי ממשרדי הממשלה כדי לראות איך מטפלים בתובנות שעלו כאן

מירב כהן:  ואני מאוד מודה לכם, אני גם אשאיר את הטלפון שלי

מירב כהן:  כדי שכל בעיה שתעלה, גם אחרי הדיון הזה, תוכלו להגיע אליי וננסה לסייע

מירב כהן:       אני מבקשת שלודמילה תישאר איתנו לדיון המקצועי

מירב כהן:  ב-11:30 אנחנו ממשיכים עם משרדי הממשלה, תצטרפי אלינו ואני אשאיר לך גם את מספר הטלפון שלי כדי שתוכלי אחר-כך גם לעמוד בקשר

מירב כהן:       (סיום הדיון במלון פרימה פארק ותחילת הדיון במלון רויאל רמדה)

מירב כהן:  הדיון במלון הקודם, פגשנו שם קבוצה גדולה של דיירים ושמענו על הדברים הטובים ועל הקשיים, ובעיקר למדנו על החשיבות של קהילה

מירב כהן:  כאשר אנשים באים מאורגנים, ויש מנהלת קהילה ומכירים אחד את השני, אז כל החוויה היא מאוד חיובית

מירב כהן:  וכשאנשים תלושים והם לבד, ואין להם כתובת ברורה לפנות אליה - הקושי הוא אדיר

מירב כהן:  זאת אומרת, הפער בין שני התרחישים הוא גדול מאוד

מירב כהן:  ועכשיו אנחנו רוצים להמשיך בדיון המקצועי יותר

משה ורטמן:  אני סופר, אני - - - אני עבדתי בקרן הקיימת עשר שנים

מירב כהן:  בחלק הזה של הדיון נדבר בין משרדי הממשלה

מירב כהן:  בכל רגע נתון, אם יש פה דיירים או אנשים שהם לא עובדים במשרדי הממשלה ורוצים להביא את הפידבק שלהם, אז תרגישו בנוח לסמן ואנחנו ניתן לכם את רשות הדיבור

מירב כהן:  כי אנחנו רוצים לשלב בין המודלים התיאורטיים והמקרו שבמשרדי הממשלה, לבין התחושות בשטח

מירב כהן:  עשינו את זה בדיון הקודם, הקדשנו כמעט את כל השיחה רק לשמוע חוויות של אנשים

מירב כהן:  עכשיו אנחנו רוצים לדבר על המקרו

מירב כהן:  על היישום של זה מול משרדי ממשלה

מירב כהן:  אבל עדיין, אם יש פה אנשים שלא היו בדיון הקודם ורוצים להוסיף משהו, תרגישו בנוח

מירב כהן:  אנחנו נשמח לשמוע אתכם

מירב כהן:         יש לנו סדר גודל של 40 דקות לחלק הזה של הדיון

מירב כהן:  השעה עכשיו היא 11:55 , וב-12:40 אנחנו מסיימים

מירב כהן:  אז אני חושבת שסוגיות המקרו זה, אחד, מיפוי – איך אנחנו מגיעים סוף סוף למצב אחרי שישה שבועות, שאנחנו יודעים בכל מלון איזה אנשים מבוגרים יש, מה מצבם, איזו שפה הם דוברים

מירב כהן:  בלי מיפוי לא נדע איפה הלקוחות שלנו ולא נוכל לתת להם שירות

מירב כהן:  אני חושבת שזו שאלה מספר אחת

מירב כהן:       שאלה מס' שתיים, מי הגורם המתכלל של כלל משרדי הממשלה במלונות? זה נכון לזקנים, אבל זה נכון גם לאוכלוסיות מוחלשות אחרות

מירב כהן:  שמענו שם בעיות על אנשים עם צרכים מיוחדים, אני בטוחה שיש אימהות חד-הוריות וכן הלאה

מירב כהן:  אני מסתכלת על זה בפרספקטיבה של זקנים, אבל עדיין גם היום, שישה שבועות אחרי, אנחנו עדיין לא רואים מישהו שמתכלל את העסק הזה

מירב כהן:  בתחום של האוכלוסייה המבוגרת, אנחנו רוצים לראות מה קורה עם הרעיון הזה של מנהל קהילה

מירב כהן:       בבית המלון הקודם פגשנו את לודמילה, שהיא מנהלת קהילה של אנשים שהם חברים במועדון מופת והם דוברי השפה הרוסית, והחוויה שלהם היא מאוד טובה

מירב כהן:  הם אסירי תודה, והם מרגישים שמטפלים בהם

מירב כהן:  ואנשים שם היו עם דמעות של אושר, ולא עם דמעות של עצב

מירב כהן:  וזה מראה עד כמה זה מוסיף לחוסן שלהם

מירב כהן:       הסוגיה הרביעית שאני ארצה שנתייחס אליה, זה האם הציעו לאנשים המבוגרים כאן מסגרות שמותאמות למבוגרים

מירב כהן:  זאת אומרת, הם יכולים גם לגור בדיור מוגן

מירב כהן:  ואם הם לא עצמאיים, אז יש גם מסגרות ללא עצמאיים

מירב כהן:  זו גם שאלה, האם נכון להציע לאנשים האלה מעבר למסגרות שמותאמות למתן שירותים לאוכלוסייה המבוגרת

מירב כהן:  אז יש פה את ארבע הסוגיות האלה, שאליהן אנחנו נתייחס בדיון הזה

מירב כהן:       אני פותחת עם סוגיית המיפוי

מירב כהן:  משרד הרווחה

מירב כהן:  תמי, האם תוכלי להסביר לנו איפה נמצאת סוגיית המיפוי, ובאיזה שלב יהיו לנו רשימות מסודרות בכל אחד מ-380 המלונות האלה

מירב כהן:  איפה יש זקנים ומה מצבם

מירב כהן:  כשלב ראשון

תמי דיסקין:  אנחנו מתייחסים לנושא של המיפוי, בכמה רמות

תמי דיסקין:  רמת המקרו של להבין איפה יש ריכוזי זקנים

תמי דיסקין:  נכון להיום אני חושבת שיש לנו תמונת מצב על מרבית המלונות שיש בהם ריכוזי זקנים, ואנחנו הולכים להכניס פעילויות ויהיה מישהו שמשמש מנהל קהילה, עוגן במלון

תמי דיסקין:  עם פעילות קבועה

תמי דיסקין:  או במלון או שיגיעו למלון

תמי דיסקין:  זה ברמה הזו

תמי דיסקין:  ברמת המיפוי יש יוזמה של מספר משרדי ממשלה עם מערך הדיגיטל הלאומי

דובר: רוה"מ מובילים את זה

דובר:  מובילים את כל המיפוי

דובר:  פנינו אליהם ולא קיבלנו תשובות

דובר:  מי ברוה"מ?      

דובר:  אני ספציפית עובד מול רוה"מ, אבל לא הוא מוביל את זה

דובר:  אני לא גיליתי מי הוא אותו גורם נעלם, אבל עשיתי כבר עשרה דיונים ולא - - -

דובר:  יש לי שאלה, אתה כמנהל מלון

תמי דיסקין:  אז בהקשר הזה ביקשנו להכניס למיפוי את הגיל

תמי דיסקין:  אבל גם האם בן אדם הוא ניצול שואה

תמי דיסקין:  כי אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד שירותים שאנחנו רוצים להעניק

תמי דיסקין:  למיטב הבנתי, הגרסה הזו הייתה אמורה להיות משוחררת ביום חמישי

תמי דיסקין:  ואני מאוד מקווה שיהיו לנו יותר ויותר נתונים שהם מעבר לזה

תמי דיסקין:  עושים מיפוי, אני אמרתי לך, אף אחד מאיתנו לא רגיל לעבוד במצב של היעדר נתונים, של תכנון שירותים, של הזזה

תמי דיסקין:  היום אנחנו עושים את המיפוי בדרכים שהן לא רק דיגיטליות

תמי דיסקין:  שלא תמיד מותאמות לאזרחים ותיקים

תמי דיסקין:  יש נציגים ומנסים להבין גם את הצרכים בשטח, ולהעביר את המידע דרך עובדים סוציאליים של המחלקות, עובדים סוציאליים במחוזות

תמי דיסקין:  מפקחי המחוזות של אזרחים ותיקים

מירב כהן: אז בשורה התחתונה, באיזה שלב נדע, בכל מלון, כמה זקנים יש ומה מצבם? מתי יהיה דאטה מושלם כזה?      

תמי דיסקין: הדאטה – ואני מודעת לזה שמה שאני אומרת נשמע בלתי נתפס – הוא פחות או יותר נכון לרגע שזה נאסף

תמי דיסקין:  כי אנשים חוזרים הביתה, יש מגמה של חזרה הביתה

תמי דיסקין:  יש מעבר של אנשים ממלון למלון

תמי דיסקין:  בטבריה הייתי במלון שפונו למלון אחד, ואז הם החליטו שלא מתאים להם להיות במלון עם משפחות, והם רצו לעבור למלון אחר

תמי דיסקין:  לכינרת, ששם יש 16 - - -

מירב כהן:  דוד, כמנהל המלון אתה רואה עזיבה של אנשים? מהרגע שאפשר לקבל את הכסף ולעשות איתו שימוש בשוק החופשי?      

דוד צוקר: כמעט ולא

דוד צוקר:  להפתעתי, הייתי בטוח שתתחיל עזיבה המונית

דוד צוקר:  זה לא קרה

דוד צוקר:  חלק מהאוכלוסייה משדרות, חלק מהאוכלוסייה משלומי

דוד צוקר:  וזה עדיין לא שם

דוד צוקר:  זאת אומרת, אלו משדרות הבתים הרוסים וכו', העיר עדיין לא מתפקדת כמו שצריך

דוד צוקר:  שלומי – יש את הבעיה של לבנון שמחר בבוקר הכול יכול להשתנות

דוד צוקר:  לכן כמעט לא היה לנו

דוד צוקר:  אבל אני רוצה לדבר על נושא אחר, לצורך המיפוי

דוד צוקר:  לנו יש רשימות של כל הדיירים, אורחים, של כולם

דוד צוקר:  עם תאריכים לידה

דוד צוקר:  זה חשוב כי מתחושת בטן, רוב האורחים אצלנו הם צעירים עם ילדים קטנים

דוד צוקר:  עכשיו למפות את זה בדיוק, צריך לעבור על הרשימות

דוד צוקר:  יש לנו כ-1,400, 1,500 אורחים פה

דוד צוקר:  וצריך לעבור על הרשימות ולראות מי צריך או לא צריך

דוד צוקר:  רוב הפעילות שלנו, כמו שראית שבוע שעבר, זה גני ילדים, תינוקייה, בתי ספר במידה כזאת או אחרת

דוד צוקר:  זה רוב הפעילות של האורחים שאצלנו במלון

מירב כהן: מבחינת מיפוי, גם אם אנשים עוזבים, על אחת כמה וכמה חשוב לעשות מיפוי, כי יכול להיות שהם יוצאים ואת לא יודעת מה קורה איתם, ויש להם צרכים מיוחדים

מירב כהן:  אז מיפוי יכול להיות גם דינמי

דוד צוקר: מי שעוזב רוצה לעבור דרך הקבלה

דוד צוקר:  כי על מנת לקבל תקציב מהמדינה, הוא חייב לרשום מכתב שהוא כבר לא פה

דוד צוקר:  חתום על ידינו

דוד צוקר:  לכן אנחנו כן יודעים אם מישהו עוזב

מירב כהן:  לכל המלונות יש רישום עם תאריך לידה?      

דוד צוקר:  חייב להיות

עדי קול:  אבל אני בדקתי את זה במלונות אחרים

עדי קול:  לא כל המלונות מתעדים תאריכי לידה

מירב כהן: הכי פשוט – פיקוד העורף אמור לתכלל את המלונות, יש קבלה, עושים מיפויים מאוד מסודרים

דובר:  מאיזה משרד את?      

עדי קול:  אני ממשרד הקליטה

דובר:  בכל הישיבות עם רוה"מ, זה מה שהם אומרים

דובר:  שמי שאמור לתכלל את המלונות זה פיקוד העורף

דובר:  את אומרת שזה משרד התיירות? לא ידעתי

דובר:  זה מה שהם אומרים, שזה פיקוד העורף

דובר:  אני לא יודעת מי מתכלל, אבל בשורה התחתונה אף אחד לא יודע מי נמצא איפה

עדי קול:  אבל כל נציג של פיקוד העורף יכול לקחת את הרשימות מהקבלה

עדי קול:  אבל אני עברתי בהרבה מאוד מלונות, ובמלונות אומרים שאין להם את הרשימות של הגילאים

עדי קול:  שהם לא לוקחים את זה כשבן-אדם בא ונרשם במלון

עדי קול:  אבל המיפוי של רוה"מ כבר יצא שבוע שעבר, והם אמורים לאסוף את הנתונים

עדי קול:       כן חשוב לי להגיד על המיפוי מטעם משרד העלייה והקליטה

עדי קול:  מאחר שאנחנו בלחץ על הנתונים האלה, אנחנו הוצאנו מיפוי עצמאי שלנו

עדי קול:  שפנינו לכלל העולים בתקופת הזכאות לפי משרד העלייה והקליטה כדי למפות

עדי קול:  קיבלנו 70% מהתשובות, כי אותנו מטריד יותר אלו שהתפנו בתוך הקהילה ולא נמצאים במלונות המרוכזים שמישהו רואה אותם

עדי קול:  ויש סדר גודל של 30-40% שבכלל לא התפנו לכאלה מסגרות, והתפנו לקהילה, ואין לנו מושג איפה הם

עדי קול:  ואם אנחנו מדברים על זקנים, יש להם הרבה מאוד צרכים שאף אחד לא רואה אותם

עדי קול:  בהתייחס לזה אני רק אגיד שהוצאנו מיפוי נפרד

רונית רוזין: אני אמשיך את הקו של עדי

רונית רוזין:  המיפוי שלנו – אנחנו גם עושים פניות יזומות לניצולי שואה, ואנחנו באופן מתמשך גם בצפון וגם העוטף של העוטף, והעוטף של העוטף של העוטף

רונית רוזין:  זאת אומרת, לפי המצב בודקים, והמיפוי – יש קבוצה שמתפנה למלונות

רונית רוזין:  יש קבוצה – דיברתי על סדר גודל של 30% שמתפנים עצמאית למלונות, או לבני משפחה וחברים

רונית רוזין:  שגם יש שם קשיים, כי הרופא הוא לא אותו רופא, והמשפחה לא תמיד יכולה לטפל, והמטפל לא מטפל

רונית רוזין:  אנחנו מצליבים מידע בשביל לדעת במקבצי דיור של משרד העלייה והקליטה, מי הם ניצולי השואה

רונית רוזין:  כי גם מקבצי דיור פונו ממקום למקום, ואנחנו רוצים להיות שם

רונית רוזין:       זאת אומרת שזה מתחלק

רונית רוזין:  הדינמיות שתמי דיברה עליה, היא במעבר למלונות

רונית רוזין:  אין גל עזיבה, אבל ברגע שיגיע הכסף – אני מניחה שהמשפחות יהיו הראשונות שייצאו, כי מחפשים איזושהי מסגרת שהיא מעבר לחדר קטן לילדים

רונית רוזין:  אבל כן יש קשישים שחוזרים לעוטף או ליישובים שלהם

רונית רוזין:  כן יש ישובים שקרובים לגבול בצפון

רונית רוזין:  בשדה נחמיה יש שישה ניצולי שואה שלא מוכנים לעזוב את הבית שלהם

רונית רוזין:  והם טיפה מעבר לקו העימות

רונית רוזין:  ויש לנו גם את המיפוי של בתי האבות

רונית רוזין:  בתי האבות קלטו, היינו בבית אבות השבוע בנס-ציונה שקלט כמות גדולה של מפונים משדרות

רונית רוזין:  זאת אומרת, הפריסה היא הרבה יותר רחבה, ואין לנו דרך לדעת

רונית רוזין:  קודם כל שתהיה את הדאטה של 'מי נמצא איפה במלונות', זה יעזור גם לנו

רונית רוזין:  אבל גם בתי אבות, גם מקבצי דיור

דוד צוקר: עוד הערה לגבי המיפוי

דוד צוקר:  בשביל שמדינת ישראל תשלם לנו עבור כל אורח, יש מספר פרמטרים שאנחנו צריכים למלא: תעודת זהות, כתובת וכו'

דוד צוקר:  כדי שתהיה כתובת – אנחנו עושים את זה, אני לא בטוח שכל המלונות עושים את זה – במקביל לרישום של תעודת זהות וכו', וכתובת, אנחנו מצלמים כל תעודת זהות

דוד צוקר:  תעודת זהות, כמובן, יש את הכתובת ואתה משווה

דוד צוקר:  עכשיו גם המדינה יכולה על-פי מספר תעודת זהות לדעת את הגיל

דוד צוקר:  עכשיו ברגע שאני נותן תעודת זהות, ואני חייב לתת תעודת זהות

דובר: - - - התקשרות של המדינה עם המלונות

דוד צוקר:  מה-2 בנובמבר אין יותר התקשרות ישירה, אלא אם כן זו עמותה שלא מקבלת כסף מהמדינה

דוד צוקר:  למשל, היה אצלנו תגלית, היה מעגל הרביעי וכאלה

דוד צוקר:  לא מקבלים כסף מהמדינה, הם לא חייבים שום דבר לאף אחד

רונית רוזין: הרוב המוחלט מקבל מימון מהמדינה, אז אם לא יהיה מיפוי של 100%, יהיה של 96%, דיינו

רונית רוזין:  אבל בוא נתחיל מזה

מירב כהן: תראו

מירב כהן:  בסוף אפשר לעשות את המיפוי דרך הקבלה של המלון

מירב כהן:  אפשר לעשות את זה דרך משרד התיירות

מירב כהן:  אפשר סתם לדפוק בדלתות של אנשים, יש במגזר הציבורי אלפי עובדים שכרגע לא עושים שום דבר שקשור למלחמה

מירב כהן:  יש אלפים כאלה

מירב כהן:  לא יודעת, מה עושים היום עובדים במשרד התחבורה? אני באמת שואלת

מירב כהן:  למה לא לקחת את האנשים האלה ולגמור עם זה כבר? שיאספו את המידע

מירב כהן:   רוצים לעשות את זה בדרך יותר מתוחכמת או פחות מתוחכמת, שישה שבועות

מירב כהן:  אז אני חושבת שזה דבר בסיסי

מירב כהן:  אם לא יהיה לנו את המידע הזה, אז אנחנו לא נצליח להתקדם

מירב כהן:       ולגבי התכלול

מירב כהן:  אתם ראיתם מלודמילה ומהמפגש עם התושבים

מירב כהן:  אני יודעת שכל משרדי הממשלה חיים בתחושה שהנציגים שלהם נמצאים במלון, וכולם יודעים לבוא לשאול אותם שאלות

מירב כהן:  ראיתם שזה לא המצב

מירב כהן:  אף אחד לא יודע מי זו נציגת משרד הבריאות, אף אחד לא יודע מי זו נציגת משרד הרווחה במלון

מירב כהן:  הם לא מכירים

מירב כהן:  זה אנשים שמתחלפים, זה אנשים במשמרות

מירב כהן:  הם לא פה כל הזמן

מירב כהן:  זה לא באמת עובד

דובר: ולא כולם דוברים השפה

מירב כהן:  לא דוברי השפה, אבל אתם ראיתם אנשים שחיים פה שישה שבועות ואין להם מושג מי הנציגות של המשרדים

מירב כהן:  הם לא ראו אותה ולא מכירים אותה

מירב כהן:  לודמילה, את יודעת מי נציגת משרד הבריאות פה?      

לודמילה חצקלביץ: לא יודעת

מירב כהן: יפה

מירב כהן:  היא לא יודעת

מירב כהן:  אם לא יהיה בן-אדם, ובמגזר הציבורי ובמשרדי הממשלה יש מלא עובדים שאפשר לגייס למשימה הזו בלי לקחת כוח אדם חדש ובלי להוציא עוד כסף, 'אתה אחראי על המלון הזה, אתה בא בבוקר, הולך בלילה', כולם יודעים שמשה שהוא הכתובת להכול

מירב כהן:  אם זה לא ייקרה זה לא ייפתר, כי כל פעם בא מישהו אחר והוא רק למשרד הזה או הזה, ובן-אדם לא יודע עכשיו מה ביטוח לאומי, מה משרד הרווחה, מה הרשות לניצולי שואה

מירב כהן:  יש המון אנשים שמכירים מגזר ציבורי

מירב כהן:  שימו אותם פה

מירב כהן:  הוא בא בבוקר והולך בערב, כולם מכירים אותו, נוצר קשר

מירב כהן:  יכול להיות שזה ייקח חודש או שלושה חודשיים, הוא פה

מירב כהן:  אם זה לא ייקרה, זה לא ייפתר

מירב כהן:  במבחן התוצאה אומרים 'יש לנו נציגים' אבל אין חיבור לשטח

מירב כהן:       והמודל של לודמילה – מנהל קהילה – בעיניי, משרד הרווחה גם בשגרה ובטח בחירום

מירב כהן:  אתם רואים, זה פלאים

מירב כהן:  לא נראה כפתרון מאוד יקר

מירב כהן:  אבל אנחנו לא רואים את זה במקומות אחרים

מירב כהן:  את אפילו ראית שמקומות שהם לא חלק מהקהילה הרוסית מרגישים שהם בחוץ

מירב כהן:        ויש לי עוד שאלה

מירב כהן:  האם הציעו לאנשים המבוגרים שגרים פה – שיש להם צרכים יותר ייחודיים – לעבור לדיורים מוגנים? אולי הם רוצים?       

תמי דיסקין: אז אני אתייחס לנקודה הזו

תמי דיסקין:  המפקחים שלנו והצוותים נמצאים

תמי דיסקין:  והם מזהים אנשים

תמי דיסקין:  אנחנו פועלים בשני צירים

תמי דיסקין:  בשביל מי שבאמת זקוק למסגרת, אנחנו הקמנו במשרד חמ"ל פינוים של משרד הרווחה, שעובד ממש בצמידות יום יום גם עם חמ"ל הפינויים של גריאטריה

תמי דיסקין:  ממלון רויאל פונו עשרה אנשים בדרך הזו

תמי דיסקין:       ציר נוסף - כאשר המטפלת נמצאת כאן

תמי דיסקין:  במקומות שאנחנו מאתרים שאין מטפל, אנחנו בקשר יומיומי עם נטלי גבאי, מנהלת אגף סיעוד וגלי גז, להצמיד מטפלות

תמי דיסקין:  אם אותו אדם רוצה, אני יודעת שזה עובד ברמה של מוצרי ספיגה שהם משנעים, ויש עבודה

תמי דיסקין:  אני מסכימה שבסופו של דבר, יש למצוא את הדיוק

תמי דיסקין:  שאנשים ידעו שזה החדר שנמצא

תמי דיסקין:  שכשמגיע נציג, שיידעו שהנציג הממשלתי מגיע נמצא ביום הזה

תמי דיסקין:  כרגע אנחנו בהתארגנות

תמי דיסקין:  יש פורום שהקמנו – משרד הבריאות

תמי דיסקין:  של קופות החולים ופיקוד העורף

תמי דיסקין:  ואנחנו כרגע בונים איזשהו מתווה, באמת הכי פשוט שיש

תמי דיסקין:  זה לא כספים

תמי דיסקין:  איך נכנסים למלון, ומי מדבר עם מי ואיך נדע שמישהו נמצא, כי אני מסכימה שבסופו של דבר זה נופל למקומות האלה

מירב כהן:  אני פותחת בהתייחסויות

מטי צרפתי הרכבי: אני חושבת שמיפית את הסוגיות הרלוונטיות בצורה ברורה

מטי צרפתי הרכבי:  אני רוצה לשתף באירוע שקרה במשרד החקלאות לפני חמש שנים

מטי צרפתי הרכבי:  הגיע מחלה מאירופה, וכל עובדי משרד החקלאות התגייסו לעמוד בטרמינל לבדוק את הפירות ואת הירקות שהגיעו מחו"ל

מטי צרפתי הרכבי:  עשו להם הכשרה קצרה

מטי צרפתי הרכבי:  זאת אומרת, יש יכול להיות שיש הרבה מאוד עובדי מדינה, וזה לא חייב להיות דווקא משרד הרווחה

מטי צרפתי הרכבי:  שכל משרד ממשלתי – צריכים 380 עובדים 760 עובדים? אפשר למפות מכל משרדי הממשלה 2,000 עובדים שיעברו איזושהי הכשרה בסיסית, שיקבלו איזשהו מענה והם יתחילו את עבודתם ב-380 המלונות האלה

מטי צרפתי הרכבי:  זה פתרון פשוט

מטי צרפתי הרכבי:       למצוא 3,000 עובדי ציבור שיגויסו לעניין הזה, אני מספרת לך את זה ממקרה שאני מכירה

מטי צרפתי הרכבי:  העובדים התגייסו, עברו איזושהי הכשרה והתחילו לעבוד בפיקוח מזיקים בשדה התעופה

מטי צרפתי הרכבי:  זה לא מסובך

מטי צרפתי הרכבי:       אני חושבת שאתם צריכים כבר עכשיו להיערך ליום שיפחתו כמויות המתנדבים

מטי צרפתי הרכבי:  כי כרגע שמענו שכל המענים ההוליסטיים, הבלתי פורמליים, ממילוי התוכן

מטי צרפתי הרכבי:  הרי בסוף אם יש שני שקלים, צריך שקל אחד ללחם ושקל אחד לפרח

מטי צרפתי הרכבי:  אחד שנוכל לחיות ואחד שיהיה בשביל מה לחיות

מטי צרפתי הרכבי:  אז אתם חייבים כבר להיערך למצב שתהיה פחיתה ברוח ההתנדבות של עם ישראל, כי כרגע כל המענים הבלתי פורמליים, או רבים מהמענים הבלתי פורמליים, הם סביב מתנדבים

מטי צרפתי הרכבי:  וזה לא צריך להיות כך

מטי צרפתי הרכבי:  אז לבנות איזשהו מתווה של סדר יום סדור שייתן מענים לא רק לוותיקים, אלא לכל המוקדים שהולכים להיות - - -

סימה: אמרת דברים יפים

סימה:  אבל אין לנו פה נציגים של ממשלה

סימה:  אנשי הנציגים בממשלה צריכים להמשיך לאכול חינם, ואנחנו מחכים לתשובות

סימה:  עוד מעט נגמרת המלחמה ואנשים פה חסרי תשובות

סימה:  יש לנו אדם שהוא גם ניצול שואה

סימה:  הם לא יודעים מה מגיע להם ומה לא

סימה:  אני רוצה לדעת מה דין שדרות לדין שלומי

סימה:  אנחנו 300 מטר מהגבול? אני לא יודעת כמה שדרות, אבל אין פה שוויון בכלום

סימה:  אומנם יש להם ראש עיר שדואג להם להכול

סימה:  אותנו נטשו שם

סימה:  יש לנו ראש מועצה שהגיע, הסתכל, לחץ יד, אמר שלום

סימה:  לא יודעת מה הוא עושה או לא עושה

סימה:  אני לא מרגישה אותו כתושבת

סימה:  אני מצטערת, זה מה שאני מרגישה

סימה:  זה מה שכולם מרגישים פה

סימה:       יש לנו בעיה, יש חוסר שוויון

סימה:  אנשים פה באו בלי בגדים, אנשים מבוגרים

סימה:  הם מקבלים 3,000-2,500 שקל מביטוח לאומי

סימה:  הם לא יכולים לדאוג לתרופות שלהם, ולרוץ לקנות בגדים

סימה:  יש פה תרומות רבות, שידאגו להם

סימה:  יש פה כל דבר אחר, אולי זה לא מהעניין פה

סימה:  אבל זה מאוד חשוב

סימה:  זה סבונים, שמפואים

סימה:  קיבלנו כמות קטנה ונגמר

סימה:  מה שהיה העבירו פה למחסן

סימה:  יש לנו אנשים שדואגים לנו, עכשיו אני פונה בשביל אנשים מסוימים, זה של שדרות

סימה:  לא

סימה:  זה שלכולם

סימה:  דין שלומי כדין שדרות

סימה:  אנחנו לא שונים

סימה:  ומגיע לכל אנשי שלומי את אותה התייחסות, אותן פעילויות ואותן תרומות לילדים

מירב כהן: וזה לא המצב?      

סימה:  בכלל לא

סימה:  אני פה חודש וחצי

סימה:  טוב שאנשים טובים בירושלים מכבסים לנו, דואגים לאוכל

סימה:  אני אישית דאגתי שיבואו אוכל טחון לתינוקות עד שפנינו לאדון, והוא עשה את זה

סימה:  הוא דואג

סימה:  יש הרבה דברים שחסרים

סימה:  משחקים לילדים, מביאים לנו 'יד 2' פה בארגזים, אני באה אליהם, אני אומרת להם 'תתנו לנו', - - -

מירב כהן:  אם היה פה מנהל שהוא מוודא שהכול מתקתק, זה לא היה קורה

סימה: יש לי נכדה פה, אני שלחתי אותה עכשיו לצפון

סימה:  כי אין לי אפשרות לקנות לה טיטולים ואוכל

סימה:  שלחתי אותה לסבתא השנייה

סימה:  אבל מה אני יודעת? מה כבר הסיכוי שתיפול בעכו קטיושה? זה לא בסדר

סימה:  אין אהבת חינם פה

סימה:  אין שוויון

סימה:  אני לא חברת כנסת, אבל אני מרגישה שאני מדברת מהבטן

מירב כהן:  את אשת מקצוע

סימה:  אני אוהבת אותם

סימה:  הם משפחה, אנחנו חברים

סימה:  בשלומי אנחנו משפחה

סימה:  אנחנו אחד בשביל השני

סימה:  אחד יעזור לשני, ואם צריך לתת מהפה, אנחנו ניתן

סימה:  אבל אין לנו את האפשרות הזו פה

מטי צרפתי הרכבי: מרב, כיו"ר הוועדה, ואני כחברת כנסת – שתינו חברות אופוזיציה

מטי צרפתי הרכבי:  אנחנו באות לפה לשמוע, והתפקיד שלנו זה לצעוק את הצעקה שלכן, ולדאוג שמשרדי הממשלה יתנו לכן את כל המענים

מטי צרפתי הרכבי:  ואנחנו פה בשביל לשמוע

מטי צרפתי הרכבי:  ואת צודקת

סימה:  מלון רמדה זה מרכזי, אבל המלון הזה מתחלק לשתיים: אנשים מחופשים ואנשים לא מחופשים

סימה:  סליחה שאני אומרת את זה על הדת, וזה מה שקורה פה

סימה:  מה קורה פה? יש לנו פה ילדים, לילדים משעמם  והם עלולים לשבור את כל המלון הזה

סימה:  שיביאו להם תעסוקה, איזה פעילויות? למה לא להביא להם ארגז של ממתקים ולחלק להם? פה מביאים להם באלפים

סימה:  למה לא לדאוג להם? למה החזירות הזו? אני רוצה שידאגו לזה, ואם לא ידאגו לזה אני אעשה פה מהומה

סימה:  ואני יכולה להרים פה את כולם, אני יכולה לנצח בבחירות

מיכל אתגר: אני הבת של בוזגלו מיימון משלומי

מיכל אתגר:  הוא בן 84

מיכל אתגר:  גם כן יליד מרוקו, ניצול שואה

מיכל אתגר:  אתמול הייתה לי שיחה קשה מאוד עם מישהו מביטוח לאומי

מיכל אתגר:  כדי להוסיף לו שעות פה

מיכל אתגר:  אנחנו הבאנו מישהו באופן פרטי, בלילה הוא ישן איתו

מיכל אתגר:  כי שלושה שבועות ראשונים הוא ישן איתי ועם בעלי, וזה לא לישון

מיכל אתגר:  המיטה זו לא מיטה, היא נמוכה

מיכל אתגר:  זה לא חדר עם נגישות

מיכל אתגר:  כי זה מה שהיה

מיכל אתגר:       הבאנו מישהו באופן פרטי

מיכל אתגר:  זה קרוב ל-6,000 שקל שיוצא לנו רק ללילה, מ-21:00 עד 6:00

מיכל אתגר:  היום ב-7:00 הוא מתקשר אליי 'נפלתי', וזו פעם שלישית השבוע

מיכל אתגר:  גם בשבת וגם לפני זה

מיכל אתגר:  הוא כבר לא אותו בן-אדם

מיכל אתגר:  מאז שהגענו לפה, הוא מפספס, צריך להחליף

מיכל אתגר:  בעלי היה עד לפני שבוע, היה פה איתנו

מיכל אתגר:  בעבודה, רוצים שיחזור לעבודה, סידרו לו דירה בעכו

מיכל אתגר:  אז הוא לא איתי

מיכל אתגר:  בעלה של אחותי, אנחנו שתי אחיות פה

מיכל אתגר:  גם לא איתנו

מיכל אתגר:  והייתי צריכה לקרוא לאבטחה בבוקר כדי שירימו אותו

מיכל אתגר:  הוא כבר לא אותו בן אדם

מיכל אתגר:  הוא לא יורד לחדר אוכל

מיכל אתגר:  בשבוע הראשון הוא ירד איתנו

מיכל אתגר:  הוא מפספס

מיכל אתגר:  הוא צריך מישהו

מיכל אתגר:  ביקשתי מביטוח-לאומי להגדיל לו את השעות

מיכל אתגר:       אז מלפני שבועיים ויותר היו פה נציגים, הגשנו

מיכל אתגר:  היה עוד מישהו, עוד פעם הגשנו את כל המסמכים

מיכל אתגר:  אתמול הוא מתקשר אליי, אומר לי 'אני צריך לדבר איתך עכשיו', אני מנסה לתפוס אותך כבר יומיים

מיכל אתגר:  פאבל אחד, מביטוח לאומי בנהריה

מיכל אתגר:  אמרתי לו 'בקשר'? 'אני רוצה לסגור את התיק של אבא', אמרתי לו 'מה זה לסגור? טיפלת?', 'לא, אני צריך זה וזה, כל מיני מסמכים, מה שהרופאה כתבה זה לא מספיק'

מיכל אתגר:  תיקחו אותו לפה, לפסיכו-גריאטרי, לאחות סיעודית, הוא צריך כל מיני מסמכים

מיכל אתגר:  אמרתי לו 'תקשיב, בואו תראו אותו

מיכל אתגר:  הבן-אדם על כיסא גלגלים מאז שהגענו לפה, הוא לא היה על כיסא גלגלים קודם'

מיכל אתגר:  הוא היה הולך עם הליכון

מיכל אתגר:  היום אנחנו פוחדים כי הוא נופל

מיכל אתגר:  כל פעם נופל

מיכל אתגר:  והוא מתחיל, הוא עשה לי חקירת שב"כ

מיכל אתגר:  הוא החזיק אותי בטלפון קרוב לשעתיים

מיכל אתגר:  אני ואחותי איתו, הלכנו לקנות לאבא מכנסיים כי צריך להחליף כל הזמן

מיכל אתגר:  ואמרתי לו 'אתם צריכים פשוט להתבייש בביטוח לאומי

מיכל אתגר:  מה זו החקירה הזאת? איך הוא הולך לשירותים, איך הוא קם מהמיטה'

מיכל אתגר:  בוא תראה אותו

מיכל אתגר:  מה צריך יותר מזה?      למה? בשביל עוד ארבע שעות? הוא רוצה מסמכים, הוא לא מאמין

מירב כהן:  קודם כל יש פה שאלה עקרונית איך מטפלים באנשים שמצבם מתדרדר תוך כדי האירוע הזה

מירב כהן:  הם לא בבית שלהם, הם לא יכולים לטפל כרגע בבירוקרטיה

מירב כהן:  ואיך אנחנו מכירים במצב שהלך והתדרדר בתנאים האלה? יש כאן מישהו מביטוח לאומי?      

מיכל אתגר:  הגשנו טפסים

מיכל אתגר:  הגשנו הכול

מירב כהן:  אז תביאי לי את הפרטים שלך

מירב כהן:  אנחנו ננסה לעזור במקרה הפרטני שלך, אבל יש פה בעיה רחבה יותר

מירב כהן:  כי הרבה אנשים מבוגרים שהוציאו אותם מביתם, זה ידוע שזה מאוד מדרדר

מיכל אתגר:  הוא השתנה מקצה לקצה

מיכל אתגר:   הוא אדם דתי, וביום שבת נכנסתי אליו לחדר וראיתי שהוא הדליק טלוויזיה

מירב כהן: מכיוון שהוא שורד שואה, אולי אפשר לעזור לו גם דרך הרשות? אז אנחנו נעביר את הפרטים, נטפל בזה גם נקודתית, אבל היא מעלה פה נקודה שאני בטוחה שיש עוד אנשים שסובלים מהם

מיכל אתגר:  למה עושים את המוות לבן-אדם עד שנותנים לו עוד כמה שעות מסכנות?              

מירב רונן: כרגע הוא נמצא פה אתכם, אבל בעיקרון יש ערוץ נוסף של פינוי באמצעות משרד הבריאות, שזה נקרא 'פינוי חצרמים'

מירב רונן:  שהפינוי הזה אומר שמשרד הבריאות, בתיאום איתנו, מפנה למסגרות ששם יש טיפול 24/7

מיכל אתגר:  לבית אבות וכדומה? בשום אופן לא

מיכל אתגר:  זה לא לאבא

שרי ורדי: אמרו לה שישלחו לה מכתב תשובה בימים הקרובים

שרי ורדי:  אז היא יכולה לפנות אלינו, והטיפול המשפטי הוא בחינם כמובן

שרי ורדי:  בנושא ביטוח לאומי, ואנחנו נוכל לבדוק ולסייע

מיכל אתגר:  יש לו שעות

מיכל אתגר:  רצינו להגדיל את השעות

שרי ורדי: להגדיל

שרי ורדי:  אז אנחנו יכולים לבדוק

מיכל אתגר:  כי אנחנו חושבים כבר להביא מישהו צמוד

מירב כהן:  את האירוע של מיכל אנחנו נעביר לרשות, לביטוח הלאומי ולמשרד המשפטים, לסיוע המשפטי

נעמי גרנות: נעמי גרנות, עובדת מדינה לשעבר

נעמי גרנות:  אנחנו נשלחנו בהתנדבות כדי לעשות בדיוק את מה שאת עושה פה

נעמי גרנות:  לתכלל את הצרכים ואת הטיפול

נעמי גרנות:  זה כמעט בלתי אפשרי, כשלאט לאט נכנסים הגורמים הממשלתיים, וזה נפלא

נעמי גרנות:  אבל בלי הודעה ובלי תכלול שלהם, יום אחד מגיעה נציגת משרד המשפטים

נעמי גרנות:  יום אחר מגיע נציג משרד הרווחה

נעמי גרנות:  לאט לאט, אני מודה, אני רואה איזשהו שיפור, אבל הדבר העיקרי הוא שאין מישהו שמתכלל הכול ואחראי על הכול

נעמי גרנות:  זה הדבר העיקרי שחסר

מירב כהן:  אני מסכימה

מירב כהן:  תודה על הדברים

ענת אברמוביץ: אני רוצה להציף שוב פעם

ענת אברמוביץ:  אמרנו את זה גם בוועדות הקודמות, אבל לגבי השירותים שאנחנו כעמותה יכולים לסייע ולתת שתי נקודות

ענת אברמוביץ:  אנחנו יכולים לסייע – וזה חשוב שכל הגורמים המקצועיים והמקומיים שעוזרים פה לשורדי שואה, יידעו שאנחנו יכולים לעזור בכל הנושא של התיווך מול קופות החולים ומול בתי החולים

ענת אברמוביץ:  אם מדובר על המפונים, אתם נמצאים רחוק מהמרפאות שלכם

ענת אברמוביץ:  יש תורים שנקבעו במקומות האם שלכם, ועכשיו צריך לשנות, ולא בעוד שנה

ענת אברמוביץ:  צריך להגיע לטיפולים

ענת אברמוביץ:  חלקכם פה לא ניידים כמו שהייתם, בכל הדברים האלה אנחנו יכולים לסייע

ענת אברמוביץ:  ואני רוצה להעלות פה שתי נקודות

ענת אברמוביץ:       אחת, דיברו פה על המשאבים של המתנדבים שילכו ויתמעטו

ענת אברמוביץ:  גם המשאבים של העמותות ילכו ויתמעטו והם כבר על הקצה

ענת אברמוביץ:  ואני עוד לא מדברת על זה שאנחנו חודשיים לפני שנה חדשה

ענת אברמוביץ:  כי אנחנו גם, אנחנו עושים פה הרבה מעבר למה שאנחנו באנו בהגדרה, ממה שגייסנו לשנה הזאת

ענת אברמוביץ:  מה שציפינו לגייס לשנה הבאה

ענת אברמוביץ:  ואנחנו כל יום מחדש – ואני יודעת את זה גם מהעמיתים שלי פה – יוצאים מחוץ לקופסה, פותרים עוד דבר ועוד דבר

ענת אברמוביץ:  ואתם צריכים גם לעזור לנו ולתת את הדעת בעניין הזה, כל הרשויות שיושבות כאן

ענת אברמוביץ:  החל בהגעה לאותם שורדים, ולא לקבל את זה ספורדית ולא לבזבז משאבים של כולנו

ענת אברמוביץ:  רשויות ועמותות – לפנות בשיחות יזומות לאותם שורדים

ענת אברמוביץ:  מתישהו אפשר פה, גם בזמן מלחמה, לסמוך עלינו, שותפים שלכם

ענת אברמוביץ:  תחתימו אותנו על סודיות, תעשו מה שצריך

ענת אברמוביץ:  אבל תעבירו את הרשומות, אנחנו נדע גם איך לחלק בינינו

ענת אברמוביץ:  התיאומים פה הם ברמה יומיומית בין רשויות, בין עמותות

ענת אברמוביץ:  אתם מטפלים בזה, תיקחו את את זה ואנחנו יודעים לעשות את זה

ענת אברמוביץ:       והדבר הנוסף, אני העליתי את זה גם בוועדה הקודמת ואני אנצל את הנציגה של משרד הבריאות, ואולי יש איזשהו פתרון

ענת אברמוביץ:  עלו פה הרבה טענות על הנושא, ומצוקות סביב התרופות והאספקה של התרופות

ענת אברמוביץ:  קופות החולים יודעות לספק תרופות עד הבית

ענת אברמוביץ:  חלקן ללא תשלום או בתשלום סמלי

ענת אברמוביץ:  מעל גיל 75 בוודאי

ענת אברמוביץ:  שורדי שואה – ברוב המקרים בוודאי

ענת אברמוביץ:  בעיה: איך אנחנו מזמינים תרופות הביתה? אנחנו צריכים להיות מחוברים לאפליקציה, להזמין, לתקתק, לעקוב אחרי קוד שמגיע

ענת אברמוביץ:  משמע, אנחנו לא יכולים לעשות את זה

ענת אברמוביץ:       אני הייתי בשעת ערב מאוחרת אחרי עוד יום ארוך של עבודה

ענת אברמוביץ:  ניסיתי לעזור למפונה שנמצאת בבית מלון בים המלח

ענת אברמוביץ:  אמרתי 'די, מספיק

ענת אברמוביץ:  אני כבר אעשה את זה'

ענת אברמוביץ:  אבל אי-אפשר, כי גם אם יש לי כבר את תעודת הזהות, הקוד מגיע אליה לטלפון

ענת אברמוביץ:  זה נהדר שמשרד הבריאות אמר 'מעל גיל 75'

ענת אברמוביץ:  צריכים למצוא פתרון

ברברה לנג: העלית בעיה, אני רושמת

ברברה לנג: 	 זה עניין מחשובי של קופות החולים

ברברה לנג:  כל קופת חולים עם ההסדרים שלה

ברברה לנג:  אני מעלה את זה ואני בודקת אם אפשרי - - -

ברברה לנג:   הפתרון הוא ארצי

ענת אברמוביץ:  הפתרון הוא איזושהי הנחיה למוקד טלפוני? כי כל הקופות, לפחות לפי בדיקה מסיבית, גם נכון ללפני שבועיים שאני עשיתי מול כל הקופות, דיגיטלי

יעל עבסי: יש פורום בין-משרדי בנושאים הקשורים למפונים

קריאה:  'פורום בין-משרדי' זה המשפט שהכי עושה לי - - -

יעל עבסי: אז בהמשך למה שענת אמרה, כל הבעיות שאנחנו מדברים עליהן בוועדה הזאת לאורך כל תקופת הפעילות שלה ועוד קודם, צפות ביתר שאת

יעל עבסי:  והנושא של אוריינות דיגיטלית הוא הראשון במעלה

יעל עבסי:  זאת אומרת, הרבה מאוד שירותים סגרו את הסניפים שלהם

יעל עבסי:  סניפי הביטוח הלאומי לא נפתחו עד היום

יעל עבסי:  והשירות ניתן טלפונית

יעל עבסי:  זה משהו שהוא לא נגיש עבור הרבה אנשים מבוגרים, לא שומעים טוב

יעל עבסי:  פשוט לא מורגלים לצרוך שירות בטלפון, ולא לכולם יש מי שיעשה את זה איתם

יעל עבסי:  בשביל לקבוע תור לביטוח לאומי צריך קוד סודי, ובשביל לקבל קוד סודי צריך להגיע לסניף

יעל עבסי:       מי שעד היום לא נצרך לשירות הזה, לא יכול להתחיל לצרוך את השירות הזה

יעל עבסי:  סניפי הביטוח הלאומי חייבים להיפתח

יעל עבסי:  זה שירות חיוני בימים אלו – למבוגרים וללא מבוגרים

יעל עבסי:  זה מתקשר בדיוק לכל השירותים שמרגיעים את כולנו שאפשר לצרוך אותם בדרך אחרת, זה לא מתאים לכולם

מירב כהן: כל הסניפים של ביטוח לאומי סגורים?      

יעל עבסי:  כן

יעל עבסי:  ניתן לתאם תור בטלפון

מירב כהן:  ביטוח לאומי, אתן יודעות להגיד על זה משהו?      

דובר: אני יכולה להגיד לך מה המשרד אמר

דובר:  זה זימון תור דרך הטלפון

סימה: זה נראה לכם שבן אדם בן 70 יודע לקחת טלפון ולהתחיל לחפש? תחזרו לפעם, יש עוד אנשים זקנים שצריכים להמשיך לחיות

סימה:  מסכנים, הם ממש חסרי אונים

סימה:  אני לא יודעת לחפש אתרים, אז מה הם?      

יעל עבסי:  הנושא השני זה מיפוי ומתן שירותים לזכאי גמלאות סיעוד שקיבלו שעות לא בכסף, אלא בשירות

יעל עבסי:  אני לא הצלחתי להבין עד עכשיו איך נעשה הטיפול בהם

יעל עבסי:  זאת אומרת, מי מעניק את שעות הטיפול, איך מצליחים להעביר את כל הנושא הזה

בריידה וסרמן:  אימא שלי תושבת נהריה

בריידה וסרמן:  היא בת 94

בריידה וסרמן:  אני לא יכולתי לעזוב את אימא לבד, אז תודה רבה שהרשו לי להביא אותה ואת המטפלת שלה להיות איתי פה בבית מלון

בריידה וסרמן:  כל הבנות שלי עם הנכדים פה בבית המלון

בריידה וסרמן:  תודה לכם

בריידה וסרמן:      אבל יש כמה דברים

בריידה וסרמן:  אני מקבלת את האפליקציות

בריידה וסרמן:  אני בת 72, ואני לא מבינה באפליקציות כלום

בריידה וסרמן:  אני לא מסוגלת להיכנס

בריידה וסרמן:  אני צריכה תמיד לבקש ממישהו אחר לעשות את זה במקומי

בריידה וסרמן:  למה לשלוח את האפליקציות? למה לא משהו פשוט שאנחנו מבוגרים גם נוכל טפל בזה ולקבל את זה, כמו כרטיס של אגד

בריידה וסרמן:  יש לי את הכרטיס הזה, קיבלתי הודעה שנותנים חינם נסיעה בירושלים, שאני יכולה להשתמש בכרטיס שלי ולנסוע

בריידה וסרמן:  אבל בשביל זה צריך להיכנס לאפליקציה

בריידה וסרמן:  בחיי שניסיתי ולא הצלחתי

בריידה וסרמן:       וזה לא רק הדבר הפשוט הזה

בריידה וסרמן:  בשביל לקבל תרופות לאימא שלי, היא בת 94, אני הגעתי לפה לרופא, רשמו לי תרופות, אבל הייתי צריכה לנסוע לבית מרקחת לחפש אותו

בריידה וסרמן:  הלכתי ברגל כל הדרך כי לא ידעתי איך לנסוע

בריידה וסרמן:  וזה קשה

בריידה וסרמן:       ואני צריכה להגיד תודה לנשים כמו נעמי

בריידה וסרמן:  זה אוויר בשבילנו

דניאלה: הם הצטרפו לסיפור כשבוע או עשרה ימים אחרי שדרות

דניאלה:  עד שנגמר שבוע הקליטה והתחילו להתברר הצרכים, זה לקח עוד כשבוע

דניאלה:  עד אז למשרדי ממשלה נמאס

דניאלה:  משרד התחבורה שהכנסנו לסיפור, או לאירוע של הרב-קווים, ועדיין עוד אין הסעות יזומות

דניאלה:  ישב כאן באגף הרמדה לטובת אנשי שדרות, כמעט שבועיים, בלעזור להם להנפיק רב-קווים במקום

דניאלה:  אחרי שבועיים התקבלה סוף סוף החלטה, וגם כן, רק עירבנו את השר וסרלאוף שפנה לשרה וסוף סוף הוקצבו רב-קווים לתושבי הצפון, שלא היה קודם

דניאלה:  ואז קיבלנו תשובה שהם כבר לא יגיעו לבית המלון

דניאלה:  זה באמת חבר'ה צעירים שעוזרים להם עם האפליקציה, לא לכולם יש טלפונים חכמים

דניאלה:  בעייתי

דניאלה:       הסעות יזומות, גם לטובת הגיל השלישי ככלל להוציא אותם לסיורים במסגרת התכלול של נעמי, של 'לב אחד', של קבוצת גיל הזהב

דניאלה:  אין הסעות יזומות לצפון, רק לשדרות

דניאלה:  ביטוח לאומי ישבו פה ימים שלמים, שהגיע הזמן שאנשי שלומי – גם בגלל תוספות שהם קיבלו בהתאמה לפינוי של זכויות שמגיעות להם, וגם כי פתאום התחילו להתעורר הצרכים, הגיעו פעמיים – מאז אנחנו מבקשים בלי הרף, איילה ממשרד רוה"מ מנסה לבקש עכשיו שיגיעו עוד פעם

דניאלה:  גם אם זה נראה שהם מטפטפים, שייתנו להם שבוע ויישבו במלון כדי לקבל את כל הצרכים

מירב כהן:  אני חושבת שנציג מטעם הממשלה צריך להיות פה כל הזמן

מירב כהן:  והוא צריך לדעת להתעסק מול משרד התחבורה, מול הרב-קו ומול המרפאה של רופא המשפחה

דניאלה: אני מסכימה

דניאלה:  אבל הם צריכים את הצרכים - - -, ועם סבלנות כי זה נראה שהם מיצו את הסבלנות עם הדרום

דניאלה:  ועכשיו 'הנה האפליקציות, הנה רב-קו בתחנה מרכזית, תסתדרו'

חדוה מונטיאס: חדוה מונטיאס מעמותת 'למענם'

חדוה מונטיאס:  העמותה שלנו, בימי שגרה, נותנת מענה לשורדי שואה

חדוה מונטיאס:  רופאות ורופאים מתנדבים שמסייעים לשורדי שואה בטיפולים רפואיים בעיקר עד הבית

חדוה מונטיאס:  עם פרוץ המלחמה אנחנו הרחבנו את הספקטרום ואנחנו מגיעים לבתי מלון ולמשפחות מפונים

חדוה מונטיאס:  אנחנו גם מגיעים היום לחיילים לבסיסים, עם המרפאה הניידת שלנו כדי לתת מענה בדיוק לדברים שדוברו כאן

חדוה מונטיאס:       תלכו למרפאות, תתחילו להסתובב

חדוה מונטיאס:  אנשים במצב שהם נמצאים, המשפחות והמפונים, לא מכירים את העיר שהם הגיעו אליה, לא מכירים את המקום, מפחדים לצאת מהמלונות

חדוה מונטיאס:  והפתרון שאנחנו מציעים הוא מאוד ספציפי

חדוה מונטיאס:  אם היה מישהו בבתי המלון שהיה יודע לפנות אלינו ולהגיד לנו 'פה יש את הצורך, תגיעו לכאן, תגיעו לשם', במקום שאנחנו נצטרך לחפש את כל הנציגים, ואת לודמילה, כדי לבוא עם ההצעה - - -

מירב כהן:  אני אומרת את זה חד-משמעית

מירב כהן:  עד שלא יהיה לכל מלון מנהל מתכלל, שהוא הטלפון של כולם, אנחנו לא נצא מהבוץ הזה

מירב כהן:  זה לא יעבוד

מירב כהן:  הפרט לעולם לא יצליח לעבוד מול כל-כך הרבה משרדי ממשלה כשהוא לא בביתו

לודמילה חצקלביץ: הגעתי לפה להודות

לודמילה חצקלביץ:  יש עובדות סוציאליות במלון שלנו

לודמילה חצקלביץ:  אחת זו דניאל ואחד דלית

לודמילה חצקלביץ:  אני מבקשת שתרשמו שבלי בנות כאלה, אני הייתי יכולה להיות בלי עמוד שדרה

לודמילה חצקלביץ:  זה ביטחון שלי וכיפת ברזל שלי

לודמילה חצקלביץ:  זאת אומרת, - - - דניאל ודלית

לודמילה חצקלביץ:  מודה מאוד מכל הלב, זה באמת ככה

מורן ציפר: מורן מ"זיכרון בסלון"

מורן ציפר:  יושבים כאן כמה גופים שאני חושבת שהשירותים שלנו, לאור המצב הקיים, כן רלוונטיים עבורם

מורן ציפר:  עם פרוץ המלחמה הקמנו מיד חמ"ל, סיוע חירום בשותפות עם ההסתדרות הציונית העולמית ועם שרית שנמצאת כאן, ובעצם התחלנו לתת להם מענה נקודתי לפניות שעולות

מורן ציפר:  אנחנו מגיעים לכ-4,000 שורדי שואה, עוזרים להם – גם למי שבמלונות וגם למי שבבתים – בליווי לבדיקות רפואיות, ברכישת מזון

מורן ציפר:  עולה צורך רב באוכל חם, ולאחרונה – אחרי השבועיים, שלושה הראשונים, אנחנו רואים צורך הולך וגודל בתחום הבדידות

מורן ציפר:  מישהו שיבוא וידבר איתך

מורן ציפר:  לא כולם נמצאים במלונות

מורן ציפר:  בדיורים שיש להם אנשים, ככה לצאת מהחדר ולדבר איתם

מורן ציפר:  וחשוב לנו לבוא ולהגיד את זה, כי אנחנו גם מסתכלות קדימה

מורן ציפר:  ובעוד חודש, חודשיים חשוב שיהיה מתנדב שיידע לשקף לנו כמו שצריך את הצורך שלהם

מורן ציפר:  כמו שצריך מתכלל בכל בית מלון, אז גם מול שורדי השואה – המתנדבים שלנו עוברים הכשרות על-ידי אלינור, שהיא גרונטולוגית

מורן ציפר:  ומוכשרים להעביר לנו את המידע שעולה מהשטח

מורן ציפר:  משורדי השואה וגם על הדרך נותנים מענה לתחושת הבדידות

מורן ציפר:      אז חשוב לנו להציף את זה כאן לגופים השונים, שזה באמת צורך שקיים

מורן ציפר:  מגיעים גם בסופי שבוע עם חיבוק לשבת, עם שי מתוק

מורן ציפר:  גם זה בשותפות עם ההסתדרות הציונית העולמית

מורן ציפר:  ואנחנו גם נשמח להרחיב את זה למלונות נוספים

מירב כהן:  אני מסכמת

מירב כהן:  הדברים הכי אסטרטגיים, בעיניי, זה קודם כל שיהיה גורם מתכלל ממשרד ראש הממשלה

מירב כהן:  לצערי אנחנו אומרים את זה כבר מהשבוע הראשון וזה לא מתקדם

מירב כהן:  כל פעם מישהו אחר אומר שהוא מתכלל – פיקוד העורף, משרד ראש הממשלה

מירב כהן:  ובפועל אתם רואים, מסתובבים במלונות ואין

מירב כהן:  אי אפשר להתווכח

מירב כהן:  אז תכלול באופן כללי, אם אפשר גם לשים מישהו שאחראי על קהילה של מבוגרים, שזו אוכלוסייה עם צרכים ייחודיים יותר

מירב כהן:  ברגע שיש בן-אדם כזה, הוא בקלות ייתפס גם על איך מי ממפים, מי נמצא באיזה חדר, יכיר את האנשים בשמם

מירב כהן:  ואני חושבת שגם צריך להציע למי שרוצה גם לעבור לדיורים מוגנים, שיש פתרונות מדהימים היום בשוק

מירב כהן:  בטח מי שהוא לא עצמאי

מירב כהן:      אני מבקשת לעשות דיון המשך בוועדה על אנשים מבוגרים שמצבם התדרדר בעקבות המצב, והיציאה מהבית והמעבר למקום זר וחדש

מירב כהן:  אנחנו גם נטפל במקרה הפרטני שמיכל הציגה כאן, אבל אנחנו גם צריכים לעשות איזה דיון עקרוני, כי בוודאות בן-אדם מעל לגיל 80 שתולשים אותו מהבית שלו, נגרם לו נזק בריאותי ותפקודי

מירב כהן:       הנקודה על זה שסניפים של ביטוח לאומי סגורים, היא היסטרית בעיניי

מירב כהן:  אני לא ידעתי שזה סגור

מירב כהן:  זה אחד מהדברים החיוניים ביותר בעת הזו

מירב כהן:  בעיניי, עובדי ביטוח לאומי צריכים להיות עובדים חיוניים בשעה כזו

מירב כהן:  הם לא חשובים פחות מחיילים

מירב כהן:  לכלל האוכלוסייה, אוכלוסייה מוחלשת

מירב כהן:  זה משהו שאנחנו נפנה כוועדה לביטוח הלאומי ונבקש לדעת מה התכנון, כי כמו ששמעתם, לשלוח אנשים לקבוע תורים בכלים טכנולוגיים זה לא פתרון שעובד

מירב כהן:       אני מבקשת מהוועדה להגיע לדיון נוסף בשטח במלונות נוספים, כי אנחנו רואים שרק ככה אנחנו יודעים לגשר בפער בין הנתונים היפים שמציגים לנו בוועדה, והנתונים שמציגים לנו בוועדה הם מאוד יפים, לגבי מה שקורה בשטח

מירב כהן:  הפער הוא עצום

דובר:  משרד ראש הממשלה הקים מערך ממשלתי בכל המחוזות

מירב כהן:  אנחנו הזמנו את משרד ראש הממשלה

מירב כהן:  הוא לא הגיע

מירב כהן:  הזמנו את פיקוד העורף, הם לא הגיעו

מירב כהן:  יש איזה גוף נוסף בשם 'רח"ל', אני אומרת פה לפרוטוקול, אפשר לסגור אותו

קריאה:  אבל הם יושבים בפורומים האלה

מירב כהן:  אני רק אומרת

מירב כהן:  אם יש פורומים מתכללים שאף אחד שחי פה לא מכיר אותם, אז הם לא מתכללים

מירב כהן:  זה הכול

מירב כהן:  אז אני, בראש ובראשונה רוצה להודות לדיירים ולדיירות שהגיעו והחכימו אותנו, ללודה ולסימה

סימה: אני רוצה שבמדינה הזו יהיה שוויון

סימה:  אין שוויון – יש מלחמה

סימה:  הדברים הקטנים האלה עושים לנו מלחמה

סימה:  אנחנו לא שונים מהעוטף, אנחנו שומעים רק 'עוטף'

סימה:  תסלחו לנו, קרה להם

סימה:  אני הגעתי ב-2002 לשלומי עם שלושה תינוקות כחד הורית

סימה:  קיבלו כניסה של מחבלים, חבל על הזמן

סימה:  אנשים ניצלו שם בנס

סימה:  אנחנו כל יום בנס במקום הזה

סימה:  לא צריך שנגיע ליום של העוטף בשביל - - -, אנחנו לא רחוקים מזה

סימה:  יש לנו מנהרות מתחת לבתים

סימה:  אנחנו כל האזור הזה, זה פצצה אחת גדולה

סימה:  שיסתכלו עלינו אותו דבר, זה הכי חשוב

סימה:  לא משנה אם אנחנו רוסים או ספרדים

סימה:  כולנו יהודים, כולנו נחמדים וכולנו סבבה, אבל אין לנו שוויון בשקל

מירב כהן:  ננעל את הישיבה

מירב כהן:  תודה