ועדת הכלכלה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 229, 2023-11-13 00:00

דוד ביטן: בוקר טוב לכולם

דוד ביטן:  לפני שאני פותח את הישיבה, נמצאים איתנו נציגים של משפחות החטופים

דוד ביטן:  נאפשר להם לומר מספר דברים, כמובן

דוד ביטן:  בבקשה

שחר מור: קודם כל, תודה רבה לכולם על כך שאתם מקדישים מזמנכם כדי לשמוע אותנו

שחר מור:  לדעתנו – חשוב שקולנו יישמע

שחר מור:  אני רוצה לספר לכם על אברהם מונדר, דוד שלי

שחר מור:  דוד שלי הוא בן 78

שחר מור:  הוא היה צנחן בגבעת התחמושת, במלחמת ששת הימים, שם הוא נפצע

שחר מור:  דוד שלי היה חלוץ

שחר מור:  הוא בנה את ביתו והקים את משפחתו בקיבוץ ניר עוז, בנגב המערבי, בעקבות קריאתו של ראש הממשלה דאז, בן גוריון: "על הנוער ליישב את הנגב"

שחר מור:      הם שמרו בגופם

שחר מור:  הקיבוצים נחשבו, אז, כחוד החנית של הציונות

שחר מור:  הקיבוצים יפריחו את השממה, יישבו

שחר מור:  מי שביקר בניר עוז ב-20-30 השנים האחרונות – היה נוכח לכמה המקום הזה באמת היה הפרחת השממה

שחר מור:  כמה הוא היה דומה לגן עדן עלי אדמות: הגינון; היופי; האנשים; המסגרת שהייתה ניר עוז, שהייתה הגשמה של כל הדברים הטובים שגדלנו עליהם

שחר מור:      דודי הגיע לגיל 78

שחר מור:  אל תשליכני לעת זקנה

שחר מור:  15 השנים האחרונות היו נוראיות

שחר מור:  בעקבות הפציעה שלו במלחמת ששת הימים – היו לדודי בעיות שהיום מאבחנים כ-PTSD

שחר מור:  אז – לא היה אף אחד שידע, בכלל, על מה לדבר; רק אנחנו, המשפחה, ידענו שאברהם נושא עמו משהו מהמלחמה

שחר מור:       הוא בחר לגור בניר עוז, וב-15 השנים האחרונות – היה צבע אדום כל יומיים

שחר מור:  הוא היה במרחב המוגן ובממ"ד שלו יותר ממה שהוא היה בחוץ, ובכל זאת – הוא המשיך לגדל את משפחתו, מתוך אמונה; מתוך הבנה של התפקיד שלנו כאן, בנגב

שחר מור:  מה אנחנו, הציונים, עושים בנגב? מפריחים את השממה; מגדלים את אסם התבואה של מדינת ישראל

שחר מור:      הוא המשיך, וב-15 השנים האחרונות – המציאות שלהם הייתה בלתי נסבלת

שחר מור:  צבע אדום כל דקה

שחר מור:  בתל אביב – זמן ההתרעה הוא דקה וחצי; בניר עוז – מי שלא מכיר – זמן ההתרעה הוא עשר שניות

שחר מור:  עשר שניות

שחר מור:  דוד שלי, בן 78 – אני מזכיר – עם בעיות בריאותיות

שחר מור:  ראייתו הולכת ונחלשת; הוא נעזר במקל בשביל ללכת, ויש לו רעידות לא רצוניות ביד ובפנים

שחר מור:  הוא שומר על אופטימיות, וממשיך לגדל את ילדיו, לפתח את הקיבוץ ולשחק עם נכדו היחיד

שחר מור:       ואז באה השבת הזו, ובשבת הזו, כל משפחתו וכל קיבוצו – הופקרו

שחר מור:  הופקרו

שחר מור:  בניר עוז לא ירו יריות

שחר מור:  הצבא נכנס לניר עוז אחרי שהמחבלים כבר עזבו

שחר מור:  כבר לא היה להם מה לעשות שם

שחר מור:  הצבא פשוט נכנס

שחר מור:  רועי, בן דודי האהוב, הבן של אברהם – נרצח באותה שבת

שחר מור:  הבת של אברהם, קרן, והבן שלה, שגרים בכפר סבא ובאו לבקר את סבא וסבתא בקיבוץ בשמחת תורה – נחטפו עם סבא וסבתא

שחר מור:  כל המשפחה

שחר מור:       מתוך משפחה של חמישה – אחד נרצח וארבעה אינם

שחר מור:  אנחנו לא יודעים עליהם כלום

שחר מור:  אנחנו יודעים דבר אחד: אחת החטופות ששוחררה הייתה, כנראה, בקפסולה – אני לא יודע איך לקרוא לזה – יחד עם אברהם מונדר, דוד שלי

שחר מור:  זה מה שאנחנו יודעים – שכנראה הוא בסדר; אני לא יודע איך לקרוא לזה בסדר, כן? אנחנו יודעים שהוא פצוע

שחר מור:  אני מניח שאחרי 36 ימים – כולם שם פצועים קשה

שחר מור:  כולם שם מדממים

שחר מור:       דוד שלי לא יודע שהבן שלו נהרג

שחר מור:  לאן יש לו לחזור? אין קיבוץ

שחר מור:  דוד שלי היה מחסנאי במפעל נירלט, המפעל של ניר עוז

שחר מור:  לפני שמונה שנים – המפעל חטף פגיעה ישירה

שחר מור:  המחסנאי שעבד יחד עם דוד שלי – נהרג במקום

שחר מור:  אלה אנשים שסבלו מלחמה לא עכשיו; ב-15 השנים האחרונות

שחר מור:  וברגע האמת – הפקירו אותם

שחר מור:       אני לא מבין איפה המדינה מאז

שחר מור:  אני לא מבין איך כל אחד לא עוצר את מה שהוא עושה – ועושה את הכל בשביל להחזיר אותם, כי זו החובה המוסרית שלנו, מעבר לכל דבר

שחר מור:  החובה המוסרית שלנו היא לא להעביר כספים ל-א', ל-ב' או ל-ג'

שחר מור:  לא

שחר מור:  החובה המוסרית שלנו היא לכפר, ולו בקצת, על ההפקרה הנוראית שחלק מתושבי העוטף הרגישו כבר 15 שנים, אבל בטח ובטח – באותה שבת נוראית

שחר מור:  הפקרות נוראית של שנים ושל דורות

שחר מור:       כל מי שביקר בניר עוז ב-15 השנים האחרונות – לא יכול היה שלא לקבל הרצאה קטנה ממי שהוא מבקר אותו על כמה זה מסוכן; על כמה הצבא כבר לא איתנו; על כך שכל הזמן מורידים לנו את כיתות הכוננות ואת הסד"כ

שחר מור:  בכל שנה – יותר ויותר

שחר מור:  הפקרות של שנים

שחר מור:  זה לא התחיל באותה השבת, וזה לא התחיל לפני תשעה חודשים

שחר מור:      הנגב המערבי – מה שקראו לו "עוטף עזה" – שומם

שחר מור:  נשרף

שחר מור:  המפעל; החקלאות; הרפתות; האנשים; גני הילדים

שחר מור:  אני קורא מכאן לכל אחד שיושב כאן: יש משמעות למילה "איש ציבור"

שחר מור:  איש ציבור עובד בשביל הציבור

שחר מור:  אתם לא עובדים בשביל Base, אתם לא עובדים בשביל חלק מהאנשים; אתם עובדים בשביל הציבור, ובשביל הציבור הזה אתם – כל מי שנושא באיזו שהיא אחריות של איש ציבור – צריכים לתת עכשיו את הדין, ולהקדיש את כל כוחו, מרצו ויכולותיו להחזרת האנשים שאנחנו, כמדינה, הפקרנו

שחר מור:      ואני לא מדבר איתכם על "הפקרנו למוות"

שחר מור:  אני מדבר איתכם, כרגע, רק על "הפקרנו בעודם בחיים, כרגע"

שחר מור:  כרגע – הם נמצאים 70-80 קילומטר מכאן

שחר מור:  חיים

שחר מור:  נושמים

שחר מור:  זו הנחתנו

שחר מור:  שוב, אני רוצה לסיים בזה: כל מה שאתם עושים צריך להיות מופנה לכיוון הזה, כדי לכפר, ולו במעט, על ההפקרות הנוראית של אנשים טובים, שעשו את כל מה שהמדינה אמרה להם שצריך לעשות

שחר מור:  שקנו את הדבר הזה, ובגופם – שילמו

שחר מור:  ובמשפחתם – שילמו

שחר מור:  ובמפעל עולמם – שילמו

שחר מור:  דוד שלי היה ממקימי הקיבוץ; אין קיבוץ

שחר מור:  תודה רבה

לינור דן: בוקר

לינור דן:  הוא כבר לא טוב מזה 38 ימים, עוד מעט

לינור דן:  אני לינור דן

לינור דן:  אלה בני המשפחה שלי, שנמצאים עכשיו בעזה: עופר והילדים שלו – סהר בת ה-16 וארז בן ה-12

לינור דן:  ארז ציין יום הולדת בשבי

לינור דן:  אני בטוחה שאתם ציינתם ימי הולדת, במשפחה שלכם, בחודשים האחרונים

לינור דן:  אף אחד מהם לא קרה בשבי

לינור דן:  ארז לא יודע מה קרה עם אמא שלו

לינור דן:  הוא לא יודע שסבתא שלו, כרמלה, ובת הדודה שלו, נויה, נרצחו באותו יום שבו הוא נלקח מהבית שלו

לינור דן:       סהר וארז לא נמצאים עם אבא שלהם, עופר

לינור דן:  את זה אנחנו יודעים

לינור דן:  אנחנו יודעים שעופר פצוע, וחוץ מזה – אנחנו לא יודעים כלום

לינור דן:  מה אנחנו כן יודעים? משפחת קלדרון באה מאותו קיבוץ של משפחת מונדר

לינור דן:  מה עבר על הקיבוץ הזה ב-20 השנים האחרונות – כבר שמעתם

לינור דן:  ארז נולד לתוך טפטופים; לתוך סבבים; לתוך דברים שילדים קטנים לא צריכים לעבור; דברים שמבוגרים לא צריכים לעבור

לינור דן:       ארז לא מפחד ממפלצת מתחת למיטה; ארז מפחד שיבואו מחבלים לתוך הקיבוץ – וזה קרה

לינור דן:  הסיוט של ארז – התממש

לינור דן:  באו מחבלים ולקחו אותו, מתוך המיטה שלו, בפיג'מה

לינור דן:  אנחנו לא יודעים איפה הוא, ואנחנו דואגים

לינור דן:  זה הסיפור, אבל זה היה הסיפור ב-07 באוקטובר

לינור דן:  אנחנו כבר באמצע נובמבר, וזה עדיין הסיפור

לינור דן:       איך יכול להיות שאנחנו הזמנו את עצמנו לכנסת, ולא הכנסת הזמינה אותנו, כל יום, כדי לספר את הסיפור? כדי להגיד מה הכנסת עושה בשביל להחזיר אותם מעזה? איך זה יכול להיות? איך זה יכול להיות שאתם לא פותחים כל ישיבה שיש לכם ב- "שלום, מה אתה עשית למען החטופים והחטופות היום?", או: "מה תעשה למענם עד הערב?", ולא מה קורה מאחורי הקלעים; ולא "יש כמה אנשים שעשו מהם את צוות החטופים"

לינור דן:  לא

לינור דן:      כולכם החטופים

לינור דן:  כולכם צריכים להחזיר אותם, ולא משנה במה אתם עוסקים

לינור דן:  לא משנה אם זה כלכלה, בריאות או כספים

לינור דן:  אני לא יודעת

לינור דן:  אני לא מדינאית

לינור דן:  אני לא יודעת לעשות משא ומתן; יכול להיות שגם אתם לא, אבל אני, בבית שלי, עושה יותר ממה שהכנסת עושה מאז ה-07 באוקטובר, ואני לא מבינה איך זה יכול להיות שאנחנו יושבים פה היום, מדברים איתכם על אזרחים – לא חיילים; אזרחים – שנחטפו מהמיטות שלהם

לינור דן:  מי שלא נרצח, בנס – נחטף מהמיטה שלו, ויושב בתוך עזה, או רפיח, או חאן יונס; לא משנה

לינור דן:       אני לא מבינה איך זה יכול להיות

לינור דן:  אני דורשת מכם – לא מבקשת; דורשת – שמעכשיו, מהרגע שאנחנו יוצאים מפה, מהחדר – אין רגע שבו לא עוברים לכם החטופים בראש; אין רגע שבו אתם פוגשים מישהו במסדרונות ולא אומרים לו: "תגיד, דיברת עם ההוא?"; "תגיד, מה אמרו לך פה?" – ולא לתת שיגידו לכם שזה במחשכים, עמום

לינור דן:      אין דבר אחר, עכשיו, חוץ מלשקם את הביטחון

לינור דן:  הביטחון – אני לא יודעת, אולי שלכם לא – שלי, ואני גרה ברעננה, נלקח ממני ב-07 באוקטובר

לינור דן:  אין לי ביטחון במדינה; היא לא שמרה על כרמלה

לינור דן:  היא לא שמרה על סהר

לינור דן:  היא לא שמרה עליהם

לינור דן:  אף אחד לא היה שם כדי לשמור עליהם

לינור דן:  אז מדינה שיודעת לא לשמור על האזרחים שלה – איבדה את האמון ב-07 באוקטובר

לינור דן:  אני לא מאמינה במדינה יותר

לינור דן:  מתי אני אתחיל, אולי, קצת, להאמין? כשהם יחזרו הביתה

לינור דן:  אולי

לינור דן:  אולי, כי יש עוד כל כך הרבה מה לתקן מההפקרות הזו

לינור דן:  תודה

גיל דיקמן:  שלום לכם

גיל דיקמן:  קוראים לי גיל

גיל דיקמן:  אני בן דוד של כרמל גת, שחטופה עכשיו בעזה

גיל דיקמן:  כרמל נחטפה מהבית בקיבוץ בארי

גיל דיקמן:  יחד איתה בבית היו אמא שלה, כנרת; אבא שלה, אשל; אחיה, אלון; אשתו, ירדן; והבת הקטנה שלהם, גפן, בת שלוש וחצי

גיל דיקמן:       על מה שקרה שם – אנחנו למדנו לא מכם ולא מהרשויות

גיל דיקמן:  למדנו בעצמנו

גיל דיקמן:  ביום של האירוע אני דפדפתי בין סרטוני טלגרם, שיצאו בכל מיני ערוצים רוסיים, כדי לנסות ולמצוא מידע על מה שקרה בקיבוץ בארי, שהופקר לחלוטין באותו הבוקר

גיל דיקמן:  בין כל הסרטונים האלה – מצאתי את דודה שלי, מובלת עם ידיים כפותות מאחורי הגב, בשבילים של הקיבוץ

גיל דיקמן:  כך – למדנו מה קרה לה

גיל דיקמן:      ביום שאחרי – מצאנו עוד סרטון, שכנראה צולם כמה דקות אחרי, ובסרטון הזה – היא, וכל מי שצולם איתה – כבר לא בחיים

גיל דיקמן:  זה היה מאוד ברור

גיל דיקמן:  בת דודה שלי גם נחטפה מאותו הבית, ובאותו הבית, בממ"ד, ישבו אלון; אשתו, ירדן; והבת הקטנה שלהם, גפן

גיל דיקמן:  המחבלים פרצו לממ"ד

גיל דיקמן:  הם הוציאו משם, קודם כל, את אלון

גיל דיקמן:  אלון אמר להם: "אני היחיד כאן; תיקחו רק אותי"

גיל דיקמן:  הם לקחו אותו, אבל אז הם חזרו פנימה, ולקחו גם את ירדן אשתו, ואת הבת בן השלוש וחצי, גפן

גיל דיקמן:       הם העלו אותם על מכונית והסיעו אותם לכיוון עזה; דחפו עוד מישהו בבגאז' ונסעו

גיל דיקמן:  כאילו שזה השטח שלהם

גיל דיקמן:  הם נסעו, וממש דקות ספורות לפני שהם חצו את הפרצה בגדר – הגדר שהייתה אמורה לשמור עליהם – הופיע, משום מקום, טנק, שאיים, כנראה, על המחבלים, והמחבלים נבהלו וברחו מהרכב

גיל דיקמן:  אלון, בן דוד שלי, וירדן, אשתו, הבינו שיש להם הזדמנות לברוח

גיל דיקמן:  הם פרצו את הדלתות של הרכב, התגלגלו החוצה והתחילו לברוח

גיל דיקמן:       ירדן החזיקה, בידיים שלה, את הבת בת השלוש וחצי

גיל דיקמן:  היא הייתה יחפה

גיל דיקמן:  היא הבינה שהיא לא תצליח לרוץ ולהציל את הבת שלה, אז היא נתנה את גפן לאלון, ואמרה להם: "רוצו"

גיל דיקמן:  אלון לקח אותה ורץ

גיל דיקמן:  הוא נתן מבט אחד אחורה, וראה את ירדן מתחבאת מהיריות שעברו לו ליד הידיים, ושכמעט פגעו בה

גיל דיקמן:  היא התחבאה מאחורי עץ

גיל דיקמן:       זו הייתה הפעם האחרונה שבה הוא ראה אותה

גיל דיקמן:  אנחנו לא יודעים, עכשיו, איפה ירדן

גיל דיקמן:  אנחנו מבינים – אחרי הרבה מאוד מאמצים – שהיא חטופה בעזה

גיל דיקמן:  אלון וגפן בת השלוש וחצי התחבאו במשך 20 שעות בשטח

גיל דיקמן:  אלון אמר לה שמשחקים מחבואים, והיא הייתה נפלאה; היא לא הגה

גיל דיקמן:  בשעה 07:00 – אחרי שהם התקדמו במהלך הלילה – הם הגיעו לשער של הקיבוץ

גיל דיקמן:  אלון לקח טלפון מאחד מחברי כיתת הכוננות שנשארו בחיים, התקשר לאבא שלו ואמר לו: "אבא, אני בחיים, גפן איתי, ואני לא יודע איפה ירדן"

גיל דיקמן:       זה קרה ב-08 באוקטובר בבוקר

גיל דיקמן:  אנחנו, היום, ב-13 בנובמבר

גיל דיקמן:  אנחנו באותו המצב

גיל דיקמן:  אמרו פה מספיק, לפניי, לא על כמה הופקרנו, אלא על כמה שאתם הפקרתם אותנו

גיל דיקמן:  כל אחד ואחד מכם; אופוזיציה וקואליציה

גיל דיקמן:  כל אחד ואחד מכם

גיל דיקמן:  קודם כל, ב-07 באוקטובר, ואז – בכל מה שעברנו בחודש האחרון

גיל דיקמן:      אין לנו יום ואין לנו לילה

גיל דיקמן:  אני לא יודע איפה אתם ישנתם; אנחנו לא ישנו

גיל דיקמן:  על כל חבר כנסת במשכן הזה – יש שני חטופים

גיל דיקמן:  שניים

גיל דיקמן:  על כל אחד מכם צריך להיות מקועקע, שם כאן, ועוד שם כאן

גיל דיקמן:  אתם אחראים להחזיר אותם הביתה

גיל דיקמן:  אתם שליחי ציבור

גיל דיקמן:       חלק מהאנשים שנמצאים עכשיו בעזה – שילמו מס הכנסה ב-10 באוקטובר

גיל דיקמן:  הם שילמו את המשכורת שלכם

שחר מור: מהחור בעזה – הם עדיין משלמים את המשכורת שלכם

שחר מור:  אתם עובדים בשבילם מעכשיו

שחר מור:  סליחה שאני נכנס לך

גיל דיקמן: כל מילה

שחר מור: אתם עובדים בשבילם

שחר מור:  זו החובה שלכם

שחר מור:  הם משלמים לכם את המשכורת

שחר מור:  הם עושים אתכם אנשי ציבור

שחר מור:  אנשי ציבור זה לא להופיע בטלוויזיה, וזה לא להחזיק עוזרת פרלמנטרית שתעלה אתכם ב-Social

שחר מור:  אנשי ציבור זה להיות אחראים לציבור שלכם

גיל דיקמן: מבחינתי – היום אנחנו מתחילים דף חדש

גיל דיקמן:  ובדף החדש הזה – לכל אחד ואחת מכם יש אחריות לכל מי שנמצאים עכשיו בעזה

גיל דיקמן:  אתם לא תישנו; אתם לא תחייכו, לא תצחקו ולא תשמחו; אתם לא תעזו לדבר אל הציבור – עד שאתם לא תחזירו הביתה את כרמל, את ירדן, ואת כל החטופות והחטופים

גיל דיקמן:  כי אנחנו לא נוותר – עד שכולם יחזרו

גיל דיקמן:      אתם הפקרתם 1,400 איש, שנרצחו – כולל את דודה שלי

גיל דיקמן:  אותה – אי אפשר להחזיר עכשיו

גיל דיקמן:  אבל 240 איש – אתם לא מפקירים אותם עכשיו; אתם מקריבים אותם, ואני ממש לא יודע בשם מה, ומי הסמיך אתכם לעשות את זה

שחר מור: 	בשם הנקמה

גיל דיקמן: המשימה שלכם, מהיום – ואין לכם משימה אחרת – היא להחזיר את כל החטופות והחטופים הביתה

גיל דיקמן:  חבר הכנסת דוד ביטן, אני רואה שמה שאני אומר קשה לך

גיל דיקמן:  אני רואה שקשה לך עם מה שנאמר כאן

גיל דיקמן:  אני רואה שזה נוגע ללב שלך

גיל דיקמן:  אני רוצה שתבטיח לי, לכולנו, ולכל מי שצופה בנו עכשיו, שזה הדבר הראשון על סדר היום שלך ושל הוועדה הזו; לא שום דבר אחר

גיל דיקמן:  כי אין מדינה כל עוד חלק מהמדינה נמצא עכשיו בעזה

גיל דיקמן:  אין

גיל דיקמן:  ולא יהיה ניצחון עד שלא כל החטופים חוזרים

גיל דיקמן:  לא יהיה

גיל דיקמן:  לכן, אני רואה בזה משימה אישית, של כל אחד ואחת מכם, לתת לנו תשובות: איך ומתי החטופים שלנו חוזרים הביתה, כולם?     

אסנת מאירי: אני רק רוצה להגיד משפט אחד

אסנת מאירי:  אני אסנת, ממשפחת מונדר

אסנת מאירי:  אני רוצה לשתף אתכם שבאותו בוקר שבת, ה-07 באוקטובר, רועי, בן הדודה שלי, שהוא גם בן הדוד של - - -, התעורר בבוקר למה שקרה בקיבוץ, וכתב בפייסבוק שלו: "ביזיון סוכות שלנו – רחמים לא ידע"

אסנת מאירי:  זה מה שהוא כתב

שחר מור: מילותיו האחרונות

אסנת מאירי: 	אחרי שהוא כתב את זה – ואנחנו לא יודעים בדיוק באיזו שעה – המחבלים שרפו את הבית שלו; העלו אותו באש

אסנת מאירי:  הבית שלו נשרף לחלוטין

אסנת מאירי:  כשמצאו את רועי – הוא נמצא שוכב על חלקה של דשא סינטטי, ירוי, עטוף במעיל

אסנת מאירי:  כל הזמן לא הצלחנו להבין: למה, לעזאזל, הוא לבש מעיל בחום הזה? ואחרי זה, כשהגענו לקיבוץ וראינו את הבית השרוף – הבנו שהוא פשוט נמלט מהלהבות, מצא מעיל בממ"ד שלו, התעטף בו ורץ

אסנת מאירי:       	מה שאני רוצה להגיד לכם זה שמבחינתי – יש אנשים שיגידו שאין זכות קיום למדינה הזו כבר עכשיו, אחרי מה שקרה ב-07 באוקטובר

אסנת מאירי:  אני לא אומרת את זה

אסנת מאירי:  אני אומרת שאם כל החטופים והחטופות – התינוקות; הילדים; הגברים; החיילים; הזקנים – לא יחזרו – אז למדינה הזו אין זכות קיום

אסנת מאירי:      	וזה מה שאני רוצה לשאול אתכם, כל אחד מכם: האם אתם מבינים שאם אתם לא מחזירים הביתה את החטופים – אנחנו; כולנו; ראש הממשלה; לא יודעת מי; מי שצריך – למדינה הזו אין זכות קיום יותר? זה נורא פשוט, כי זה כך, על השולחן

אסנת מאירי:  כי אם אתם לא תחזירו אותם – מה כל אחד במדינה הזו יגיד? מה אתם תגידו? זה יכול לקרות לכולנו

אסנת מאירי:       	בחודש האחרון, אנחנו אומרים הרבה לאנשים בחוץ לארץ, בראיונות בעולם: "זה יכול לקרות גם לכם

אסנת מאירי:  זה כבר שם, אצלכם"

אסנת מאירי:  אבל היום – אני מדברת על המדינה הזו

אסנת מאירי:  אם החטופים לא חוזרים – למדינה הזו לא תהיה זכות קיום

אסנת מאירי:  תודה

דוד ביטן: תודה על הדברים

דוד ביטן:  כמובן שהדברים נגעו לליבנו, ואנחנו נעשה את הכל על מנת ליישם את מה שביקשתם

דוד ביטן:  זה קשה להתחיל ישיבה מיד אחרי זה, אבל אנחנו נאלץ לעשות את זה

גיל דיקמן: אתם יכולים גם להתייחס למה שאמרנו, אם אתם מרגישים שיש לזה טעם, כי אני לא בטוח שיש, כרגע, דיונים אחרים שהם חשובים יותר

דוד ביטן: שום דבר לא חשוב מעבר לזה; ודאי שזה הכי חשוב, אבל אנחנו נאלץ לקיים את הישיבה

דוד ביטן:  אני יודע שגם חלק מהמשפחות קבעו איתי פגישה ב-14:00

אסנת מאירי: תודה רבה

דוד ביטן: תודה רבה לכם

אליהו דלל: דוד, אני חושב שצריכה לצאת מפה איזו שהיא קריאה: שכל חבר כנסת יהיה בקשר עם משפחה אחת, או חטוף אחד, לפחות

אליהו דלל:  אני כבר עשיתי את זה; אני נמצא בקשר עם משפחת אשר, שבה האמא נחטפה עם שתי הבנות שלה: דורון, רז - - -     

אסנת מאירי: מהקיבוץ שלנו; קיבוץ ניר עוז

אליהו דלל: כן

אליהו דלל:  אני חושב שזה יהיה נכון

אסנת מאירי: גם אמא שלה נרצחה

אליהו דלל: כן

אליהו דלל:  אפרת

אליהו דלל:  אני לא מצליח, אפילו, לומר את השמות

אליהו דלל:  ילדות בנות שנתיים וחצי וארבע וחצי; האמא בת 34; והסבתא, אפרת כץ – נרצחה

אליהו דלל:  אני חושב שאם כל אחד מאיתנו ידאג לזה, באיזו שהיא צורה – אנחנו 120 חברי כנסת

אליהו דלל:  אני מניח שכולם ייקחו את הנושא הזה, ואם לא 120 אז 100

אליהו דלל:  אני חושב שזה יהיה מעשה נכון

אליהו דלל:  כל אחד מאיתנו יהיה בקשר יום-יומי איתם; ישאל לשלומם וינסה, לפחות, להיות איש הקשר, ככל שניתן

דוד ביטן: אני בעד ההצעה שלך

דוד ביטן:  לא צריכים קריאה; כל חבר כנסת שרוצה לקבל על עצמו את המשימה הזו – שיעשה את זה

אליהו דלל: אז הנה, קראתי לכל חברי הכנסת

גיל דיקמן: 37 ימים מאוחר מדי

אליהו דלל: אתה טועה; אני עשיתי את זה כבר בימים הראשונים

אליהו דלל:  בוא לא נעיר הערות; אני חושב שכל אחד מאיתנו, בפינה הקטנה שלו, עושה את המיטב

אליהו דלל:  תודה רבה לכם; שמענו אתכם בקשב רב, ואני מאוד מעריך אתכם

דוד ביטן: אני פותח את הישיבה בנושא: יישום החלטות הממשלה והרשויות ובחינת פתרונות נוספים להכנסת עובדים זרים לסיוע לענף החקלאות

דוד ביטן:  זו ישיבת המשך לדברים שכבר דיברנו עליהם בוועדת הכלכלה

דוד ביטן:  במסגרת הזו – ביקשתי לעשות ישיבה משותפת עם הוועדה לעובדים זרים, שמטפלת בזה יום-יום ועושה עבודה מצוינת

דוד ביטן:       רביבו, אתה רוצה להגיד משהו?     

לעובדים זרים): כן

לעובדים זרים):  אמנם הן כבר יצאו, אבל אני מבקש, בכל זאת, לבטא כמה מילים: כשעודכנתי, הבוקר, שנציגי משפחות חטופים אמורים להגיע לדיון – נתבקשתי להיאזר באורך רוח ולאפשר להם להתבטא, למרות שזה לא נושא הדיון

לעובדים זרים):  מבחינתי, כל מה שאנחנו עושים, מאז ה-07 באוקטובר, עוסק אך ורק בשני נושאים: האחד – לנצח במלחמה, והשני – להחזיר את החטופים, במקביל

לעובדים זרים):  שניהם – ראשונים

לעובדים זרים):       לגישתי, ולגישתנו – כדי לנצח במלחמה צריך, בין היתר, לחזק את העורף, שהוא חזית בפני עצמה

לעובדים זרים):  אם אויבנו וצוררנו, הקמים עלינו, יראו אותנו נשברים, עם משק מתפורר וחוסן לאומי שממשיך להיפגע – זה ניצחון בפני עצמו

לעובדים זרים):  אם אנחנו נראה שאנחנו משתדלים, לכל הפחות, לתת מענה לכל החלקים הנוספים בציבוריות הישראלית – זה יחליש אותם, ויחזק את המשא ומתן שלנו ואת התהליכים לשחרור החטופים

לעובדים זרים):  זהו אספקט נוסף בדרך להילחם במלחמה באופן עקבי ונחרץ

לעובדים זרים):      לגופו של עניין, שלום לכולם

לעובדים זרים):  אני מודה לחברי ושותפי, יושב ראש ועדת הכלכלה, דוד ביטן, על קיום דיון שלישי בנושא הבאת עובדים זרים לחקלאות

לעובדים זרים):  בהזדמנות זו, אני שולח מכאן את ברכותינו ואת איחולנו להצלחת המשלחת הישראלית, שעושה דרכה, בשעות אלה, לסרי לנקה, כדי לזרז את התהליכים להבאת עובדים

לעובדים זרים):  אני מקווה שהם יחזרו לכאן עם סיכומים, עם תאריכים ועם שמות של עובדים שכבר מאתרים להם כרטיסי טיסה והם בדרך לארץ, כדי להניע את התהליך הזה, שניזוק בצורה קשה ביותר

לעובדים זרים):      רבותיי, זה לא סוד שענף החקלאות נפגע באופן הקשה ביותר

לעובדים זרים):  חקלאים נרצחו; עובדים נרצחו; משקים נשרפו ונפגעו

לעובדים זרים):  חלק גדול מהעובדים עזבו את ישראל; אלפים רבים של עובדים מיומנים ומסורים

לעובדים זרים):  אני מעדכן אתכם שאתמול נפגשתי פעם נוספת עם שגרירת תאילנד

לעובדים זרים):  היא הביאה לידי ביטוי, שוב, עד כמה הם כואבים ופוחדים

לעובדים זרים):  זו האמת

לעובדים זרים):  לצערי הרב, ממשלת תאילנד מהססת לשלוח לכאן עובדים

לעובדים זרים):       אני עושה את הכל כדי לשנות את זה, ואני יודע שגם שר החוץ ומשרד החוץ, לצד יושב ראש ועדת הכלכלה, עובדים, כמונו – מאחורי הקלעים, באופן שפחות מצטלם ומקבל תקשורת, כי אנחנו רוצים להביא תוצאה, ולא רק כותרות

לעובדים זרים):      סיפרתי לשגרירה המקצועית והאדיבה על הביקור שלי אצל חקלאי העוטף המסורים, ועל השיחות שלי עם החקלאים ועם העובדים מתאילנד בשטחים ובחממות – גם מחוץ לשעות הפעילות הרשמיות של דיוני הוועדה

לעובדים זרים):  אמרתי לה שהשותפות בין ישראל לבין תאילנד היא חזקה, חיונית, ובאינטרס של שני הצדדים

לעובדים זרים):       מטרת הישיבה כאן, היום, היא להבין את הפרקטיקה ואת לוחות הזמנים להגעת עובדים ומשתלמים, שהיו פה ואמורים לחזור

לעובדים זרים):  החלטות ממשלה זה מצוין, אבל בלי ליישם אותן, אדוני היושב ראש, הן לא שוות יותר מהנייר שהן נכתבו עליו

לעובדים זרים):       אני מבקש להבין מהרשויות את לוחות הזמנים ואת התנאים להגעת העובדים; למנוע דמי תיווך לא חוקיים, ולשמור על זכויות העובדים

לעובדים זרים):  במהלך הדיון יעלו עוד כמה שאלות, ואני אעלה עוד כמה רעיונות

לעובדים זרים):  אני אשמח, בבקשה, אם תוכל להעלות את השאלות הראשונות

לעובדים זרים):  בבקשה

דוד ביטן: ראשית, וזה גם חשוב לנושא של העובדים הזרים: משרד החקלאות כבר נתן 30 מיליון ₪ ל-500 מיגוניות שיועברו לשטחים החקלאיים, וגם משרד האוצר התחייב בפניי לתת, לשם כך, עוד 30 מיליון ₪

דוד ביטן:  בגדול – 1,000 מיגוניות יועברו לאזורים החקלאיים בשטחים שצריכים לקבל אותן, לפי קריטריונים שכבר דיברנו עליהם

דוד ביטן:  1,000, לדעתי, זה מספר גדול מאוד, מכיוון שהעובדים הזרים רוצים איזה שהוא ביטחון; המערכת שלנו לא מורידה את הטיל אם הוא נופל בשטח פתוח, ושטח פתוח – הוא השטח החקלאי

דוד ביטן:  לכן, צריך את המיגוניות האלה

מטי צרפתי הרכבי: גם הרבה מהיישובים הכפריים הם מתחת לשטחים פתוחים

דוד ביטן: לכן, 1,000 זה הרבה

דוד ביטן:  לדעתי זה יספק את הצרכים, נכון לעכשיו

דוד ביטן:  יכול להיות שצריך יותר, אבל 1,000 זה יפה

קריאה: מבורך לחלוטין

מטי צרפתי הרכבי: אדוני, רק אציין שעלו עוד אפשרויות למיגון שהן יותר זולות ממיגוניות, ואז הן יכולות לתת מענה יותר רחב

מטי צרפתי הרכבי:  את זה – כן כדאי - - -     

דוד ביטן: יכול להיות

דוד ביטן:  בינתיים יהיו כ-1,000 מיגוניות

דוד ביטן:  קשה מאוד לייצר אותן מהר, אבל הן יהיו

דוד ביטן:  יש לנו גם בשורה, שסוכמה כבר אתמול בין משרד הבריאות לבין משרד האוצר, בתיווך שלנו

דוד ביטן:  נציגת האוצר נמצאת פה, נכון? בבקשה

נועה שוקרון: בוקר טוב

נועה שוקרון:  נועה שוקרון, רכזת תעסוקה באגף תקציבים, משרד האוצר

אלון שוסטר: יש חדש? אנחנו מבטלים מכסות של עובדים זרים? מאפשרים כלכלה חופשית?     

דוד ביטן: תן לה לדבר, ואחר כך

נועה שוקרון: אנחנו בחנו את העלויות העודפות על החקלאים, כתוצאה מהלחימה, ובחנו מה אנחנו, כמשרדי ממשלה, יודעים לעשות, בטווח זמן מהיר, על מנת לאפשר הקלה שהיא מיידית

נועה שוקרון:  מה שהחלטנו לעשות, לעת הזו – ביחד עם רשות האוכלוסין, ועם משרד החקלאות – זה לדחות את תשלומי אגרת הבקשה לשנת 2024 עבור 30,000 ההיתרים הקיימים, ובכך לייתר את התשלומים עבור 30,000 העובדים הקיימים בשנה - - -     

דוד ביטן: אגרת הבקשה היא 650 ₪, נכון?     

נועה שוקרון: נכון

דוד ביטן: לכל ה-30,000?      

נועה שוקרון: לכל ה-30,000

לעובדים זרים): אין היום 30,000

לעובדים זרים):  יש 20,000

לעובדים זרים):  בואו נדייק בעובדות

לעובדים זרים):  יש 30,000 על הנייר, אבל כ-10,000 עזבו

לעובדים זרים):  בפועל – אנחנו עם 20,000

לעובדים זרים):  מה שנועה אומרת זה שה-10,000 שיגיעו - - -     

דוד ביטן: רביבו, לאט-לאט

לעובדים זרים): בבקשה

דוד ביטן: 30,000 זה מספר העובדים שהיו

דוד ביטן:  כל מי שיבוא במקומם – לא ישלם, אבל אם יקבלו מכסה נוספת – אלה כן ישלמו

דוד ביטן:  עד ה-30,000 – הם פטורים

דוד ביטן:  זה הכל; לא נפתח על זה דיון

דוד ביטן:  זה הסיכום

מטי צרפתי הרכבי: זו דחייה

דוד ביטן: לא יהיה סיכום אחר, וזה הרבה מאוד כסף שהאוצר והחקלאות נתנו לעניין הזה

דוד ביטן:  בשביל מה צריך לפתוח כל דבר לדיונים? זו החלטה ראשונה, ואני מברך אתכם על הסיכום הזה; גם את משרד האוצר וגם את משרד החקלאות

קריאה: מה עם האגרה השנתית? מה עם הוויזות?     

דוד ביטן: שוב יש לך טענות? אנחנו הולכים צעד אחר צעד, לא? נותנים לכם דבר אז אתם כבר שואלים מה עם הדבר השני

דוד ביטן:  מדברים גם על זה; אין שום בעיה

דוד ביטן:  זה – דבר שפתרנו

דוד ביטן:  עכשיו נדבר על הדברים שעדיין לא פתורים עד הסוף, או שלא פתורים בכלל

דוד ביטן:  רצית להגיד משהו?     

יצחק קרויזר: כן

יצחק קרויזר:  אני מתנצל – אני אדבר מהר, כי אני צריך לרוץ לדיון בוועדת הכספים

יצחק קרויזר:  קודם כל, אני מצטרף למה שאמר אלי דלל, על להתחבר למשפחות של החטופים

יצחק קרויזר:  גם אני נמצא בקשר עם משפחת גת מקיבוץ בארי

יצחק קרויזר:  היום פגשתי בן דוד אחר, שלא יצא לי לפגוש – את גיל, שישב פה

יצחק קרויזר:  אני חושב שהאמירה שצריכה לצאת מפה – וקשה להם עם זה שהם לא מספיק שומעים אותה – היא שאנחנו, ככנסת, לפחות, עושים הכל מהכל כדי להחזיר אותם בריאים ושלמים לביתם, וכמה שיותר מהר

יצחק קרויזר:      במעבר חד לעניין של הדיון – לגבי הנושא של האגרות, שכבר משולמות, והנושא של המכסות: כבר דיברנו בוועדה שלך, חבר הכנסת רביבו, על לפתוח אותן ולתת להן לצמוח, בכל הענפים, אבל דיברנו על זה ביתר שאת בנושא של החקלאות

יצחק קרויזר:  גם עבדתי מול השר בצלאל סמוטריץ' על לפתוח עוד קו של חלב מפוקח ברמת הגולן

דוד ביטן: זה לא קשור

יצחק קרויזר: אני יודע, אבל זה נושא שהוא חשוב - - -     

דוד ביטן: אני לא אפתח על זה דיון, אבל אף אחד לא יפתח קו אם הממשלה לא תסייע לייצור הזה

דוד ביטן:  זה הכל

דוד ביטן:  לדבר זה קל מאוד

יצחק קרויזר: לכן אני פונה אליך

יצחק קרויזר:  צריך לעזור פה

דוד ביטן: בסדר

דוד ביטן:  אנחנו מטפלים בזה

דוד ביטן:  פנינו למשרד האוצר בעניין הזה

יצחק קרויזר: זה של מגדלי הצאן והבקר, בתוך מתווה הפיצויים, זה משרד החקלאות

יצחק קרויזר:  אני לא ראיתי איזו שהיא התייחסות לענף הזה, שהוא ענף חשוב

יצחק קרויזר:  בהמשך לעובדים הזרים, זה הניכויים של המגורים, של הפנסיות ושאר הנושאים האלה, שאני לא יודע אם גם הם נמצאים בסדר היום של הדיון

יצחק קרויזר:  אני חושב שצריך לעשות איזה שהוא יישור קו בנושאים האלה

דוד ביטן: לגבי המכסות של העובדים הזרים – יכול להיות שנצטרך עוד, מעבר ל-30,000 האלה, אבל הבעיה המרכזית היא שחלק מהעובדים שעובדים בתחום הם עובדים פלסטינים, וצריך להביא במקומם

דוד ביטן:  אם צריך להביא במקומם – צריך להגדיר את המכסות

אורי אור: או, בתנאים מסוימים, לאפשר להביא אותם

דוד ביטן: לא יודע

דוד ביטן:  אני לא נכנס לזה כרגע

דוד ביטן:  על זה – צריך הכנסת קבינט

דוד ביטן:  כל עוד אין החלטת קבינט שמאפשרת לעובדים מיהודה ושומרון, שעבדו בעבר, להיכנס – אתם צריכים להגדיל את המכסות

נועה שוקרון: יו"ר הוועדה, יש, כרגע, 10,000 מכסות פנויות, בנוסף לאותן 30,000 שציינתי

דוד ביטן: שבאות במקום הפלסטינים?     

ד"ר אסף לוי: לא במקום הפלסטינים, אדוני

לעובדים זרים): זה לא במקום; זה לצד

לעובדים זרים):  חשוב שתכניסו, רגע, ושלא תסבירו את זה במילה אחת

לעובדים זרים):  לא כולם יודעים את כל הפרטים; מי שלא נמצא בתוך האירוע, ולא עוסק בזה כל יום, כל היום – לא מצליח להתחבר ולהבין את המשמעות של מה שאתם אומרים

קריאה: אפשר להגיב על זה? אני רוצה לעשות לך סדר קצר

דוד ביטן: כרגע לא

לעובדים זרים): לי – אתה לא צריך סדר

ששון גואטה: דוד, הגדילו את המכסות, או לא?     

דוד ביטן: זה מה שאני רוצה לברר

דוד ביטן:  לא נותנים; כל אחד רוצה לדבר

דוד ביטן:  מה אני יכול לעשות? אני רוצה להבין: 30,000, והגדלתם בעוד 10,000?     

נועה שוקרון: אני אתן את הסקירה: מבחינת מכסות שיכולות להיות מאוישות – יש, כרגע, 40,000

נועה שוקרון:  אכן רצה הגורל, ובערך חודשיים לפני פרוץ המלחמה – הייתה הגדלה של 10,000 מכסות, שלא הצליחה להיות מנוצלת, כמובן, מפאת הזמנים

נועה שוקרון:  נכון לכרגע, אנחנו עומדים על 30,000 מכסות קיימות

דוד ביטן: זה חוץ מהעובדים הפלסטינים?     

נועה שוקרון: אני לא מדברת על פלסטינים; אני מדברת רק על זרים, כרגע

דוד ביטן: כמה עובדים פלסטינים יש בחקלאות, היום?     

קריאה: מעל 20,000

ד"ר אסף לוי: יש שלושה סוגי מכסות של עובדים פלסטינים בישראל: עובדים קבועים, או עובדים עונתיים – שבפועל הם אותו הדבר – כ-16,000 בסך הכל, אבל בתקופה הזו, בקטיף ההדרים, בתותים, ובנוהל המשפחות של מסיק הזיתים – נכנסים עוד כ-5,000

דוד ביטן: וזה לא קשור לעובדים הזרים?     

ד"ר אסף לוי: זה לא קשור לעובדים הזרים; זה במנותק

דוד ביטן: אז קודם כל, אם יש כ-20,000 עובדים פלסטינים – אתם צריכים להביא מקור אחר, חוץ מה-40,000 שאת מדברת עליהם

דוד ביטן:  אין מה לעשות

נועה שוקרון: אוקיי

נועה שוקרון:  אז לעניין הסוגייה של הפלסטינים: ראשית, ככל שיתחיל להיות איזה שהוא ניצול של המכסה – זה משהו שאנחנו בהחלט פתוחים לדבר עליו

נועה שוקרון:  כרגע – זה בוודאי לא החסם

נועה שוקרון:  שנית, אני כן אשמח שרשות האוכלוסין תיתן איזה שהם נתונים לגבי ניצול המכסה של הפלסטינים

נועה שוקרון:  הנתונים שאסף ומשרד החקלאות ציינו הם המכסה שניתנה

נועה שוקרון:  אנחנו כן יודעים שהיסטורית – היה ניצול הרבה יותר נמוך של העובדים הפלסטינים האלה, בפועל, ולכן אני אשמח שרשות האוכלוסין תיתן את הנתונים המדויקים

ד"ר אסף לוי: אדוני, רק לפני הנתונים המדויקים: ידידתי, נועה, צודקת, אבל גם מעזה נכנסו, רשמית, 134 עובדים לחקלאות, כאשר בפועל – נכנסו עוד אלפים ב-"נוהל סוחרים"

ד"ר אסף לוי:  אז בוא נשים את המכסות ואת הניצול בצד

ששון גואטה: אני חייב רגע, דוד

ששון גואטה:  אני מושבניק

ששון גואטה:  אני רוצה לדעת מה היה ומה היום

דוד ביטן: תמתין

דוד ביטן:  20,000, בערך

ששון גואטה: הוסיפו 20,000 למה שהיה לפני המלחמה?     

דוד ביטן: רגע

דוד ביטן:  רשות האוכלוסין נמצאת פה? איך אתם פותרים את הבעיה של ה-20,000 הנוספים במקום העובדים הפלסטינים?     

משה נקש: משה נקש, רשות האוכלוסין

משה נקש:  קודם כל, המכסה הייתה בסביבות 20,000, כמו שאסף הסביר, ויש את קרובי המשפחה וכו'

משה נקש:  בדיוק כמו מה שנועה אמרה עכשיו – יש, כרגע, את המכסה של העובדים הזרים

משה נקש:  המכסה לא קרובה למימוש

דוד ביטן: תכף אנחנו נתייחס למימוש

משה נקש: כרגע, להכניס פלסטינים לעבודה זו לא החלטה של רשות האוכלוסין, מן הסתם

דוד ביטן: עזוב; כרגע – הם לא נכנסים

משה נקש: ברגע שמכסת העובדים הזרים תהיה קרובה למימוש מלא – מן הסתם שהנושא הזה יעלה לדיון, ואולי נצטרך להגדיל גם אותה

דוד ביטן: לא אולי; צריך להתכונן מראש

דוד ביטן:  זה לא הולך כך, שרק ברגע שהיא מתמלאת – אתם נכנסים לפעולה

דוד ביטן:  אין ויכוח על כך שצריך את העובדים האלה

דוד ביטן:  זה שאין עובדים – זה כי אנשים ברחו

דוד ביטן:  אני אומר דבר מאוד פשוט: אתם צריכים להגדיל את המכסה של העובדים הזרים בעוד 15,000 איש לפחות

לעובדים זרים): דוד, אפשר רגע? אולי זה יבטל את כל הסרבול הזה

לעובדים זרים):  כדי להגדיל מכסה – צריך לממש את הקיימת

לעובדים זרים):  יש החלטת ממשלה, לצד מה שאתה אומר, על הבאת 5,000 עובדים נוספים, שלא במסגרת הסכמים בילטרליים, באופן חריג, בגלל המלחמה

לעובדים זרים):  אני רוצה לדעת, קודם כל – מה קורה איתם? עזבו אתכם מספרים

לעובדים זרים):  לי אתם לא יכולים לספר סיפורים; אני כל היום עוסק בזה

לעובדים זרים):  אל תגידו לי: "חלק מהמכסה" או "לא חלק מהמכסה"

לעובדים זרים):  אני רוצה לדעת – מה נהיה איתם? איך זה שהם לא נמצאים בשטחים היום? זו שאלה ראשונה

דוד ביטן: רביבו, אני לא מסכים איתך הפעם, ואני אגיד לך למה: זה שאין את המימוש של כולן – זה בגלל שאנשים ברחו

דוד ביטן:  אני לא מוכן לחכות שקודם כל יהיה מימוש, ואחר כך יגדילו

דוד ביטן:  קודם כל – תגדילו, כי ברור לנו שצריך את 20,000 האנשים האלה

לעובדים זרים): את שני התהליכים – ביחד

דוד ביטן: בסדר, נכון

משה נקש: אדוני היושב ראש, אנחנו יודעים להיערך ולהתכונן, ועשינו את זה גם בענפים אחרים

משה נקש:  אנחנו עם האצבע על הדופק

משה נקש:  ברור שלא נחכה עד הרגע האחרון, ונגיד: "עכשיו מלא? בוא נתחיל לדבר"

משה נקש:  זו לא הכוונה

דוד ביטן: לא

דוד ביטן:  אני רוצה החלטה

דוד ביטן:  צריכה להיות החלטה; לא להתחיל להתווכח בעוד חודשיים

דוד ביטן:  אנחנו רוצים החלטה – גם שלכם, ואם צריך החלטת ממשלה אז תגישו את זה לממשלה – של הגדלה של המכסות לעובדים זרים, עבור החקלאים, בעוד 20,000 איש, במקום העובדים הפלסטינים

דוד ביטן:  אין ברירה; זה מחויב המציאות, כרגע

דוד ביטן:  רביבו אומר: "בואו נחכה"

דוד ביטן:  לא; אני לא מוכן לחכות

לעובדים זרים): אני לא אומר: "בואו נחכה"

לעובדים זרים):  אני אומר: קודם כל – אני רוצה מימוש, כך שמי שנמצא היום – בטוח

לעובדים זרים):  קודם כל – מימוש

דוד ביטן: התכוונתי להגיע לזה

לעובדים זרים): כמה זמן עובר? אני רוצה לדעת מה אתם עושים, פרקטית

לעובדים זרים):  תראה, אדוני היושב ראש, נמצא פה בחור בשם רוני

לעובדים זרים):  נפגשתי איתו

לעובדים זרים):  זו הפעם הראשונה שהכרתי את זה; אני התקשרתי למנכ"ל משרד החקלאות כדי ללמוד על התת-ענף הזה

לעובדים זרים):       יש הגדרה, בחקלאות, של "חברה מעבדת"

לעובדים זרים):  עד היום, כמה חברות היו מכסות פלסטינים על פי מכסה

לעובדים זרים):  הם היו נותנים את המענה של התותים; של התפוזים; של כל העונתיים

לעובדים זרים):  היום – הם לא יכולים להיכנס

לעובדים זרים):  בעבר, הוא היה יודע להביא עובדים ממדינות נוספות

לעובדים זרים):  הוא הציע את עצמו, ואמר: "עד היום, יש לי מכסות של פלסטינים

לעובדים זרים):  אני יודע להביא ממדינות אחרות - - -     

דוד ביטן: אתה מתקדם לסוף

רון מלוקה: אבל הסוף הוא ההתחלה; יש 2,000 סרי לנקים שמחכים, עם מזוודות, כדי להגיע לארץ

דוד ביטן: רבותיי, תקשיבו טוב: רביבו הגיע לסוף

דוד ביטן:  אני רוצה לעבור צעד אחר צעד

דוד ביטן:  לא להגיע ישר לסוף; מאיפה ואיך אנחנו מביאים את העובדים, ואיך אנחנו מגדילים

דוד ביטן:  כרגע, אני רוצה הגדלה של המכסה בעוד 20,000 איש

דוד ביטן:  נקודה

דוד ביטן:  מה הבעיה? אני לא מבין; למה אני צריך להגיע ישר לסוף? זה דבר ראשון

לעובדים זרים): אתה צודק, אבל לצד זה – אין לנו - - -     

דוד ביטן: רגע, נגיע לזה

דוד ביטן:  הישיבה היא על זה

ששון גואטה: אני גם אסביר לך למה אתם צודקים במה שאתה אומר, דוד ואלי: נערי האוצר באים, בכל פעם, עם העניין של הורדת מכסים

ששון גואטה:  היום, בשביל להביא עוד עובד תאילנדי – רק כדי שיבוא לעבוד איתו, בגלל שיש חוסר בכוח עבודה – החקלאי משלם לו 40 ₪ לשעה, במקום 30 ₪ או 32 ₪, והאחד גונב לשני, וזה מעלה את המחיר

לעובדים זרים): מחלה ידועה עוד קודם למלחמה

ששון גואטה: זה מטורף

ששון גואטה:  תגדילו

דוד ביטן: משרד הפנים, רשות האוכלוסין – אנחנו רוצים, בתוך שבועיים מהיום, שתראו לנו מהי ההתקדמות בעניין של הגדלת המכסה במקום העובדים הפלסטינים

דוד ביטן:  יש לכם שתי אופציות: או שהקבינט יאפשר להכניס עובדים מיהודה ושומרון – מה שלא נראה לי רלוונטי, כרגע – או שתגדילו את המכסה; שתהיה החלטה להגדלת המכסה, בכפוף לכך שיגיעו למימוש

דוד ביטן:  אין שום בעיה

נועה שוקרון: יו"ר הוועדה, אפשר להתייחס, רגע, מקצועית?     

דוד ביטן: כן

נועה שוקרון: הסוגייה של המספרים היא חשובה – גם כדי להבין איפה אנחנו נמצאים, וגם - - -     

דוד ביטן: אז תסגרו מול משרד החקלאות את המספרים האלה

דוד ביטן:  כמה שצריך במקום

דוד ביטן:  אם את אומרת שלא היה מימוש של הכל, ושלא צריכים את הכל – תסגרו את זה עם משרד החקלאות

דוד ביטן:  זה לא התפקיד שלי

דוד ביטן:  אני לא יודע מה המצב, ואני לא מומחה לעניין הזה

נועה שוקרון: חשוב לי להבהיר שעמדת משרד האוצר היא שכרגע – אין צורך בהגדלת המכסה, ככל שיש 10,000 פנויות

דוד ביטן: אנחנו רוצים החלטה, שתסגרו עם משרד החקלאות, לגבי ההגבלה על העובדים פלסטינים

דוד ביטן:  זה הכל

אלון שוסטר: אני לא הבנתי למה אין צורך להגדיל

אלון שוסטר:  הרי, אין עובדים

אלון שוסטר:  אין עובדים פלסטינים

אלון שוסטר:  אנחנו צריכים להגדיל את המכסה משתי סיבות: קודם כל – אידיאולוגית, אתם חוטאים למטרה הלאומית בכך שאתם לא מאפשרים כלכלה חופשית

אלון שוסטר:  זה היה נכון עוד לפני המלחמה

אלון שוסטר:  עכשיו – אין עובדים פלסטינים, אז צריך להגדיל מכסה חיצונית ולהתארגן בהתאם

אלון שוסטר:  זה נורא פשוט

אלון שוסטר:  מה אתם רוצים? שנגיע למיצוי מכסה, ואז תאפשרו, ברוב רחמנותכם, שנאכלס את המכסה הזו? זה לא הגיוני

אלון שוסטר:  אתם חלק מהמדינה הזו

דוד ביטן: רבותיי, זה לא נתון לוויכוח

נועה שוקרון: יש עמדה - - -     

דוד ביטן: אז עמדת הממשלה תשתנה

דוד ביטן:  אני אומר לכם

נועה שוקרון: בסדר

נועה שוקרון:  עדיין מותר לנו להציג את העמדה המקצועית

נועה שוקרון:  אתם לא רוצים להיכנס למספרים - - -     

דוד ביטן: מה מקצועית? חסר

אלון שוסטר: תציגי, תסבירי; זה חשוב

אלון שוסטר:  מהו ההסבר?     

נועה שוקרון: אני מבינה שאלה מספרים שהם אולי מבלבלים, או לא נוחים לשמוע, אבל זה המצב, וזו המציאות; מצב המכסות הוא כדלקמן: כרגע, יש 30,000 מכסות

נועה שוקרון:  חלק מהעובדים בתוך 30,000 המכסות הקיימות האלה – ברחו

נועה שוקרון:  זו סוגייה שהיא אכן מורכבת מאוד

נועה שוקרון:  אפשרנו להביא אותם גם בדרכים שהן אינן הסכמים בילטרליים

נועה שוקרון:  על העובדים האלה גם לא יהיה תשלום עודף, ואותו חקלאי - - -     

דוד ביטן: קיבלנו את זה כבר

דוד ביטן:  אמרנו לכם תודה רבה, והכל בסדר

נועה שוקרון: בסדר

נועה שוקרון:  לא צריך להגיד תודה

אלון שוסטר: באמת לא צריך להגיד תודה; זו החלטה טבעית לגמרי

אלון שוסטר:  זה המובן מאליו

ששון גואטה: הם כבר שילמו; לא צריך לשלם פעמיים

נועה שוקרון: זה בדיוק מה שאמרתי

דוד ביטן: מה הקשר? פה, מדובר על התשלום של 2024, שכן היו מחויבים לשלם

דוד ביטן:  למה אתם אוהבים לבלבל את הכל? לא מדובר פה על עכשיו, בנובמבר; מדובר על התשלום של ינואר, שאותו – כן היו צריכים לשלם

דוד ביטן:  על זה – הם ויתרו לכם

ששון גואטה: מצוין

ששון גואטה:  תודה רבה, חבר הכנסת ביטן

אלון שוסטר: אז על זה – תודה

נועה שוקרון: לעניין המכסות התוספתיות – יש, כרגע, מכסה פנויה של 10,000

נועה שוקרון:  יש טענה לגבי המחסור שנוצר בעקבות פלסטינים

נועה שוקרון:  חשוב לי שרשות האוכלוסין תציג, רגע, את הנתון שהיה בספטמבר, או באוגוסט, של היקף המכסות האלה בפועל

נועה שוקרון:  המספר הזה הוא נמוך מ-10,000, ולכן הדיון על תוספת מכסות, בעולם שבו עוד אין מימוש של 10,000 המכסות הפנויות הקיימות – בעינינו, הוא - - -     

דוד ביטן: אני לא חושב שאת צודקת

דוד ביטן:  אני אסביר

דוד ביטן:  יש לנו אי הבנה בינינו

דוד ביטן:  אני אומר כך: אתם צריכים לקבל החלטה על הגדלה כפוף למימוש

דוד ביטן:  זאת אומרת, אם יש מימוש של ה-30,000 פלוס ה-10,000 – לא יצטרכו, באותו שלב, לממש את היתרה

דוד ביטן:  צריכה להיות החלטה

דוד ביטן:  הרי, בסופו של דבר, אם אין – נצטרך להתחיל את התהליך כשיממשו את כל ה-40,000?      

נועה שוקרון: אבל אם כמות הפלסטינים שנכנסו נמוכה מ-10,000 - - -     

דוד ביטן: זה סתם ויכוח

דוד ביטן:  אמרתי שאני לא נכנס למספר

דוד ביטן:  את המספר – תסגרו ביניכם; בין משרד החקלאות, משרד האוצר ורשות האוכלוסין

דוד ביטן:  תשבו על המספרים

דוד ביטן:  המספר שעליו תסכמו – יהיה המספר

מטי צרפתי הרכבי: בגלל שהרעבתם את הפועלים בחקלאות – יש הרבה מאוד עובדים, שנכנסים, שהם לא רשומים במכסה

מטי צרפתי הרכבי:  ההרעבה הזו צריכה להיפסק

מטי צרפתי הרכבי:  החקלאי לא ייקח עובד שהוא לא צריך, כי הוא עולה לו כסף

דוד ביטן: אני נותן לכם שבועיים לעניין הזה

דוד ביטן:  בעוד שבועיים – תהיה ישיבה, ובישיבה הזו אתם תגידו מה המספר, ומהי ההחלטה

דוד ביטן:  אני חושב שכל עוד אין את העובדים האלה – צריך להביא להם עובדים זרים במקומם

דוד ביטן:  זה הכל

דוד ביטן:  פשוט מאוד

דוד ביטן:  לא אמרתי 20,000; טעות

דוד ביטן:  סליחה

דוד ביטן:  תסכמו את המספר; זה הכל

דוד ביטן:  שבועיים ימים הם מספיק זמן, במצב מלחמה, כדי לפתור את זה

דוד ביטן:      עכשיו, נגיע לנושא השלישי

דוד ביטן:  הנושא השלישי שאנחנו מדברים עליו הוא הנושא של האפשרות להביא את העובדים הזרים

דוד ביטן:  פה – אנחנו נכנסים לפלונטר

דוד ביטן:  קודם כל, אני רוצה לומר שרשות האוכלוסין עושה עבודה מצוינת בעניין הזה

דוד ביטן:  אני יודע שהם מטפלים בזה, ומשש, שצעקתי עליה בישיבה הקודמת, עושה עבודה מצוינת

דוד ביטן:  לכבוד לנו שהם עושים את העבודה הזו

לעובדים זרים): זו לא היא לבד

דוד ביטן: לא היא לבד; אמרתי – כל רשות האוכלוסין

דוד ביטן:  אני יודע שהיא נמצאת בחו"ל ורצה על זה עכשיו

דוד ביטן:  זה דבר ראשון

דוד ביטן:  דבר שני: איך אנחנו פותרים את הבעיה, כרגע, של להביא את העובדים האלה? אני יודע שזה עניין דחוף

דוד ביטן:  למה זה דחוף? כי צריך לקטוף; לשתול; לעשות דברים

דוד ביטן:  אם לא נעשה את זה עכשיו – לא יהיו לנו את הפירות ואת המוצרים, ונצטרך לשלם יותר פיצויים לחקלאים במסגרת המלחמה; אם לא ישתלו עכשיו – גם לא יהיה כלום בעוד ארבעה-חמישה חודשים

דוד ביטן:  בגדול, זה דבר שהוא דחוף

דוד ביטן:  מישהו יכול להסביר לי מה אתם עושים כדי שהעובדים האלה יגיעו?     

משה נקש: פירטתי את זה גם בישיבה הקודמת, אבל אני אפרט גם עכשיו, עוד פעם, אם צריך: אנחנו עושים את כל מה שאנחנו יכולים כדי לגרום לכך שהעובדים יגיעו לפה, וכמה שיותר מהר

משה נקש:  כמו שאמרת נכון, ענבל והצוות נמצאים עכשיו בסרי לנקה בדיוק בשביל העניין הזה

משה נקש:  לא פשוט, במצב הזה – והיא סיפרה את זה בישיבה הקודמת – היא עם בעל ובן במילואים, גרה באשקלון, ועדיין עוזבת הכל וטסה לחוץ לארץ

משה נקש:  זה באמת מוערך

משה נקש:  אגב, היא לא עשתה את זה בגלל שצעקת; היא עובדת קשה כל הזמן

דוד ביטן: לא משנה; עכשיו היא עושה את זה יותר חזק

דוד ביטן:  נותנים לכם מחמאה – אתה לוקח אותה חזרה?     

משה נקש: 	אני מגדיל אותה

משה נקש:  חוץ מזה, כמו שאמרתי, יש את המתווה שפרסמנו – ועשינו את זה בתוך ימים – של 5,000 עובדים

משה נקש:  היושב ראש רביבו דיבר על זה שיש אפשרות להביא את 5,000 העובדים האלה שלא במסגרת הסכמים בילטרליים; זה פתוח

משה נקש:  יש כמה עשרות בקשות שקיבלנו, בסך הכל

משה נקש:  אנחנו פתחנו, ומאפשרים מה שאפשר

לעובדים זרים): מה זאת אומרת "כמה עשרות בקשות"?     

משה נקש: במסגרת המתווה של ה-5,000, שאתה מכיר טוב מאוד, אישרנו כבר כמעט 50

משה נקש:  יש עוד 50 שהגישו אתמול, ואנחנו מטפלים בהם

משה נקש:  זה עניין של - - -     

לעובדים זרים): ואני שואל את החקלאים: למה אתם לא מגישים בקשה למימוש?     

קריאה: מי זה? איך מגישים?     

רון מלוקה: דרך הלשכות הפרטיות בחקלאות

דורון לבנה: אני יכול לענות לך

דורון לבנה:  אני דיברתי גם עם מיטל לפני

דורון לבנה:  אני דורון לבנה; יושב ראש ארגון מגדלי דבורים וחקלאי פעיל, שמעסיק לא מעט עובדים זרים

דורון לבנה:  אושר לי עובד אחד מתוך כל הרשימה שהגשתי

דורון לבנה:  אני לא יודע אם חברת כוח האדם שלי לא הגישה את זה כנאות - - -     

לעובדים זרים): אז תעשו שיעורי בית

דורון לבנה: אני לא יודע לעשות שיעורי בית - - -     

לעובדים זרים): אם אתה לא יודע – אל תבוא לפה

לעובדים זרים):  תעשה שיעורי בית

לעובדים זרים):  אני רוצה לדעת אם הכתובת שלי היא חברת כוח האדם שלך, או הם

לעובדים זרים):  אני צריך לדעת למי לבוא בתלונות

לעובדים זרים):  יש 5,000 שיושבים על המדף

לעובדים זרים):  למה לא מזמינים אותם?     

רון מלוקה: אני הגשתי רשימה שלמה וסורבתי על כולה

רון מלוקה:  זה מה שנאמר לי על ידי חברת כוח האדם

לעובדים זרים): תבדוק למה

רון מלוקה: אני שומע פה על כמויות קטנות מאוד – חמישה, 50, 20

רון מלוקה:  אני עובד בחברה שמעבדת עונתי

רון מלוקה:  אני מדבר על מתווה של החזרת העובדים הזרים

רון מלוקה:  שם – סורבתי

לעובדים זרים): חבר'ה, תקשיבו: עזבו, עכשיו, פרוצדורות, הגדרות ותת-הגדרות

לעובדים זרים):  יש החלטת ממשלה על 5,000

לעובדים זרים):  כל עוד היא אושרה, ורשות האוכלוסין אומרת: "תביאו בקשות; אנחנו מטפלים", ולא הגשתם – אני באה אליכם בתלונה

לעובדים זרים):  אני רוצה לדעת איפה זה נופל בדרך

רון מלוקה: אני חברה עונתית

רון מלוקה:  אני עובד עם 400-500 עובדים בכל חודש

רון מלוקה:  אני מנייד אותם בין עונה לעונה, מהפרדסים לפירות, מהפירות לשקדים, וכו'

לעובדים זרים): לא בין עונה לעונה; בין מטע למטע, בהתאם לעונה

רון מלוקה: אתה מבין את זה כך, אחרים מבינים את זה אחרת

רון מלוקה:  אנחנו חקלאים; זה מעונה לעונה

רון מלוקה:  לאורך כל השנה – אני לא מדבר איתך על אחד או שניים – אני עבדתי עם בין 200 ל-500 עובדים פלסטינים, שמנוידים לחצי שנה

רון מלוקה:  אני מבקש: תנו לי 500

רון מלוקה:  ייקח לי בדיוק שעתיים לפזר אותם

רון מלוקה:  זה בסך הכל ארבעה מטוסים וכמה אוטובוסים

רון מלוקה:  המיטות מוכנות; הקרוואנים מוכנים

רון מלוקה:  אני לא רוצה כסף; אני לא רוצה כלום

רון מלוקה:  אני מוכן לשלם כסף

רון מלוקה:  תנו לי פתרון

לעובדים זרים): מר נקש, תשובה

משה נקש: יש 12 לשכות פרטיות

משה נקש:  אפשר לפנות אליהן והן יגישו בקשות

רון מלוקה: פניתי

רון מלוקה:  הן סיבבו את הגב

רון מלוקה:  למה? שיקום אחד ויגיד לי שהוא בא איתי, עכשיו, לסרי לנקה, ומנחית לי פה 1,000 עובדים

רון מלוקה:  הם לא רוצים, כי פתחת להם דרך

משה נקש: פתחנו את זה עבור הלשכות הפרטיות

משה נקש:  זו הדרך להביא את העובדים

לעובדים זרים): קרטלים – לא יהיו במשמרת שלי

לעובדים זרים):  שמעת אותי? אם הלשכות לא מקדמות את זה, מאינטרסים שלהן – כי כולנו יודעים למה – אני רוצה לדעת: אם יש חברה שיש לה מכסה להבאת פלסטינים והיא יודעת להביא עובדים זרים במקומם, ממקומות שאתם מאשרים, והיא מוכנה לעבור את כל הפרוצדורה ולשלם – למה לא לאפשר לה להביא? איך מניעים משק? כשאנחנו עובדים באופן ריכוזי? כשאנחנו שומרים ל-12 לשכות את ליטרת החלב במלחמה, כשהעגבניות נושרות? תסבירו לי, פרקטית

רון מלוקה: התקשרתי לכולן; כולן הפנו לי גב

רון מלוקה:  הם רוצים להביא 20, 30 ו-50, ואני יודע למה

אריאל ויינשטיין: אתה לא התקשרת לכולן

רון מלוקה: אני לא דיברתי איתך, אבל דיברתי עם רוב החברות

אריאל ויינשטיין: אז לא דיברת עם כולן; תגיד את האמת

רון מלוקה: אוקיי, איתך לא דיברתי

רון מלוקה:  אני לא יודע מי אתה

רון מלוקה:  סליחה

רון מלוקה:  כבר שבועיים שיש לכם אישור, ואף אחד לא מנחית עובדים

רון מלוקה:  אני מוכן לקבל 1,000, מחר, ואני מפזר אותם בשנייה

יענקל'ה מוסקוביץ: אני רוצה להשיב, אם זה אפשרי

לעובדים זרים): מילה, יענקל'ה

לעובדים זרים):  גבי ורוני, עכשיו, ברגע זה, קומו וצאו החוצה

לעובדים זרים):  אתה כנראה התבלבלת

לעובדים זרים):  אתה רוצה להביא עובדים, ואתה רוצה למלא את התפקיד שלך, נכון? גם אני רוצה שאתה תמלא אותו

לעובדים זרים):  צאו החוצה; אני יוצא איתכם

לעובדים זרים):  בואו נפתור את זה

לעובדים זרים):  הוא לא פנה אליך? אני רוצה שהוא יפנה אליך ברגע זה

לעובדים זרים):  אני רוצה, עכשיו, להעביר נתונים למר נקש

לעובדים זרים):  בלי מריחות

לעובדים זרים):  בואו

רון מלוקה: עכשיו אני מוכן וגם מוכן לשלם

ד"ר אסף לוי: אדוני, אפשר להגיד רק משפט אחד, כדי לסדר את הבלגאן שהיה פה?     

דוד ביטן: כן

ד"ר אסף לוי: צריך להבין שמי שהיה לו היתר להעסקת עובדים פלסטינים – לא בהכרח שיש לו היתר להעסקת עובדים זרים, ויכול להיות שפה שורש הבעיה

ד"ר אסף לוי:  מי שהעסיק עובדים פלסטינים – בטח מעבד, כפי שהאדון הציג את עצמו – מביא חקלאים שעומדים מאחוריו, והוא מקבל את הזכאות עבור החקלאים שלו

ד"ר אסף לוי:  לכן צריך לבדוק טוב-טוב שלחבר יש חקלאים, מאחוריו, שיש להם היתרים פנויים

ד"ר אסף לוי:  זה בסדר לבוא ולהגיד: "אני יכול לפזר", ואדוני צודק שצריך להגדיל את המכסה - - -     

דוד ביטן: רגע

דוד ביטן:  אני מקבל את מה שאמרו משרד האוצר: קודם כל – תיישמו את ההיתרים הקיימים

דוד ביטן:  במידה והוויזות האלה יושמו – אז צריך להגדיל את המכסה

ד"ר אסף לוי: אדוני, אלה שני דברים שונים

דוד ביטן: אלה שני דברים שונים, אבל זה הכל ביחד

ד"ר אסף לוי: אבל הם במקביל, כי הם לא נותנים מענה

ד"ר אסף לוי:  משרד החקלאות כבר הקצה את מלוא ההקצאה, של כמעט 40,000

ד"ר אסף לוי:  השארנו כמעט 1,500 היתרים בצד, כדי לתת מענה לחקלאים חדשים שטרם הגישו

ד"ר אסף לוי:  מתוך 40,000 – כ-38,000 היתרים כבר מחכים לאישור

ד"ר אסף לוי:  בגלל האגרות – הם הוקפאו - - -     

דוד ביטן: מאיפה מביאים עכשיו? רק מסרי לנקה?     

ד"ר אסף לוי: מכל מקום אפשרי, בהתאם למתווים המעולים - - -     

דוד ביטן: מה תכלס?      

מטי צרפתי הרכבי: בואו נשאל את רשות האוכלוסין

מטי צרפתי הרכבי:  בסרי לנקה – אתם מטפלים

מטי צרפתי הרכבי:  איפה עוד אתם בודקים אופציות?     

משה נקש: עוד פעם: המכסה של ה-5,000 לא מוגדרת לאיזו מדינה

משה נקש:  כל מדינה שפונה אלינו – אנחנו בודקים את הנתונים לגביה, ואם אפשר להביא ממנה

משה נקש:  את רוב המדינות שפנו אלינו – אישרנו

מטי צרפתי הרכבי: אני רוצה לדייק משהו: בחקלאות יש את העובדים הזרים, שהם ה-Base של המשק החקלאי, אבל בהרבה מאוד משקים חקלאיים, ובהרבה מאוד גידולים, יש נקודות שיא, ואז נעזרים בפלסטינים, או בקבלני כוח אדם כאלה, בכדי לעבות

מטי צרפתי הרכבי:  אם זה פרדס, נניח, בשוטף, יש לך כמות מסוימת שאתה צריך, אבל בעת הקטיף – אתה מתגבר עם קבלני כוח אדם, שהרבה פעמים זה פלסטינים

מטי צרפתי הרכבי:       לכן, עלתה כאן נקודה מאוד חשובה; איזה שהוא כשל – יש קבלנים שמניידים את העובדים מפיק לפיק, או משיא לשיא, על פי הגידולים שלהם

מטי צרפתי הרכבי:  זה לא פר חקלאי, אלא עבור החברה הזו, של כוח האדם העונתי

מטי צרפתי הרכבי:  זו נקודה שצריך לנתח אותה, ולהבין מה הצורך

מטי צרפתי הרכבי:      ברמה האישית שלי – אני חקלאית, ואין לי עובדים זרים, אבל יש פעמיים בשנה שבהן אני צריכה 20 עובדים, למשך שבועיים, ואני פונה לקבלן, והוא נותן את המענה הזה

דוד ביטן: והקבלן הזה מנייד עובדים זרים, או עובדים פלסטינים?     

מטי צרפתי הרכבי: בהרבה פעמים – אלה פלסטינים

דוד ביטן: אבל אין היום פלסטינים

מטי צרפתי הרכבי: לכן הוא זועק את הזעקה: הוא רוצה לקבל עובדים, ולא מקבל את המענה מחברות כוח האדם

מטי צרפתי הרכבי:  זו סוגייה

דוד ביטן: רבותיי, התפקיד שלי, עכשיו, הוא לא לפתור בעיה של איזה שהוא קבלן

דוד ביטן:  התפקיד שלנו הוא לפתור את הבעיה של החקלאות

דוד ביטן:  זה הכל

מטי צרפתי הרכבי: ברור

מטי צרפתי הרכבי:  מה שעלה מכאן זה שצריך לתת את הדעת על העובדים הפלסטינים שהאופי של העבודה שלהם הוא דרך "קבלנים עונתיים", ולא דרך חקלאי ישיר, שמקבל מכסה

מטי צרפתי הרכבי:  צריך לדבר עם כל הגורמים ולראות איזה מענה מתאים למתווים האלה, כי מדובר כאן באלפי עובדים פלסטינים שלא היו במשק הבית, אלא מתניידים

נועה שוקרון: זו סוגייה ספציפית לרשות האוכלוסין

מטי צרפתי הרכבי: בסדר

מטי צרפתי הרכבי:  זה עלה עכשיו, בדיון, וזה נכון

דוד ביטן: אני אגיד לך איך אפשר לפתור את הבעיה הזו, ממה שנראה לי: לתת לחברה עובדים זרים – שהם יהיו עובדים עונתיים, והיא תנייד אותם – שלא יהיו תחת חקלאי ספציפי; הוויזות יהיו שייכות לחברה, והיא תנייד אותם לפי הצורך

דוד ביטן:  זה נראה לי כמו הפתרון הכי טוב, דרך אגב

אורי אור: זה היה פעם, כבוד היושב ראש

מטי צרפתי הרכבי: זו לקונה שצפה עכשיו, בעקבות היציאה של הפלסטינים

דוד ביטן: אתם צריכים לבדוק את זה

דוד ביטן:  כל עוד אין החלטה שלפיה העובדים הפלסטינים, או חלקם, חוזרים לעבודה – אתם צריכים לתת פתרונות לעניין הזה

דוד ביטן:  אין מה לעשות

דוד ביטן:  נראה לי שהפתרון הכי טוב הוא שחברות כוח אדם יחזיקו מכסה של עובדים זרים, ושיניידו אותם, לפי הצורך, בין החקלאים

משה נקש: אדוני היושב ראש, חשוב לציין שיש אפשרות לנייד עובדים בין חקלאים גם עכשיו, באמצעות - - -     

דוד ביטן: באותו מתחם של מושב; לא באופן כללי

משה נקש: לא רק

דוד ביטן: אני הבנתי זה באחת הישיבות

משה נקש: בתוך המושב זה הליך יותר פשוט ומהיר, אבל אפשר גם בין מושבים

מטי צרפתי הרכבי: אבל זה מאוד נקודתי

מטי צרפתי הרכבי:  אם לי יש ארבעה תאילנדים, בהעסקה של 365 יום בשנה, ויש לי פיק פעמיים בשנה – זה נכון שמדי פעם יש לי עובד אחד שאני יכולה להעביר לשכן שלי, אבל זה לא הפתרון

מטי צרפתי הרכבי:  חקלאי שצריך מסה גדולה של עובדים בנקודות שיא – למרות התאילנדים הקבועים – מנכש עשבים כשצריך לעשב 40 דונם

דניאל זלקינד: כרגע, אין אפילו עובדים לשוטף; עזבי את הפיקים

משה נקש: את צודקת

משה נקש:  אני אומר שוב: יש אפשרות לנייד עובדים

משה נקש:  אדוני היושב ראש אמר: בתוך המושב יש איזה נוהל מסוים - - -     

דניאל זלקינד: לנייד איזה עובדים? אתם מדברים על דברים שלא קיימים

משה נקש: בשוטף – כבר יש עובדים, ובעזרת השם - - -     

דוד ביטן: רבותיי, יש כמה בעיות, וצריך לפתור כל בעיה, בהנחה שיהיו עובדים

דניאל זלקינד: אבל זו הבעיה המרכזית

דניאל זלקינד:  אני יכול, רגע, לספר את האמת מהשטח, כחקלאי בעוטף, ולתת לכם איזו תמונת מציאות?     

דוד ביטן: ספר

דניאל זלקינד: דניאל זלקינד

דניאל זלקינד:  אני חקלאי מהעוטף, ממושב תקומה

דניאל זלקינד:  אנחנו מגדלים חסות

דניאל זלקינד:  אני מכיר ומייצג המון חקלאים שם, באזור

דניאל זלקינד:  עזבו פיקים, לא פיקים; כן מכסות, לא מכסות – רק אצלנו יש סדר גודל של 3,000 זרים, במקשה הכללית

דניאל זלקינד:  אנחנו לא יכולים להפעיל את המשקים

דניאל זלקינד:  המשקים, כרגע, עומדים יתומים

דניאל זלקינד:  אין לנו עובדים

דניאל זלקינד:       הנציגה של משרד האוצר הלכה

דניאל זלקינד:  העלות הכלכלית של זה, רק של המשק שלי, היא מיליון ₪ בחודש

דניאל זלקינד:  מה עושים עם ההפסד של המיליון ₪ האלה? אנחנו מתחת לשבעה קילומטרים; אנחנו מחכים לפיצוי מהמדינה

דוד ביטן: עזוב את הפיצוי כרגע

דניאל זלקינד: העלות הכלכלית צריכה להיות חשובה

דוד ביטן: כמה קילומטרים אתם?     

דניאל זלקינד: חמישה וחצי קילומטרים מהגדר

דוד ביטן: אז מה הבעיה? אתם מקבלים 100% פיצוי

דניאל זלקינד: אני לא רוצה פיצוי; אני רוצה לעבוד

דניאל זלקינד:  זה העניין

דוד ביטן: אני רוצה להדגיש דבר אחד

דוד ביטן:  יש כמה בעיות: הבעיה הראשונה היא הבעיה של העובדים הפלסטינים

דוד ביטן:  לגבי זה, אנחנו מבקשים שתשבו על הנתונים, ושבתוך שבועיים – תבואו אלינו בבשורה בעניין

דוד ביטן:  הבעיה השנייה, לפי מה שהבנתי, היא שאם אין עובדים פלסטינים – אתם צריכים לתת אפשרות לחברות כוח האדם לקבל ויזות ולהעביר עובדים לתקופות קצובות, לפי הצורך, לכל מיני מושבניקים, במקום העובדים האלה

דוד ביטן:  הדבר הנוסף הוא: מאיפה מביאים את העובדים? אתם צריכים לפתוח את העסק בצורה יותר גדולה, מכיוון שיש מקומות שמוכנים - - -      

דניאל זלקינד: זה החירום; מאיפה נביא?     

דוד ביטן: מאיפה מביאים? זה שמביאים 1,000 פה ו-500 פה – זה לא יעזור לנו

דוד ביטן:  פה, צריכים לפחות 20,000 עובדים

דוד ביטן:  בשביל 20,000 עובדים – אתם צריכים לפתוח את הראש, ולעבוד על זה בצורה אחרת

דוד ביטן:  אני לא יודע מה סיכמתם בסרי לנקה, אבל 1,000 פה ו-1,500 פה – זה לא פותר לנו את הבעיה

דוד ביטן:       משרד הפנים, צריך רעיונות להגדלת האפשרויות האלה, וצריך לעשות את זה מהר

דוד ביטן:  למשל, אני שמעתי שבבורמה אין בעיה, ושאפשר להביא משם

דוד ביטן:  משרד החוץ לא מוכן להביא, באופן רשמי, בגלל שאתם חושבים שהם יישארו פה כפליטים, אבל הם באים על חשבון ויזות, לכמה שנים

דוד ביטן:  אז אל תביאו 10,000; תביאו, מתוכם, 1,000-1,500

דוד ביטן:  מה כבר יכול להיות?     

משה נקש: זו סוגייה שיש עוד משרדים שמעורבים בה, והדברים האלה נבחנים

משה נקש:  כמו שאמרתי, אנחנו בוחנים כל מדינה שמבקשים

משה נקש:  את רוב המדינות – אישרנו, אבל יש מדינות שלא אישרנו

משה נקש:  אם זר כזה יבוא, וביום אחרי שהוא נכנס לפה הוא ילך לבקש מקלט – הוא לא יעבוד בחקלאות, ויהיה במדינת ישראל כפליט

דניאל זלקינד: אבל הם עובדים בתאילנד, משה

דניאל זלקינד:  הם העובדים הזרים של תאילנד

משה נקש: עובדים תאילנדים שמגיעים באמצעות ההסכמים – זה אחרת

דניאל זלקינד: אני מדבר על הבורמזים

דוד ביטן: הם עובדים בתאילנד, ומתאילנד – הם באים לפה

דוד ביטן:  אתה מבין? מה הבעיה?     

דניאל זלקינד: והיו פה משתלמים מבורמה, כבוד היושב ראש

מטי צרפתי הרכבי: רק לפתוח סוגריים: בדיונים של הוועדה לפני המלחמה, עלתה סוגייה מאוד משמעותית: עלות העובד הזר לחקלאי ישראלי

דוד ביטן: תכף; אנחנו נתייחס לזה בסוף

דוד ביטן:  אני לא אשכח את זה

מטי צרפתי הרכבי: אוקיי

מטי צרפתי הרכבי:  זו נקודה שהיא קריטית

דורון לבנה: אבל יש בעיה אחת, עיקרית: בסוף, אחרי שמאשרים עובדים – חברות כוח האדם לא יכולות להביא אותם

דורון לבנה:  אף אחד פה לא שם את זה על השולחן

דורון לבנה:  העובדים מאושרים על ידי משרד הפנים, שעושים עבודה מעולה והולכים לקראת החקלאים

דורון לבנה:  בתכל'ס, 12 החברות של כוח האדם, בגלל קשיים דיפלומטיים/משרד החוץ, וכו' – ואני לא יודע מי האחראי על זה – לא יכולות להביא אלינו, החקלאים, את העובדים האלה

דורון לבנה:  יושב פה אדם שלא הכרתי עד היום, מכוח אדם

דורון לבנה:  תקשיבו לו

דורון לבנה:  פותרים את הבעיה בכאילו, והבעיה נשארת על השולחן

דורון לבנה:  מגדל בבל; קומה שש לא יודעת לדבר עם קומה שבע

דוד ביטן: בגלל שאין מאיפה להביא

דורון לבנה: יש מאיפה להביא

דורון לבנה:  אין איך להביא

דניאל זלקינד: הוא מתכוון להחלטה של התאילנדים החוזרים

אריאל ויינשטיין: אני יכול לדבר ולהסביר, אדוני?     

דוד ביטן: תסביר

אריאל ויינשטיין: שמי גבי

אריאל ויינשטיין:  אני מחברת "חולצה כחולה", אחת מ-12 הלשכות שמורשות להביא ולתווך עובדים זרים

אריאל ויינשטיין:  ביום שישי, לפני כמעט שלושה שבועות, קראו לנו למשרד החקלאות, ואמרו לנו: "בואו תצילו אותנו; אין עובדים

אריאל ויינשטיין:  צריך למצוא"

אריאל ויינשטיין:  ישבנו עם אורן לביא, ועם כולם, והתחלנו לחפש איך אנחנו מביאים עובדים

אריאל ויינשטיין:  כל מי שמדבר על חודש וחודש וחצי – חוטא לאמת

אריאל ויינשטיין:  דיברו איתנו על העניין הזה לפני שבועיים, בסך הכל

אריאל ויינשטיין:       דיברתם פה על מכסות – נוצרו, בעצם, שני מתווים של גיוס עובדים: מתווה אחד שמדבר על 5,000 עובדים, במסגרת שהיא לא בילטרלית

אריאל ויינשטיין:  זאת אומרת, פתחו מכסה, ואמרו: "תביאו עובדים מאיזו מדינה שאתם רוצים"

אריאל ויינשטיין:  פנינו, קיבלנו אישורים לחלק מהמדינות והתחלנו להתקדם

אריאל ויינשטיין:       אני אמרתי את זה גם בדיון שהיה אצל אורן לביא ביום שישי האחרון – ייקח לפחות עוד שלושה שבועות עד שהעובדים האלה יבואו

אריאל ויינשטיין:  אני מזכיר לכם שבשביל שהם יבואו, מדינת ישראל צריכה לשנות את התקנות של הגבייה והגיוס של העובדים – דבר שעדיין לא קרה

אריאל ויינשטיין:      אני מזכיר לכם שבשביל שזה יקרה – צריך לא לשים לנו רגליים בדרך, וההסכם הבילטרלי שנסכם עם סרי לנקה, לצערי הרב – שם לנו רגליים בדרך, מכיוון שברגע שבסרי לנקה הבינו שנחתם הסכם בילטרלי – אין להם שום אינטרס לעבוד עם החברות הפרטיות, שהיום הן פה ומחר, אולי, הן שם, ועם חקלאי כזה או אחר

אריאל ויינשטיין:  הם מעדיפים לחכות עם ההעברה של העובדים – וזו ההנחיה של שר העבודה בסרי לנקה – עד שימוצה העניין של ההסכם הבילטרלי

אריאל ויינשטיין:  זה דבר אחד

אריאל ויינשטיין:      הדבר השני הוא שרשות האוכלוסין באה ואמרה: "אנחנו מרשים להביא עובדים שהיו בישראל 63 חודשים, מתאילנד או ממדינות אחרות" – אין מדינות אחרות, בעצם; מתאילנד – "תגישו בקשה על עובדים כאלה שירצו לחזור, והם יכולים לחזור בתנאים מסוימים: רק למעסיק שממנו הם יצאו, ורק אם הם יצאו יציאה חוקית"

אריאל ויינשטיין:  הכל בסדר

אריאל ויינשטיין:      אני, בלשכה שלי – מיטל יודעת – הגשתי כ-60 עובדים כאלה, ואושרו לי בערך 30

אריאל ויינשטיין:  שמונה אמורים לנחות; יש לי כרטיסי טיסה – ואני מדבר איתכם על עלייה בלתי לגאלית, מכיוון שתאילנד לא מוכנים לתת לעובדים האלה לצאת

אריאל ויינשטיין:  אני יודע להביא אותם ביום שישי בבוקר, ומיום חמישי אני מחכה ששני שרים – אני לא יודע מי הם – יחתמו על אישור כניסה לעובדים האלה, מכיוון שהם נכנסים, כביכול, בפעם השנייה

דורון לבנה: 60 עובדים? חסרים 40,000; מה נעשה עם 60?      

אריאל ויינשטיין: אבל אני אחד מ-12 - - -     

דניאל זלקינד: כך הסכר נפרץ; הוא נפרץ מהראשון, ואז - - -     

דורון לבנה: אני לא בא בטענה אליך

אריאל ויינשטיין: אתה יכול לזלזל כמה שאתה רוצה, אבל ה-60 האלה הם 60 שהמעסיקים מכירים אותם; אלה 60 שהמעסיקים לא צריכים ללמד אותם ולהכשיר אותם; אלה 60 שיודעים לאיפה הם באים; הם רוצים לבוא, והם מוכנים לבוא לפה ולהתחיל לעבוד ממחר בבוקר

דורון לבנה: מעולה

דורון לבנה:  צריך עוד 40,000

אריאל ויינשטיין: כל אחד כזה שווה לעשרה, או ל-15 אחרים, שבאים במסגרת מגדל בבל

דוד ביטן: גבי, הבנו את הבעיה

דורון לבנה: יו"ר הוועדה, אני רק רוצה להגיד שה-60 האלה הם החלוץ; הם תחילת הדרך בשביל להחזיר עוד אלפים רבים אחרי זה

דורון לבנה:  עד שלא יקרה הראשון – לא יקרו כל ה-5,000 וכל ה-20,000

דורון לבנה:  כי בסוף אנחנו נתקעים בקירות שאנחנו לא מצליחים לפרוץ, ואנחנו נמצאים ביום ה-38 ללחימה ומשקים קורסים

דוד ביטן: אני מציע כזה דבר: אנחנו לא באנו, עכשיו, לפתור כל מיני בעיות ספציפיות

דוד ביטן:  אני מבקש שתגישו לנו נייר, עם אילו בעיות עומדות מול משרדי הממשלה בעניין הזה

דוד ביטן:  אנחנו נשב איתם לבד – לא צריך את כל הוועדה – על מנת לפתור את הבעיה הזו, אבל אתם, רשות האוכלוסין, צריכים להיות יותר פתוחים לעניין הזה

דוד ביטן:  לדוגמה: אדם שברח, בגלל המלחמה – מה אתם רוצים עכשיו? שכשהוא חוזר, אתם אומרים לו: "אתה ברחת שלא כדין; עכשיו – אתה צריך אישור מיוחד"?     

אריאל ויינשטיין: זה לא מה שאמרנו

דוד ביטן: זה מה שהבנתי ממך

אריאל ויינשטיין: לא

אריאל ויינשטיין:  אני מדבר על כאלה שסיימו לפני חצי שנה, שנה או שנתיים

דוד ביטן: בסדר

דוד ביטן:  אתם צריכים להיות יותר פתוחים, ולשחרר את הפלונטר

משה נקש: אלה הצעות "שאנחנו הבאנו"

משה נקש:  זאת אומרת, אנחנו מקדמים את הדברים האלה - - -     

דוד ביטן: בסדר

דוד ביטן:  הכוונה היא לקדם יותר מהר

דוד ביטן:  אין מה לעשות

משה נקש: והרעיון הזה מעולה, דרך אגב

משה נקש:  אני אומר עוד פעם

דוד ביטן: טוב

דוד ביטן:  תגישו לנו את הנייר ואנחנו נשב איתם לבד

דוד ביטן:  תגידו מהם הפלונטרים שיש, על מנת לטפל בעניין הזה

דוד ביטן:  עכשיו, מה שאני מבקש זה שבתוך שבועיים – בישיבה הבאה – רשות האוכלוסין, של משרד הפנים, תבואו ותגידו לנו מה נפתח בעניין של להביא את העובדים: מאילו מדינות, מה סיכמתם ואיך אפשר להביא כמה שיותר

דוד ביטן:       אני מציע שכן תבדקו את העניין של בורמה – כיוון שמשם הרבה יותר קל להביא – על חשבון הוויזות

דוד ביטן:  אדם מביא ויזה לשש שנים, אז שיחתמו על מסמך שבו הם מצהירים שהם לא יבקשו, אחר כך, להיות פליטים

דוד ביטן:  מה אתם רוצים שאני אגיד לכם? אז אל תביאו 10,000; תביאו 2,000, נגיד

דוד ביטן:  2,000 מבורמה – זה קודם כל פותר בעיה של 2,000, ואנחנו לא נמות אם יהיו לנו בעיות עם חלק מהם אחר כך

דוד ביטן:  אתם צריכים לפתוח את העסק הזה

דוד ביטן:  אי אפשר שהכל יהיה ממדינה אחת

משה נקש: הניסיון שלנו עם כאלה שהולכים לבקש מקלט הוא שהם לא עובדים בעבודה שלשמה, לכאורה, הם הגיעו

משה נקש:  זו הבעיה

משה נקש:  אם הם יבואו לפה – זה לא יעזור לחקלאים, כי הם לא יעבדו בחקלאות

אורי אור: משה, קח סיכון

אורי אור:  צריך לקחת סיכונים

אורי אור:  אין מה לעשות

משה נקש: לקחנו פה המון סיכונים

אורי אור: ומה יקרה אם יהיה פיילוט על 300 כאלה?     

קריאה: אז תביאו אותם עם אשרה מקוצרת של שנה; לא צריך שש שנים

אורי אור: משה, מסכנים חקלאות; מגזר שלם

אורי אור:  צריך לחשוב מחוץ לקופסה

משה נקש: זה בדיוק מה שאנחנו עושים

דוד ביטן: חבר'ה, כך אנחנו לא נפתור את הבעיה בחיים

דוד ביטן:  אם משרד האוצר והפנים מאשרים לנו עובדים זרים אבל אי אפשר להביא אף אחד – זה לא שווה כלום

דוד ביטן:  המכסות זה יפה מאוד, אבל צריך להביא אותם

קריאה: מאיפה אפשר הכי זריז?     

דוד ביטן: להביא רק 1,500 איש מסרי לנקה, שסגרתם – זה לא מספיק כרגע

דוד ביטן:  אין מה לעשות

דורון לבנה: אבל זה בדיוק המכשול: אי אפשר להביא אותם אחרי שמאשרים אותם

דורון לבנה:  יושב פה בן אדם מאחת מ-12 החברות ואומר: "אי אפשר להביא"

דורון לבנה:  הוא אמר הרגע: "אני מביא שמונה עובדים, ביום שישי, בדרך לא לגאלית"

דורון לבנה:  זה מה שהוא אמר

דוד ביטן: אז אמרתי: תביאו לנו נייר שמסביר את הבעיות האלה

דוד ביטן:  הרי, לא נשב, עכשיו, בעיה-בעיה ונגיד איך פותרים אותה

שושנה שטראוס: שושנה שטראוס מהלשכה המשפטית, רשות האוכלוסין וההגירה

שושנה שטראוס:  אנחנו לא מדברים עכשיו על להביא גרביים או אפודים קרמיים – שגם לא כל כך מביאים; אנחנו מדברים על להביא לפה בני אדם

שושנה שטראוס:  לבני אדם יש טלפונים, היום; הם מסתכלים על מה שקורה בישראל, ולא כל אחד ירצה לעבוד בשדה ולרוץ למיגונית

שושנה שטראוס:  ייקח לו קצת זמן לחשוב

דוד ביטן: את צודקת, ולכן תפתחו את השערים למי שכבר רוצה לבוא

דוד ביטן:  לזה הם מתכוונים; זה הכל

דוד ביטן:  מה שאת אומרת מצדיק את הטענה ההפוכה בדיוק, שאומרת שאם יש בעיה, ואנשים מוכנים לבוא בכל זאת – תנו להם להיכנס; תעזבו את הבירוקרטיה, אחרת לא נגיע לשום מצב

דוד ביטן:      עכשיו, הגענו לנושא הזה

דוד ביטן:  בתוך כמה זמן אתם יכולים להגיש לנו את הנייר הזה?     

אורי אור: בתוך יומיים

דוד ביטן: תגישו לנו, אנחנו נשב איתם לבד וננסה לפתור את הבעיה

אורי אור: בסדר

דוד ביטן: נועה, יש עוד בעיה אחת שהייתי רוצה לדבר איתך לגביה

דוד ביטן:  אני הבנתי שיש איזה שהוא משא ומתן שמתייחס לזכויות הפנסיה

דוד ביטן:  גם שר האוצר רוצה ללכת לקראת העניין הזה

דוד ביטן:  למה צריך לשלם פנסיה לעובדים זרים בחקלאות?      

נועה שוקרון: זו סוגייה שהגיעה לבית המשפט מספר פעמים

נועה שוקרון:  אולי רשות האוכלוסין תדע להתייחס לזה טוב ממני, אבל כיום, בחוק, קיימת חובה להפרשות תשלומי פנסיה

דוד ביטן: בחוק או בהסכמים?     

נועה שוקרון: בחוק

נועה שוקרון:  לגבי ההסכמים – רשות האוכלוסין תדע להתייחס

נועה שוקרון:  זה קורה בכלל הענפים מלבד ענף החקלאות

דוד ביטן: מה זה אומר "קורה בכל הענפים"?     

רן לביא: אולי אני אתייחס, אם אפשר

רן לביא:  עו"ד שירי לב רן, אני הממונה על זכויות עובדים זרים במשרד העבודה

רן לביא:  חובת הפנסיה חלה על כלל העובדים במשק, לרבות עובדים זרים, ולרבות העובדים הזרים בחקלאות

רן לביא:  החובה הזו קיימת, אלא שהחקלאים לא מוכלים בתוך תקנות הפיקדון

רן לביא:  הם היו אמורים להיות בתוך התקנות האלה; נכון לעכשיו, מבחינה משפטית – הם לא, אבל החובה הפנסיונית עדיין חלה על המעסיקים בחקלאות

דוד ביטן: למה היא חלה אם הם לא בתוך התקנות?     

רן לביא: זה סיפור קצת ארוך

רן לביא:  בשורה התחתונה, השרים – שר העבודה ושר הפנים – אישרו את התקנות האלה, בסופו של דבר, ורגע לפני פרסומן – ממש בלילה שלפני – הן נמשכו מהפרסום

רן לביא:  הוגשה עתירה בעקבות העניין הזה; בג"ץ אמר שהפעולה של המשיכה יש בה ממד פוליטי, שלא היה צריך להיעשות

רן לביא:  בשורה התחתונה, שוב – הם לא מוכלים בפיקדון, על אף שמתבקש שהם כן יהיו, ולו בגלל הביקורת הגדולה של לשגרירות תאילנד על כך שהם לא מוכלים במסגרת הפקדון

רן לביא:  אז בין השאר, על מנת לתמרץ את העובדים, שהזכויות שלהם - - -     

דוד ביטן: בתאילנד הם משלמים להם פנסיה?     

רן לביא: אבל הם לא עובדים בתאילנד; הם עובדים בישראל

דוד ביטן: אז לא משלמים להם בתאילנד

דוד ביטן:  אז מה התלונה שלהם? כשהם ישלמו – גם אנחנו נשלם

דוד ביטן:  אין בעיה

רן לביא: הם גם לא מקבלים שכר מינימום בתאילנד

רן לביא:  זה לא רלוונטי; הם עובדים בישראל, ולכן כלל חוקי העבודה חלים עליהם בישראל

דוד ביטן: אבל אותו עובד, שעובד, למשל, באמירויות – לא מקבל את זה

קריאה: העובד הזה לא מזדקן בארץ; הוא מזדקן בתאילנד

רן לביא: זה לא רלוונטי

דוד ביטן: אני מבין שיש ויכוח משפטי בעניין הזה, נכון?     

רן לביא: אין ויכוח משפטי בעניין הזה

נועה שוקרון: הסוגייה הכלכלית שבה אנחנו מאמינים, כתמריץ של יציאה לעבודה, היא שהתשלומים האלה לא משולמים ישירות לשכר של העובד, אלא נשמרים בצד, ואז הוא מקבל אותם רק כאשר הוא יוצא מהארץ

נועה שוקרון:  הדבר הזה מהווה תמריץ יציאה ומשמש למניעה של הגירה בלתי חוקית

דוד ביטן: אז התמריץ הזה בא על חשבון החקלאים?     

קריאה: ברור

קריאה:  בטח

קריאה:  אלא על חשבון מי? על חשבון משלם המיסים?     

דוד ביטן: על חשבון החקלאים

דוד ביטן:  למה לא? בשביל שהוא ייצא – אתם נותנים לו תמריץ, אבל הם משלמים אותו

רן לביא: הוא בא על חשבון העובדים; לא על חשבון החקלאים

קריאה: ומי משלם לך על העובדים?     

רן לביא: החקלאים

דניאל זלקינד: אבל רגע, אתם מדברים על זה כאילו יש עובדים

דניאל זלקינד:  אין עובדים; אין על מה לדבר בכלל

דניאל זלקינד:  מה זה משנה, פנסיה או לא פנסיה?     

דוד ביטן: אתה שוב מגיע לאותו המצב

דניאל זלקינד: אבל זו הבעיה שבה צריך לטפל

דוד ביטן: אבל כשאנחנו מדברים על עובדים זרים – אנחנו מדברים גם על העניין הזה, כי זה מקל על החקלאים

דניאל זלקינד: אני רוצה להגיד משהו אחד מאוד חשוב: אתם כולכם מבינים שייקחו עוד שלושה חודשים, לפחות, עד שיגיעו לפה עובדים זרים

דניאל זלקינד:  מה יקרה בשלושת החודשים האלה? עוד שנייה לא יהיה ענף חקלאות להתעסק איתו

דוד ביטן: הבנו את העניין

דוד ביטן:  אני הבנתי מדובי ישי שהוא נמצא במשא ומתן איתכם בעניין הזה

נועה שוקרון: אני לא מכירה, אבל אנחנו נבחן, ככל שיעלה הצורך

נועה שוקרון:  יש פה גם סוגיות משפטיות וגם סוגיות כלכליות

דוד ביטן: יש צורך

אורי אור: גם אנחנו העלנו את הסוגייה הזו

אורי אור:  זו סוגייה שנמשכת הרבה שנים

אורי אור:  בסופו של דבר, זו העלות של העובד לחקלאי

דוד ביטן: אני הבנתי משר האוצר שהוא רוצה לעשות על זה רוויזיה

דוד ביטן:  בינתיים – אני לא רואה את הרוויזיה

נועה שוקרון: חשוב להבחין שיש פה סוגיות של שגרה וסוגיות של חירום

נועה שוקרון:  בסופו של דבר, הדרישה הזו של החקלאים - - -     

דוד ביטן: זו לא סוגיה של חירום; זו סוגיה של שגרה

דוד ביטן:  אין ויכוח

אורי אור: נועה, העלות בישראל גבוהה מכל המדינות האחרות

אורי אור:  אין שום סיבה לפגוע בחקלאי בעניין הזה

אורי אור:  זה פוגע לו בכושר התחרות ומעלה את המחירים של המוצרים

אברהם מיכאלי: אני רוצה להגיד מילה אחת בעניין הפנסיה

אברהם מיכאלי:  זה לא יעלה על הדעת, ואני אסביר לך למה: זו תוספת שכר לשמה

אברהם מיכאלי:  למה? כי העובד הזה – הם נותנים לו את הפיקדון, אבל מה הוא הולך לעשות עם הפיקדון הזה? הוא הולך לקנות טויוטה; לא להפקיד אותו בקרן פנסיה בתאילנד

אברהם מיכאלי:  זה דבר מיותר, ולא צריך לשלם לו

יענקל'ה מוסקוביץ: אפשר לשאול שאלה קטנה?      

דוד ביטן: כן

יענקל'ה מוסקוביץ: תודה

יענקל'ה מוסקוביץ:  ממשלת ישראל קיבלה החלטה, ביולי, בנושא של ההוצאות העודפות של עובדים זרים

יענקל'ה מוסקוביץ:  על פי החוק, אפשר לקזז 25% משכר של כל עובד

יענקל'ה מוסקוביץ:  לנו – אסור לקזז, בעובדים הזרים, את הוצאות המחיה, המגורים, וכל מה שיש בעניין הזה

יענקל'ה מוסקוביץ:  הממשלה קיבלה החלטה מאוד טובה בעניין הזה, שאליהו רביבו הוביל אותה

יענקל'ה מוסקוביץ:       עברו ארבעה חודשים מאז, ולא מביאים את זה לאישור

יענקל'ה מוסקוביץ:  זה מאוד משמעותי – אלה 1,800 ₪ שנופלים, היום, על המעסיק

יענקל'ה מוסקוביץ:  יותר פשוט לעשות את זה, ומדובר ב-350 מיליון ₪, במיידי, למשק הישראלי – בלי שום מאמץ; בלי כסף מהאוצר; בלי שום דבר

דוד ביטן: לגבי זכויות הפנסיה – לדעתי, יש מקום

דוד ביטן:  לגבי הקיזוז של הדיור – לדעתי, אין מקום

דוד ביטן:  אתה חייב לתת לו מקום לגור

יענקל'ה מוסקוביץ: בסדר, אבל שישלם את זה, כמו ישראלי

דוד ביטן: לא נכון

דוד ביטן:  הוא לא חייב לבוא, הוא לא חייב לשלם והוא לא חייב לעבוד אצלך

דוד ביטן:  זה מה שאתה רוצה? אתה צריך לתת לו מקום מגורים

דוד ביטן:  גם את זה אתה רוצה לקזז? אתה רוצה שהוא יבוא וגם ייתן לך שכירות על המבנה? בחייך, גם לטיעונים יש גבול

יענקל'ה מוסקוביץ: כל ישראלי שבא לעבוד היום – ממנו כן אפשר להוריד, ומעובד זר אסור? למה?      

דוד ביטן: כן

דוד ביטן:  אתה מביא אותו ממדינה אחרת, אז אתה צריך לתת לו מקום לגור בו

יענקל'ה מוסקוביץ: אנחנו בהחלט נותנים לו מקום לגור, כמו שצריך

דוד ביטן: בתנאי שהוא ישלם לך על זה, נכון? זה מה שאתה אומר

יענקל'ה מוסקוביץ: כל אחד משלם את זה

דוד ביטן: עדיף שלא היית אומר את הדברים האלה; תאמין לי

דוד ביטן:  יש גבול גם לטענות ולטיעונים

דוד ביטן:  אני רוצה לסיים את הישיבה

דוד ביטן:  אנחנו נעשה ישיבה בעוד שבועיים

דוד ביטן:  עד לישיבה הזו – אני מבקש, קודם כל, שמשרד החקלאות, האוצר ורשות האוכלוסין יסכמו על כמות העובדים הפלסטינים שצריך לממש במקומם ויזות

דוד ביטן:  תגיעו למספר

דוד ביטן:  זה דבר ראשון

דוד ביטן:      דבר שני, שבועיים זה מספיק זמן כדי לבוא ולהגיד לנו מאילו מדינות הולכים להגיע עובדים זרים, ואילו הסכמים חתכתם על מנת שיבואו היום, במהירות, עובדים זרים

דוד ביטן:  איך אנחנו מממשים את הוויזות? הוא צודק כשהוא אומר שזה שיש ויזה – זה לא עוזר אם אין עובד

דוד ביטן:  מה עשינו בזה? זה שנתנו אפשרות לוויזה – לא פותר לנו, כרגע, את הבעיה של החקלאות, ויש בעיה

דוד ביטן:  פשוט לא תהיה לנו תוצרת חקלאית בעוד ארבעה-חמישה חודשים

דוד ביטן:  זו התוצאה

דוד ביטן:       אני מבקש מרשות האוכלוסין לפתוח את הלב ואת הידיים

דוד ביטן:  במובן הזה – לעזוב את הבירוקרטיה

דוד ביטן:  כל מיני החלטות שהיו טובות בשגרה הרגילה הן לא טובות היום

דוד ביטן:  אנחנו נקבל מהחברות את הטענות בעניין הזה, נעביר לכם אותן ונשב איתכם על זה, כדי לפתוח את העניין כמה שיותר מהר ושהוויזות ימומשו

דוד ביטן:       לגבי הנושא של הפנסיה – אני כן רוצה להיכנס לזה

דוד ביטן:  זה לא קשור למלחמה; זה קשור לשגרה, אבל אני חושב שבעניין הזה – צריכים לעשות איזו רוויזיה

דוד ביטן:  זה לא הגיוני שזה יהיה רק בישראל

דוד ביטן:  למה מייבאים ירקות מטורקיה? כי שם המים בחינם; העובד מרוויח 200 דולר; אין הוצאות; אין שום דבר – אז ודאי שהמחיר שבו מביאים יהיה זול יותר מהחקלאות הישראלית

דורון לבנה: בנושא הפנסיה יש גם פגיעה במדינה

דורון לבנה:  אתה נותן לבן אדם שסיים פה חמש שנים כסף, ומוציא כסף מהמדינה

דורון לבנה:  יש פגיעה בכלכלה הישראלית, כי אתה מוציא כסף ממדינת ישראל ליישום במדינה אחרת

דוד ביטן: אתה נהיית, עכשיו, שר האוצר ונגיד בנק ישראל?     

דורון לבנה: לא, אני נשארתי חקלאי, כבוד יושב ראש הוועדה

דוד ביטן: תדאג לחקלאות; אל תדאג למדינה

אריאל ויינשטיין: אם הוא היה מוציא את הכסף הזה מהקופה – המדינה הייתה נהנית מ-35% מס, שהיום את נותנת לזה "תכנית חיסכון", בכאילו

נועה שוקרון: אם זה היה בפיקדון – המדינה הייתה - - -     

דורון לבנה: משחררים כסף מתוך המדינה, החוצה, בחוסר היגיון טוטאלי

דוד ביטן: דבר נוסף: תיקחו בחשבון את הנושא של העובדים העונתיים האלה

דוד ביטן:  לכן, תתנו אפשרות לחברות לקבל מכסה של עובדים זרים ולנייד אותם בצורה יותר רצינית, ולא רק באותו תחום מושב, שבו הם רשאים לנייד בינם לבין עצמם

דוד ביטן:  זה לא פותר לנו את הבעיה; זה פותר בעיה של המושב הספציפי

משה נקש: הם יכולים; אמרתי את זה

קריאה: אבל אין מספיק

דניאל זלקינד: אין מה לנייד; אין עובדים

דוד ביטן: הבנו את זה; זה לא שייך לעניין

דוד ביטן:  אתה רוצה שנעצור את הכל רק - - - עובד? אני לא מבין את הגישה שלך; היא לא רצינית

דניאל זלקינד: חבר הכנסת ביטן, זה מאוד חשוב; זה מה שדחוף

דוד ביטן: טוב

דוד ביטן:  המשך ישיבה בעוד שבועיים

דוד ביטן:  קודם כל, אנחנו מודים למשרדי הממשלה על העבודה שהם עושים, ואנחנו מבקשים לשפר אותה כדי לפתור את הבעיה

דניאל זלקינד: אנחנו מצטרפים לתודות

דוד ביטן: תודה רבה