הוועדה לביטחון לאומי, כנסת 25, פרוטוקול מספר 83, 2023-11-13 00:00

צביקה פוגל: בוקר אור לכולם

צביקה פוגל:  תודה לכל מי שהשכים קום והגיע לכאן

צביקה פוגל:  אנחנו נשקיע חלק מהזמן היום, במהלך היום, לדיונים שתכליתם לבדוק את קצב ההתקדמות של ההחלטות שהתקבלו בכנסת, במשרדי הממשלה השונים

צביקה פוגל:  ולראות שבאמת בסופו של דבר אנחנו משרתים את המאמץ המלחמתי, כפי שבאמת צריך להיות

צביקה פוגל:  אני מקדם בברכה את נציגי משפחות החטופים

צביקה פוגל:  תודה רבה שאתם פה, אני תכף אתן לכם גם את הזכות להביע את עמדתכם ודעתכם

צביקה פוגל:       אני רק רוצה לייצר פה מכנה משותף או שפה משותפת לדיון הזה

צביקה פוגל:  אני מזכיר לכולנו, אנחנו במלחמה

צביקה פוגל:  אנחנו במלחמה בכל הגזרות של מדינת ישראל

צביקה פוגל:  בחלקם אנחנו בהתקפה, חלקם אנחנו בהגנה, אבל אנחנו במלחמה

צביקה פוגל:  המלחמה הזאת נפתחה ב-7 באוקטובר באירוע שאני מניח שאף פעם לא נשכח אותו

צביקה פוגל:  לפרק זמן מסוים במדינת ישראל 26 יישובים היו נתונים תחת התקפה של החמאס

צביקה פוגל:  אני לא רוצה להגיד שהם כבשו את היישובים, אבל לפרקי זמן מסוימים כך נדמה היה

צביקה פוגל:  26 יישובים

צביקה פוגל:  חמישה מחנות צבאיים

צביקה פוגל:  1,400, למעלה מ-1,400 הרוגים, נרצחים, נטבחים, בפחות מ-24 שעות

צביקה פוגל:  למעלה מ-200 חטופים

צביקה פוגל:       זה אירוע שמדינת ישראל לא יכולה לעבור על סדר היום

צביקה פוגל:  ואחד הדברים המדהימים שקרו לנו זה בגיוס של 350,000 חיילי מילואים, שבתוך פרק זמן מאוד קצר, ההיסטוריה עוד תראה כמה הוא היה קצר וכמה הוא היה נכון, הם נערכו למלחמה, להתקפה ברצועת עזה, להגנה בגבול הלבנון ולסוג מסוים של הגנה ניידת ביהודה ושומרון

צביקה פוגל:  זאת מלחמה שאנחנו כל יום לומדים בה מחדש ומפיקים לקחים, כל יום

צביקה פוגל:  אחת הגדולות של הצבא, אני גאה שהייתה לי הזכות להיות חלק ממנו לאורך שנים כשאני רואה את הדרך שבה הוא עובד

צביקה פוגל:  אבל גם עלינו חלה החובה ללמוד מהעניין הזה ולהפיק לקחים

צביקה פוגל:  ואני מקווה שאנחנו אכן עושים את זה גם בחוכמה וגם ביעילות

צביקה פוגל:       המטרה של הדיון הזה היא לבחון את סטטוס ההתקדמות של כיתות הכוננות ביישובים במדינת ישראל, לכל אורכה ורוחבה

צביקה פוגל:  כל הנתונים הגלויים יוצגו כאן, מה שלא גלוי ואסור להציג כאן לא נציג כאן

צביקה פוגל:  כשאנחנו לא רק נסתכל על סטטוס, אנחנו גם נראה מה סדר העדיפויות להקמת יחידות כיתות כוננות בהמשך

צביקה פוגל:  איך אנחנו משלימים גם את הציוד הנלווה לדברים האלה

צביקה פוגל:  איזה פעולות נוספות אנחנו צריכים לעשות כדי שהמערך הזה יהיה יעיל

צביקה פוגל:  כי אני לא שוכח את העובדה שמה שהציל אותנו מטבח הרבה גדול זה אותן כיתות כוננות שהיו ביישובים

צביקה פוגל:  אותם תושבים אמיצים, אותם שוטרים ושוטרות שהגיעו לשם, חיילים שהגיעו לשם עוד לפני שהיחידות שלהם גויסו

צביקה פוגל:  הם אלה שמנעו מהטבח הזה להיות הרבה יותר גדול

צביקה פוגל:       אז אם הצבא יודע להפיק לקחים, גם אנחנו צריכים לעשות את זה

צביקה פוגל:  אז תודה רבה, שוב, לכל מי שהגיע לכאן לדיון ויתרום את תרומתו

צביקה פוגל:  לפני שנעבור לחברי הכנסת, חבריי, נציגי המשפחות של החטופים, הנעדרים, בבקשה

משה שרוני: תודה

משה שרוני:  שלום, בוקר טוב לכם

משה שרוני:  אני מיה, אני בת של עדינה וסעיד מקיבוץ ניר עוז

משה שרוני:  אבא שלי, סעיד, נרצח בקיבוץ ניר עוז באותו בוקר

משה שרוני:  אמא שלי, עדינה, נחטפה

משה שרוני:  אנחנו כבר 38 ימים אחרי ואמא שלי עדיין שם

משה שרוני:  ואנחנו כולנו פה, מדברים על הרבה דברים, קצת על ענייני שגרה, אבל הם עדיין שם

משה שרוני:  ואתה אמרת שאתה לא רוצה להגיד את המילה "כיבוש", אבל קיבוץ ניר עוז נכבש באותו יום

משה שרוני:  נכבש לכל דבר ועניין

משה שרוני:  היו שם עשרות אם לא מאות מחבלים, עד שעות אחר הצוהריים

משה שרוני:  המחבלים סיימו את העבודה, ארזו את הדברים, ארזו את כל מה שהם גנבו, לקחו את הגופות, לקחו את החטופים ויצאו

משה שרוני:  אף כדור לא נורה בקיבוץ ניר עוז

משה שרוני:  לא היה שם חייל אחד, עד השעה 14:00-14:30 אחר הצהריים שהכול כבר נגמר

משה שרוני:  אז קיבוץ ניר עוז הופקר, קיבוץ ניר עוז נכבש

משה שרוני:  לצערי, אין לי מילה אחרת

משה שרוני:       אבא שלי שילם את המחיר, עם עוד הרבה הרבה אנשים מניר עוז

משה שרוני:  וכ-70 אנשים מניר עוז חטופים

משה שרוני:  אי אפשר להבין כזה דבר

משה שרוני:  אי אפשר להבין כזה דבר

משה שרוני:  ביניהם תינוקות קטנים, ביניהם התינוק הזה כפיר, שהוא נחטף בן 9 חודשים, היום הוא כבר בן 10 חודשים

משה שרוני:  אני חושבת שכל אחד מכם יכול לדמיין את הילד שלו, את הנכד שלו

משה שרוני:  תינוק כזה קטן נמצא שם במנהרות כמעט 40 יום

משה שרוני:  ואיפה אנחנו? איפה אתם? איפה אתם? מה אתם עושים? כאילו, מה, איזה פעולות אתם עושים כדי שזה יסתיים הדבר הנורא הזה? אז אוקיי, אז ממוטטים את החמאס, אז אוקיי, נכנסים בהם, אז אוקיי, מדברים ברברבנות בטלוויזיה

משה שרוני:  אבל ראינו לאן הרברבנות הזאת הובילה אותנו ב-7 באוקטובר

משה שרוני:  זה לא עזר לנו

משה שרוני:  די, צריך לעצור, לעשות מה שצריך בשביל להחזיר אותם

משה שרוני:  תודה

צביקה פוגל: תודה רבה

צביקה פוגל:  תודה רבה לך

צביקה פוגל:  עוד מישהו? בבקשה

אודי גורן: קוראים לי אודי גורן

אודי גורן:  אני בן דוד של טל חיימי מקיבוץ ניר יצחק, שהיה בכיתת הכוננות של הקיבוץ

אודי גורן:  יצא, נתקל במחבלים, וכנראה נחטף לעזה

אודי גורן:  אנחנו עדיין לא קיבלנו שום אישור למצבו

אודי גורן:       ציינת, חה"כ פוגל, שאנחנו עדיין במלחמה

אודי גורן:  לגמרי, אנחנו עדיין במלחמה

אודי גורן:  ואני רוצה להגיד לך שמהצד שלנו מאוד מאוד חסר לנו לשמוע אתכם, את חברי הכנסת, את מקבלי ההחלטות, אומרים בצורה מפורשת ולא משתמעת לשני פנים, המלחמה הזאת היא לא רק על שמירת ביטחון ישראל

אודי גורן:  המלחמה הזאת היא באותה נשימה ולא בנפרד, היא על החזרת החטופים

אודי גורן:  זו לא מטרה נפרדת

אודי גורן:  אין שמירה על ביטחון ישראל

אודי גורן:  ואני אגיד יותר מזה, אין זכות מוסרית לקיום מדינת ישראל אם 239 חטופים האלה לא יחזרו לפה

אודי גורן:  אין הצדקה

אודי גורן:       אנחנו פה, הדיון הזה מאוד חשוב, כלקח

אודי גורן:  אמרת מפיקים לקחים

אודי גורן:  חד משמעית

אודי גורן:  אין דבר יותר בסיסי ממה שהמדינה צריכה לעשות מלהגן על האזרחים שלה

אודי גורן:  להקנות תחושת ביטחון, שאנחנו נוכל לחיות פה בשקט, בשלווה

אודי גורן:  לחזור ליישובי העוטף, לבנות אותם מחדש

אודי גורן:  ויותר מזה, לעבור קדימה, כאומה, כעם, כמדינה

אודי גורן:  שנצא מהספירלה הנוראית הזאת של השכול, של הדיכאון, של הייאוש, של חוסר התקווה

אודי גורן:  ויש רק דרך אחת לעשות את זה

אודי גורן:  ואני פונה אליכם ישירות, מקבלי ההחלטות והמשפיעים פה בחדר, לא תהיה דרך אחרת לעשות את זה

אודי גורן:  גם אם תיתלו את סינוואר במרכז עזה ולא יחזרו כל החטופים, הילדים והזקנים ובן דוד שלי טל

אודי גורן:  אם הם לא יחזרו לכאן לא תהיה תמונת ניצחון

אודי גורן:  זה יהיה הפסד שלנו

אודי גורן:  והדברים האלה לא רק שהם חייבים לבוא ביחד, הם חייבים להיות מדוברים ביחד

אודי גורן:       מידי פעם מתפלק לרמטכ"ל או מתפלק לאנשים שמדברים בטלוויזיה, כולל מקבלי ההחלטות, שמדברים על חיסול החמאס, מה שמיה התייחסה אליו

אודי גורן:  ומדברים על זה שנשמור את הגבול המערבי שלנו בטוח

אודי גורן:  ברור שזה חייב לקרות

אודי גורן:  זה לא יכול להיות נפרד משני הדברים האלה

אודי גורן:  התקווה הזו, של להחזיר את החטופים לכאן, שהם יהיו פה לידינו, זו מטרה אסטרטגית

אודי גורן:  התקווה, התחושה הזאת שתהיה לאזרחי ישראל שיוכלו מחדש לבנות את החוסן שלהם

אודי גורן:  להאמין בכם

אודי גורן:  כי התחושה, אני לא באתי לפה להפנות אצבעות מאשימות

אודי גורן:  אני לא צריך לספר לכם שהתחושה בעוטף היא שהם הופקרו

אודי גורן:  הופקרו לגורלם

אודי גורן:  ואתם כמדינה, אתם כישות המארגנת שאחראית על ביטחוננו חייבים להראות לנו לא רק שאתם מחלקים נשקים, וזה חשוב, שלשמור מעתה והלאה

אודי גורן:  אין כמות נשקים שתחלקו לכיתת כוננות שיחזירו את החוסן של מדינת ישראל, יחזירו את האמון שלנו בקיום שלנו פה, ביכולת שלנו להמשיך לגור במדינה הזאת

אודי גורן:  ביכולת שלי לגדל את ילדתי בת ה-5 במדינה שראוי לחיות בה

אודי גורן:  במדינה שתעשה כל מה שצריך, כל מה שצריך

אודי גורן:  הפסקת אש, חילופי חלק מהשבויים, החזרת אסירים

אודי גורן:  כל מה שצריך, כי אנחנו לא חמאס

אודי גורן:  ואנחנו מצהירים על זה בראש חוצות

אודי גורן:  אנחנו לא חמאס

אודי גורן:  אנחנו לא מפקירים את האזרחים שלנו למות ונכנסים למנהרות

אודי גורן:  אנחנו מדינה מערבית ליברלית דמוקרטית

אודי גורן:  והערך שעומד לנגד עינינו לפני כל דבר אחר, אני מדבר על משהו הרבה יותר גדול, ברמה הבסיסית של מה שמנהל את הדבר הזה

אודי גורן:  מה שהמוסד הזה קיים עליו

אודי גורן:  זה ערך קדושת החיים

אודי גורן:  על אחת כמה וכמה כשמדובר על אזרחים

אודי גורן:  על אחת כמה וכמה כשמדובר על אזרחים שהופקרו פעם אחת לגורלם, שלא בחרו ללכת לצבא, שלא בחרו להתעמת עם חמאס

אודי גורן:  שחמאס בא אליהם הביתה, שלף אותם מהממ"דים, שלף אותם מהמיטות

אודי גורן:  בן דוד שלי יצא כדי להגן על אשתו והילדים שהיו בממ"ד

אודי גורן:  יצא להגן על ביתו במקום שהמדינה לא הייתה

אודי גורן:       ומה שאנחנו כבר לא מבקשים, אלא דורשים, כי עברו כבר יותר מ-34 ימים, זה שאתם בכל בוקר, בכל יום כשאתם קמים ומגיעים לפה לעבודה, תיכנסו לכל אחד שרלוונטי ותשאלו אותו 'אדוני', בין אם זה ראש הממשלה, בין אם זה חברי קבינט הביטחון, 'מה עשית היום כדי להחזיר את החטופים?' מידי יום

אודי גורן:  אנחנו מבקשים שכשאתם מנשקים את הילדים שלכם בבוקר, תזכרו שיש הורים שלא יכולים לנשק את הילדים שלהם

אודי גורן:  יש אנשים שלא יכולים לנשק את ההורים שלהם

אודי גורן:  אנחנו מקבלים פה תמיכה, אנחנו מקבלים פה אמפתיה

אודי גורן:  נתת לנו את זכות הדיבור ואני מודה לך על זה, זה לא מובן מאליו

אודי גורן:  אנחנו לא רוצים אמפתיה

אודי גורן:  אנחנו זקוקים לתמיכה ואנחנו צריכים מעשים

אודי גורן:  אנחנו צריכים לוודא בתחושתנו הפנימית ביותר שאתם בכל יום, בכל יום, קמים בבוקר וזוכרים שאמא של מיה לא פה, זוכרים שהילד הזה, בן 10 חודשים, נמצא עכשיו בתוך מנהרה של חמאס

אודי גורן:  זה, הילד הזה במנהרה

אודי גורן:  כמו הילד שלכם או הנכד שלכם

אודי גורן:  ואנחנו לא זקוקים להצהרות, אנחנו לא זקוקים שתספרו לנו שאתם מדברים

אודי גורן:  אנחנו זקוקים לראות אותם פה

אודי גורן:       דבר אחרון, העם מאחוריכם

אודי גורן:  תקשיבו לעם

אודי גורן:  בשנה האחרונה מה שקרה במדינה זה שהממשלה טענה שהיא עושה מהלכים שישקפו את רצון העם

אודי גורן:  תקשיבו לעם הזה

אודי גורן:  העם דורש שהשבויים יחזרו

אודי גורן:  לא תהיה תמונת ניצחון בלי השבויים פה בבית

אודי גורן:  העם מוכן למחירים

אודי גורן:  אנחנו לא חמאס

אודי גורן:  אנחנו נתפשר ואנחנו מוכנים לעשות ויתורים כדי לראות את האזרחים שלנו פה לידינו, את המשפחה שלנו, את הילדים שלנו, את האחים שלנו, את הבנים שלנו, את ההורים שלנו, כדי שנוכל להמשיך לנצח את המלחמה הזאת ולהמשיך מכאן ולבנות את המדינה מחדש

אודי גורן:  תודה

צביקה פוגל: עוד מישהו?     

שיר סיגל: קוראים לי שיר, אני הבת של אביבה וקית' סיגל, שנחטפו מכפר עזה

שיר סיגל:  אני רואה אתכם פה, רובכם גברים, נראה לי מכוחות הביטחון, כיאה לוועדה

שיר סיגל:  אבא שלי היה חבר בכיתת הכוננות

מירב בן ארי: סליחה, סליחה, אני הייתי יושבת ראש הוועדה לביטחון פנים ואני אישה

מירב בן ארי:  חשוב לנו לדעת

שיר סיגל: סליחה, אמרתי הרוב גברים

מירב בן ארי: שנשים בכנסת לא רק מקשיבות, גם מובילות

שיר סיגל: אני איתך למעלה ממאה אחוז

שיר סיגל:  אני פשוט רואה שיש פה הרבה גברים ואני בטוחה שאתם יודעים מה זה, כמו אבא שלי, להחזיק נשק ולחשוב שהוא יכול לשמור על הבית שלו

שיר סיגל:  אבא שלי היה חבר בכיתת הכוננות במשך שנים בקיבוץ כפר עזה

שיר סיגל:  לצערי, או לשמחתי, חודש לפני שהאירוע הזה קרה הוא החזיר את האקדח שלו, כי הוא הרגיש שיש על מי לסמוך

שיר סיגל:  הוא הרגיש שיש אנשים צעירים שהחליפו אותו בתפקיד בכיתת הכוננות ושהוא לא צריך להחזיק נשק בבית

שיר סיגל:       אני רוצה להאמין שאבא שלי לא צריך נשק ושיש מישהו כאן במדינה הזאת שמספיק אכפת לו בשביל שאבא שלי יחזור הביתה

שיר סיגל:  דיברתי כבר חמישה שבועות על ההורים שלי, אז אני מרשה לעצמי לדבר על אוריה, השכן של ההורים שלי, ועל אמיליה

שיר סיגל:  ואני רוצה לשאול אתכם איך זה הגיוני שיש ילדים שנמצאים למעלה מחמישה שבועות אצל ארגון שהוא שטן, אצל מפלצות אדם

שיר סיגל:  איך זה הגיוני שההורים שלהם יצאו איתם לחופשת סוכות ועדיין לא חזרו הביתה

שיר סיגל:  איך זה הגיוני שאנחנו קמים כל בוקר ומאמינים שאתם עושים הכול כדי להחזיר את הילדים האלה הביתה ומתאכזבים בסוף כל יום שזה עוד לא קרה

שיר סיגל:  מי יודע אם הם נותנים להם לאכול? מי יודע מה המצב הנפשי שלהם? מי יודע אם בכלל הם חיים? ההורים של הילדים האלה וההורים שלי ועוד 239 אנשים עדיין משלמים מיסים למדינת ישראל

שיר סיגל:  בשביל שאתם תוכלו לבוא לפה כל בוקר

שיר סיגל:  ההורים שלי שם, בתוך המנהרות ואתם מגיעים לכאן לכנסת

שיר סיגל:  ואני רוצה להסתכל לכם בעיניים ולדרוש מכם שלא תהיה שנייה שזה לא בראש סדר העדיפויות

שיר סיגל:  שלא תהיה שנייה שאתם מדברים על דברים אחרים

שיר סיגל:  שהחיוך לא יעלה על הפנים שלכם, כמו שהוא לא עולה על הפנים שלי כבר חמישה שבועות

שיר סיגל:  שבכל בוקר תחשבו שזה כאילו הילדים שלכם והנכדים שלכם

שיר סיגל:       אני מצטרפת לדברים, לא יהיה כאן ניצחון בלי החזרת החטופים

שיר סיגל:  אנחנו גם ככה במשבר הכי גדול שמדינת ישראל ראתה

שיר סיגל:  אם הם לא יחזרו, אני יכולה להגיד לכם בכנות, ביטחון לא יהיה כאן

שיר סיגל:  לא יהיה כאן

שיר סיגל:  מדברים על ביטחון לאומי? איפה הביטחון הלאומי? איפה הביטחון הלאומי? תגידו לי, איך אני יכולה לחיות במדינה הזאת כשההורים שלי הופקרו באותו יום? הם היו 30 שעות בממ"ד והם עדיין, עדיין מפוקרים

צביקה פוגל: עוד מישהו? אני רוצה להגיד לכם בשם כל עם ישראל, לא רק הכנסת, תודה רבה שבאתם

צביקה פוגל:  המילים האלה מאוד חשובות

צביקה פוגל:  אנחנו שותפים שלכם, שלא יהיה לכם שום ספק

צביקה פוגל:  אני מכיר את חבריי שיושבים איתי פה

צביקה פוגל:  למרות חילוקי הדעות שיש לנו אולי ביום יום, השגרתיים, בנושא של החטופים אין בינינו חילוקי דעות

צביקה פוגל:  אנחנו רוצים לראות אותם פה בחזרה, אנחנו נעשה הכול כדי שהם יהיו פה בחזרה

צביקה פוגל:  אני יכול להבטיח לכם את זה

צביקה פוגל:  זה ערך יהודי, זה ערך חברתי, זה חוסן קהילתי

צביקה פוגל:  אין לי שום ספק בזה בכלל

משה שרוני: אפשר לשאול משהו?     

צביקה פוגל: בוודאי

משה שרוני: האם אנחנו יכולים לסמוך עליך ועל חבריך למפלגה ועל האצבע שלכם שתורם בעד כל עסקה כדי להחזיר אותם?     

צביקה פוגל: אני לא יכול לדבר בשם חבריי

צביקה פוגל:  כל מי ששמע אותי בתקשורת במהלך החודש האחרון יודע בדיוק מה אני חושב

צביקה פוגל:  אני רוצה לראות את הילדים האלה בבית

צביקה פוגל:  אני חושב שלא רק שאין ניצחון בלעדיהם, ביום הראשון של המלחמה או ביום השני של המלחמה תיארתי שלוש תמונות ניצחון

צביקה פוגל:  אחת מהן זה את החטופים הולכים יד ביד עם החיילים ויוצאים חזרה מעזה

צביקה פוגל:  זאת הייתה אחת משלוש תמונות הניצחון שלי

צביקה פוגל:  דרך אגב, התמונה השנייה הייתה לראות את היישובים חזרה ירוקים

צביקה פוגל:  ולראות שאנחנו חוגגים שם ברית או בריתה

נרי שוטן: את הקיבוצים והמושבים

צביקה פוגל: הקיבוצים והמושבים

נרי שוטן: נראה לי שוכחים קצת בממשלת ישראל

צביקה פוגל: אני לא שוכח

נרי שוטן: כל הזמן אומרים יישובים וזה קיבוצים

צביקה פוגל: אני לא שוכח שום דבר

צביקה פוגל:  אל תתפרץ עכשיו

צביקה פוגל:  אני לא שוכח כלום

צביקה פוגל:  אני הייתי פרויקטור של מועצה אזורית אשכול ושל שער הנגב

צביקה פוגל:  ביקרתי בכל אחד מהמקומות האלה

צביקה פוגל:  בכפר עזה הייתי לפני כמה ימים, ליוויתי שם את הבת של הרבש"צ שנהרג

צביקה פוגל:  עברתי איתה ממקום למקום כדי לראות איפה אבא שלה באמת נהרג

צביקה פוגל:       אני חי את הכאב הזה ביום יום, גם בקיבוצים וגם במושבים

צביקה פוגל:  ואני, אני מאמין שחבריי יחד איתי, נעשה הכול כדי שזו תהיה חלק מתמונת הניצחון

צביקה פוגל:  שלא יהיה לכם שום ספק

משה שרוני: רק עוד, אבל אתה יודע הרי שתמונת הניצחון לא תהיה בהכרח חיילים שמשחררים את החטופים שלנו, לצערנו

משה שרוני:  האם תתמכו גם בעסקה?     

צביקה פוגל: אני לא חושב שזה המקום הנכון לנהל את זה

צביקה פוגל:  אבל אני ממליץ לך, מיה, שתשמעי את הרעיונות שנתתי עד היום, תביני לבד

משה שרוני: תודה

יובל בראון: עברו כמעט 40 יום

צביקה פוגל: 38, תאמין לי, אני סופר כמוך

יובל בראון: שמי יובל, אני החתן של קית' ואביבה, ההורים של שיר

יובל בראון:  ואני רוצה לשאול מה אתם עושים

יובל בראון:  הכוונות, כמו שאודי פה אמר, מורגשות, ואנחנו מודים לכל עליהם

יובל בראון:  אנחנו זקוקים למעשים

יובל בראון:  אני רוצה לפנות אליך, חה"כ פוגל, ולשאר יושבי הוועדה המכובדים, ולשאול אתכם מה אתם עושים למען החטופים? עברו 38 ימים

צביקה פוגל: אתה יודע בדיוק מה אנחנו עושים

יובל בראון: אני לא יודע

צביקה פוגל: יש לנו נציגים

צביקה פוגל:  נציגי המפלגות שלנו שנמצאים בקבינט הביטחוני מדיני

צביקה פוגל:  אני יודע בדיוק מה השר שלי מייצג שם ומה הוא אומר שם

צביקה פוגל:  ואם יש לכם ספק מה אני אומר ומה אני עושה, אז שלא יהיה לכם ספק

צביקה פוגל:  בכל מקום שבו, אני אפסיק לדפוק על השולחן, שזה מה שעשיתי ב-20 שנה האחרונות

צביקה פוגל:  אני אהפוך את השולחן

צביקה פוגל:  אני לא אתן לשולחן להישאר ככה

צביקה פוגל:  טעיתי במשך 20 שנה אחרונות שרק הזהרתי על מה שהולך לקרות

צביקה פוגל:  אני לא אדפוק יותר על השולחן, אני פשוט אהפוך אותו

צביקה פוגל:  לא רק עבורכם, עבור מדינת ישראל

צביקה פוגל:  אני פה נבחר ציבור של עם ישראל, לא של שום מגזר כזה או אחר

צביקה פוגל:  ואני אמלא אחר השליחות שלי, בדיוק כפי שמצופה ממני, ואני מאמין שכל חבריי שיושבים איתי כאן חושבים בדיוק כמוני

צביקה פוגל:  אין פה לא ימין, לא שמאל, לא שום דבר

צביקה פוגל:  זו דאגה אמיתית לגורלו של העם היהודי בארץ ישראל וקרובי המשפחה שלכם או הילדים שלכם

צביקה פוגל:  הראיתם לי את התמונה של כפיר, יש לי נכד שקוראים לו כפיר

אודי גורן: אני אודה בשמנו על זה שהתחלת איתנו ונתת לנו את רשות הדיבור

אודי גורן:  ואני משאיר אתכם את הפנייה הזאת

אודי גורן:  מי שמסוגל ויש לו את היכולת להגיע למקבלי ההחלטות הבכירים ביותר

צביקה פוגל: אנחנו נגיע

אודי גורן: אני מבקש שתזכירו להם השכם וערב

אודי גורן:  ואני מבקש משאר הנוכחים, האזרחים או על מדים, אני מבקש שתזכרו, כשאתם מדברים על המלחמה, על הניצחון, על מה שאנחנו זקוקים לו כעם, כחברה וכמדינה, לעבור הלאה, זה גם הביטחון מול חמאס וכרוך בזה באותה נשימה החזרת השבויים, כדי שנוכל להמשיך מכאן להמשך ולבנות פה עתיד טוב יותר לילדינו

אודי גורן:  תודה

צביקה פוגל: הבקשה שלכם היא ציווי עבורנו, כך אנחנו מסתכלים על זה

צביקה פוגל:  תודה רבה שבאתם ותודה רבה שאמרתם את דברכם

משה שרוני: שנתראה בשמחות

צביקה פוגל: אמן

צביקה פוגל:  תודה

צביקה פוגל:  אני מאוד שמח שנפלה בידינו הזכות לשמוע את הדברים האלה בפתיחה של הדיון, זה מכניס את כולנו לפרופורציות

צביקה פוגל:  בשביל לדעת באמת מה חשוב, על מה אנחנו צריכים להתמקד

צביקה פוגל:  לא הייתי קורא לזה קריאת השכמה, אבל זה בהחלט משהו, בדיוק, נותן לנו תזכורת

צביקה פוגל:       חבריי, חברי הכנסת, אני אתן לכל אחד מכם לומר משפט או שניים

צביקה פוגל:  גם בהקשר של מה ששמעתם, גם בהקשר של הדיון

צביקה פוגל:  אני מזכיר, אנחנו פה לדיון סטטוס בנושא כיתות הכוננות שהם באחריות המשרד לביטחון לאומי

צביקה פוגל:  שלא נתבלבל, אנחנו לא מתעסקים בדברים האחרים

צביקה פוגל:  סגלוביץ', חבר הכנסת יואב, בבקשה

יואב סגלוביץ': קודם כל, בוקר טוב

יואב סגלוביץ':  אני אגיד באמת קצר, כי ביקשתי רשות דיבור ראשון, בגלל שאני צריך ללכת לוועדה אחרת

יואב סגלוביץ':  אני אתייחס למה שעברנו, מה ששמענו פה כולנו, ממש בקצרה

יואב סגלוביץ':  אין תמונת ניצחון פה

יואב סגלוביץ':  המילים הגבוהות האלה לא נמצאות אחרי ה-7 באוקטובר

יואב סגלוביץ':  מה שכן, אסור להפקיר פעמיים

יואב סגלוביץ':  פעם אחת המדינה הפקירה, אסור שתהיה פעם שנייה

יואב סגלוביץ':  המדינה צריכה לעשות את כל מה שהיא צריכה לעשות והיא גם צריכה לשנות משהו בפרדיגמות לגבי התנהלות בהקשר הזה, לא רוצה להוסיף

יואב סגלוביץ':  אם מתנהל עכשיו משא ומתן יותר נכון להיות בשקט

יואב סגלוביץ':  אבל כן להגיד את האמירה הברורה, הציבורית, הפוליטית

יואב סגלוביץ':  זה היעד המרכזי, אין יעד אחר

יואב סגלוביץ':  זה היעד הראשון במעלה, אין דברים במקביל

יואב סגלוביץ':       ואני פה רוצה לומר כמה דברים לגבי הדיון

יואב סגלוביץ':  אני מתנצל שאני לא אהיה בכולו, אני קראתי את החומר

יואב סגלוביץ':  אני רוצה להחזיר את כולנו אחורה בזמן

יואב סגלוביץ':  כיתות כוננות צריך לחזור למה שהיה בזמנו, בהפעלה ההיסטורית שהייתה במשמר האזרחי

יואב סגלוביץ':  נעבור את הסיבות למה זה, מה קרה לזה בדרך

יואב סגלוביץ':  אבל לכל דבר שקורה פה עכשיו יש גם הזדמנות לעשות משהו שהוא הרבה מעבר לזמן המלחמה

יואב סגלוביץ':  אבל צריך לעשות את זה בשכל, בלי התלהמות, בלי קיצוניות ועם נהלים ברורים

יואב סגלוביץ':       אני אגיד רק כמה דברים שלדעתי חייבים להיות וחייבים לעשות אותם עכשיו, אחרת נשפוך את התינוק הזה עם המים בגלל התנהגויות חריגות

יואב סגלוביץ':  היעוד, המבנה, התכנון וההפעלה

יואב סגלוביץ':  כיתת כוננות צריכה לעבוד ביישוב מוגדר, עם תיק הפעלה מסודר, עם דברים שצריכים להיות עם פיקוד אחוד ואין פלנגות

יואב סגלוביץ':  זה לא משמר אזרחי קלאסי

יואב סגלוביץ':  הוא יכול להיות גם, חלק מכיתת הכוננות יכול לפעול או במתאר המג"בי או במתאר הכחול כחלק מניידות סיור

יואב סגלוביץ':  אבל שאלת הסמכות היא שאלה מרכזית

יואב סגלוביץ':  זה חייב לפעול על פי חוק

יואב סגלוביץ':  מעצר, עיכוב, עם שוטר, בלי שוטר, תלוי בתצורה

יואב סגלוביץ':  כרגע זה לא קורה ככה

יואב סגלוביץ':  אני אומר לכם את זה, כרגע לא קורה ככה, כי אני יודע, כי אני מסתובב, כי אני רואה, כי אני שואל אנשים

יואב סגלוביץ':  וצריך לקחת את האלמנט ההתנדבותי עכשיו ולראות מה יקרה עוד שנתיים מהיום

יואב סגלוביץ':  שיישארו כיתות כוננות

יואב סגלוביץ':  ועיר זה לא כפר

יואב סגלוביץ':  עיר כמו תל אביב זה לא עיר כמו כפר סבא, שכונות מזרחיות

יואב סגלוביץ':  וצריך לתפור את הדבר לעצמו

צביקה פוגל: נכון מאוד

יואב סגלוביץ': מצאתי חובה לעשות את זה, כי הכול נמצא, דרך אגב

יואב סגלוביץ':  יחזרו אחורה בזמן

יואב סגלוביץ':  יגייסו עכשיו לדעתי, לדעתי אם עושים את זה, 25 חבר'ה שפרשו לפני 15 שנה, הם יוציאו, אמנם זה לא יהיה במחשב כנראה, זה מודפס, צריך להעביר את זה לפורמט אחר ולעשות את זה

יואב סגלוביץ':  לא להמציא גלגל

יואב סגלוביץ':  אנחנו אלופים בלהמציא דברים חדשים

יואב סגלוביץ':  הכול קיים

יואב סגלוביץ':  צריכים לבנות בסיסי הפעלה, מה שהמשטרה בזמנו, אני יכול להעיד, בניגוד לדעתי, פירקה

יואב סגלוביץ':  וצריך לעשות את זה שזה יתפוס תפוסה ולהקים מערך שלם שהוא מובנה מסודר, מאורגן, מעבר לתקופה הזאת שכולם פה בהתלהבות

יואב סגלוביץ':  שנרוויח מזה משהו לחמש-שש שנים הקרובות וזה אפשרי

יואב סגלוביץ':  ואני ממש אומר, תביאו את המבוגרים, סליחה שאני אומר פה לחבר'ה היותר צעירים, תביאו את המבוגרים, הכול נמצא שם

יואב סגלוביץ':  הכול כתוב

יואב סגלוביץ':  צריך פשוט ליישם את הדבר הזה ולהיזהר מאוד לא ללכת לכיוונים שליליים

יואב סגלוביץ':  תפקיד של כיתות כוננות זה לא לבדוק אנשים, לא לעמוד במחסומים ולעשות בידוק לאנשים

יואב סגלוביץ':  זה לא התפקיד שלהם

יואב סגלוביץ':  רוצים, יעלו לניידת סיור, יצטרפו כאנשי משמר אזרחי, ירצו יותר, ייכנסו להיות מתמיד מג"ב, מתמיד כחול

יואב סגלוביץ':       ואני אומר פה כן משהו שאני כן מפריע לי וכן יש לו צבע פוליטי וצבע פוליטי ברור

יואב סגלוביץ':  שרים לא מחלקים נשק

יואב סגלוביץ':  התופעה הפסולה הזאת, הבזויה הזאת, צריך להפסיק אותה

יואב סגלוביץ':  אני אומר את זה כאן, זה לא סיפור פוליטי

יואב סגלוביץ':  המראות שאני רואה, גם הסלוגן "ישראל מתחמשת"? תחשבו עוד פעם, זה נשמע טוב עכשיו, זה זוועת עולם

יואב סגלוביץ':  תודה רבה

משה סעדה: להתגונן זה לא זוועה

משה סעדה:  להתחמש, להגן על עצמך

יואב סגלוביץ': אמרתי את מה שאמרתי

יואב סגלוביץ':  הזמן שלך יגיע, אני מניח

צביקה פוגל: תודה רבה לחבר הכנסת יואב סגלוביץ'

צביקה פוגל:  מירב? בבקשה

מירב בן ארי: כן, תודה

מירב בן ארי:  קודם כל אני ברשותכם אחזור לנושא של הדיון, כי הוא מאוד חשוב לי

מירב בן ארי:  אני רוצה להגיד שמאז ה-7 באוקטובר אני חושבת הרבה על התקופה שלי פה כיו"ר הוועדה

מירב בן ארי:  ואני מודה שהנושא של כיתות הכוננות, צריך לומר ביושר, לא נוהל כראוי ומוסמס

מירב בן ארי:  עכשיו, הבנתי שנירה שפק גם תבוא לפה, שהיא חברתי ואחותי כבר, אני איתה כל שבוע

מירב בן ארי:  וזה מאוד מאוד קשה לי

מירב בן ארי:  שאלו אותי אתמול, אמרתי להם תראו, הבעיה של הוועדה הזאת שכיתות הכוננות הדרמטיות, הם קו עימות, הם באחריות צה"ל

מירב בן ארי:  והם יודעים, כי עם כל החבורה כאן עבדתי טוב

מירב בן ארי:       העניין הוא, נגיד גם כשעשינו את עוטף ירושלים, שזה יישובים דרמטיים במיקום שלהם ובסכנה שלהם, כל דיון היה עוד, תסלחו לי, אני פשוט חושבת על זה כבר, פוגל, מאז ה-7 באוקטובר

מירב בן ארי:  כל דיון כאילו היה מסמוס, מסמוס, וכן, וזה מעביר לזה ופה חסר 2 מיליון שקלים

מירב בן ארי:  ו-וואלה, זה עוטף ירושלים, הם נמצאים מטר ואסימון באמת ממקומות שלא אוהבים אותנו

מירב בן ארי:  ואני חושבת שהוועדה בראשותך צריכה לעשות תיקון, היא כבר התחילה

מירב בן ארי:  היא חייבת לעשות תיקון אמיתי על כיתות הכוננות

מירב בן ארי:  אני בתשעה חודשים שהייתי בתוך הוועדה נזעקתי לאירוע של עוטף ירושלים וברוך השם אותו פתרנו

מירב בן ארי:  כי באמת, אני ורם ישבנו, רם בן ברק, ישבנו

מירב בן ארי:  אבל אני חושבת שנושא כיתות הכוננות הוזנח פה בשנים האחרונות

מירב בן ארי:       ואם נשים את קו העימות בצד, כי זה באמת זה לא אחריות של המשטרה, זה אחריות של הצבא

מירב בן ארי:  אבל גם בערים, גם ביישובים וגם אפילו ביישובים שקרובים לגדר, שלא מספיק נוהל, אם יש משהו שצריך לתקן זה את נושא כיתות הכוננות

מירב בן ארי:  אם יש משהו שיום אחד יעלה ותקום ועדת חקירה ממלכתית, היא צריכה לקום על המחדל הזה

מירב בן ארי:  לבדוק איך התייחסו מקבלי ההחלטות

מירב בן ארי:  אני אומרת לך, לא התייחסו ברצינות

מירב בן ארי:  אני אומרת לך שאני רואה היום, אני חייבת להגיד לכם בגילוי לב, שאני רואה אנשים היום בפאנלים, יושבים כל מיני פאנליסטים, שמדברים, מלחמה

מירב בן ארי:  ו-וואלה, הם ישבו כאן, בזום בעיקר, היה להם קשה לבוא, ומרחו אותי על כיתות הכוננות

מירב בן ארי:  ואז הם יושבים באולפנים ואומרים כמה זה חשוב

מירב בן ארי:  הייתי פה

מירב בן ארי:  אני לא אגיד מי, זה גם מיותר, אבל אני עושה חשבון נפש עם עצמי

מירב בן ארי:  ואני אומרת לכם שכיתות הכוננות, ואני אומרת לך את זה, לייזר, ואני אומרת את זה, אני יודעת שבאמת טעיתם

מירב בן ארי:  אני חושבת שאנחנו כמדינה לא שמנו את הדגש, לא הבנו את החשיבות של כיתות הכוננות

מירב בן ארי:  ואגב, גם את הנשקים שאתה הולך, מדבר עם המפונים ואתה שומע שמיישוב צמצמו מ-60 ל-30

מירב בן ארי:  עמדה פה גם אחת מהמשפחות ואמרה לקחו לאבא שלי את הנשק

מירב בן ארי:  פגשתי מפונה מדהים בן 70, בכושר שיא, הרבה יותר ממני, שלקחו לו את הנשק

מירב בן ארי:  כל מילה שהם אמרו על הפקרה

מירב בן ארי:       ורק מילה אחרונה, כי פגשתי רבש"צ מכרם שלום, פגשתי אותו בתל השומר

מירב בן ארי:  הוא יש לו כדור בכל יד, מה שנקרא

מירב בן ארי:  הוא גם חבלן במשטרה

צביקה פוגל: גיבור אמיתי

מירב בן ארי: כן, ברור לי שגם היית אצלו

מירב בן ארי:  הוא גם חבלן במשטרה, כך שהוא מכיר

מירב בן ארי:  ואמרתי לו 'ספר לי מה קרה בכרם שלום?' כי הרי כרם שלום, הגדר, מי שלא יודע, בתוך היישוב

מירב בן ארי:  בתוך היישוב

מירב בן ארי:  כאילו, ואמרתי לו 'תגיד, אף אחד לא נחטף? אף אחד לא זה?' והוא אמר לי 'מירב, היתרון שלנו שבגלל שהגדר בתוך היישוב, לכל כיתת הכוננות היו נשקים עם כספות בבית'

מירב בן ארי:  הכספות שלקחנו, הנשקייה של כפר עזה, שתכף תבוא, שרצו לפתוח את הנשקייה ומתו בדרך, נהרגו, סליחה

מירב בן ארי:  על מה שעשינו לכיתות הכוננות ביישובי קו העימות, אחד זה אחריות של כולנו

מירב בן ארי:  שתיים, אתה יושב עכשיו במקום שלי, אתה כבר מתחיל פה רצף

מירב בן ארי:  כל שבוע, סטטוס, סטטוס

מירב בן ארי:  אבל רק הערה אחת, חייב להיות לך גם שותף - - -      

צביקה פוגל: עם מיכאל

מירב בן ארי: לא, עם יולי

מירב בן ארי:  היינו עם מיכאל ביטון, היינו כאן הרבה

מירב בן ארי:  סליחה

מירב בן ארי:  אני, אחרי זה נדבר על זה

מירב בן ארי:  יש לי הרבה מה להגיד על הדיון הזה

מירב בן ארי:  אני ורם ניהלנו

מירב בן ארי:  אתה ויולי

מירב בן ארי:  לא, שלא ייקח אותך לוועדת משנה

מירב בן ארי:  שלא ייקח אותנו לוועדת משנה

מירב בן ארי:  שתבוא מליאת חוץ וביטחון ותיתן תשובה

מירב בן ארי:  אם אני, מירב בן ארי, שהייתי יו"ר ועדה לביטחון פנים, יושבת ואומרת לך תקשיב, זה לא נוהל נכון

מירב בן ארי:  אתה צריך להביא את יולי, לעשות בפורום גדול ומכובד כל שבוע

מירב בן ארי:  ולתקן את אלה שישבו מולי בזום ומרחו אותי, ליטרלי

מירב בן ארי:  והיום יושבים באולפנים ומדברים על כמה זה חשוב

מירב בן ארי:       אני מצטערת, אני כאילו חיכיתי ליום הזה שתפתח את הוועדה הזאת

מירב בן ארי:  כי אני מתייסרת עם עצמי כבר תקופה ארוכה

מירב בן ארי:  וכל מפגש שלי עם רבש"צ וכל מפגש שלי עם כיתות כוננות אני אומרת לעצמי הייתה כאן הפקרה

מירב בן ארי:  אני לא מבינה את האינטרס של השנים האחרונות להפקיר אותם

מירב בן ארי:  אבל עכשיו, איך אמרה לי אתמול קצינה בכירה בצה"ל שבמקרה חברה שלי? צריך להסתכל קדימה ולהילחם, זה התפקיד שלך

צביקה פוגל: תודה רבה לחה"כ מירב בן ארי

צביקה פוגל:  תודה על הכנות הזאת, שלא תמיד מובנת מאליה

צביקה פוגל:  אני גם יודע מאיפה זה בא

משה סעדה: אני מצטרף לדברים של מירב על ההפקרה

משה סעדה:  ושמענו בדיון האחרון, שבוע שעבר, שביישובי קו העימות של הצפון, שזה יישובים בסיכון מאוד מאוד גבוה, הנשקים לא היו בכספות של היישוב, הם היו בחטיבה

משה סעדה:  שוו בנפשכם שיש חדירה ליישוב, גם אין לו לאן לרוץ

משה סעדה:  אתה יודע, פוגל, מה יקרה אם הוא יגיע לחטיבה

משה סעדה:  הנשק לא נמצא, הוא בארוחת צוהריים

משה סעדה:  עכשיו, אני באמת שואל את עצמי, מי קיבל את ההחלטה הזאת? הרי זה אנשים שחשבו וישבו ודנו

משה סעדה:  זה לא החלטות שהתקבלו בהינף יד

משה סעדה:  הרי אספו את הנשקים מאנשים, לקחו אותם

משה סעדה:  אמרו לא, לא נשים אותם ביישוב, נוציא את זה לחטיבה

משה סעדה:  ותבינו, בנס לא היה לנו אירוע בצפון

משה סעדה:  כי אז לו היה חיזבאללה פולש באותו יום לא היה שם מגן על האזרחים

משה סעדה:       עכשיו, זה מה שהיה

משה סעדה:  ומה שהיה יחקרו ביום מן הימים וחובה לחקור את זה

משה סעדה:  אבל אני מדבר על מה שקורה עכשיו

משה סעדה:  ובוועדה הקודמת נדרשנו לעניין שכיתות הכוננות של מג"ב, בקו התפר יש כיתות כוננות של מג"ב

משה סעדה:  ושאלתי בישיבה הקודמת, הכול טוב ויפה כאשר חברי כיתת הכוננות נמצאים ביישוב

משה סעדה:  אבל מה קורה משעה 9:00 כשהם הולכים לעבוד? וביישוב יש נשים, ילדים

משה סעדה:  והם חוזרים רק בערב

משה סעדה:  מי מגן עליהם? אז אמרו לי, התשובה הייתה 'הם בעבודה חברי כיתת הכוננות'

משה סעדה:  אבל אמרתי אז מי נותן מענה? האם אנחנו ממשיכים להפקיר את האזרחים? הרי מי שיש שם זה הילדים

משה סעדה:  ואתם יכולים להשאיר יישובים שלמים חסרי הגנה

משה סעדה:  אז מה שלא חשבנו עד עכשיו אני שמתי בצד

משה סעדה:  אבל עכשיו

משה סעדה:  ואני קורא לכם לחשוב ולא להשאיר סדק בחומה הזאת

משה סעדה:  וכמו שזה נראה כרגע זה לא סדק, זה מעבר בטוח

משה סעדה:  ולכן התפקיד שלנו זה לבקר ולפעול לאטום את הסדק, לחזק ושהחומה תהיה חומת פלדה

משה סעדה:  שמה שהיה לא יהיה יותר

משה סעדה:  ובעזרת השם נעשה ונצליח

צביקה פוגל: תודה רבה לחה"כ משה סעדה

צביקה פוגל:  כן, אנחנו נדרש להסתכל על זה קצת אחרת

צביקה פוגל:  אנחנו מקדשים כבר יותר מידי זמן מסורת ומורשת שהייתה קיימת פעם

צביקה פוגל:  אתם יודעים למה הדיונים במליאה מתחילים ב-16:00 אחרי הצוהריים

נאור שירי: לא רק מקדשים מסורת, גם פותחים משרד של מסורת

מירב בן ארי: כי פעם חברי הכנסת כולם היו אנשים מבוגרים, פנסיונרים, שלא צריכים להוציא את הילדים מהגן

מירב בן ארי:  ולא היו נשים

צביקה פוגל: ואלה שעבדו, עבדו עד 16:00 ואז הם היו פנויים מאז

צביקה פוגל:  חה"כ נאור שירי, בבקשה

נאור שירי: תודה

נאור שירי:  קודם כל, כל הכבוד לך שפתחת את הוועדה עם תזכורת לדברים באמת החשובים

נאור שירי:  אני גם מצטרף, אודי הוא חבר טוב מהוד השרון

נאור שירי:  וזה פוגש את כולנו בטח במובן האישי, אבל זה חשוב כל הזמן לזכור שתינוקות יושבים עכשיו שם

נאור שירי:  זה פשוט הזוי שהדבר הזה גם לא נפתר

נאור שירי:  ואודי היה קצת עדין ופנה לכולנו, אבל אנחנו נהיה קצת יותר ממוקדים ואני פונה אליכם, חברי הקואליציה

נאור שירי:  כי לי לא עונים ממש

קריאה: מי לא עונה?     

נאור שירי: עזוב

צביקה פוגל: בואו, עזבו את זה, זה לא לעניין

נאור שירי: אתם צריכים, זה עליכם יותר מאשר עליכם

מירב בן ארי: יש לכם גישה

צביקה פוגל: אתם צודקים

נאור שירי: ונראה לי שאני לא מצליח להבין באופן אמיתי מה המחיר הגדול, זאת אומרת, למה הדברים לא זזים

נאור שירי:  אני לא מבין

נאור שירי:  תעיפו את כל מי שצריך מהמדינה הזאת שיושב בבית כלא, ותביאו את הילדים, נקודה

נאור שירי:  זה לא מעניין מה אחר כך

נאור שירי:  אחר כך נדע לטפל בכולם

נאור שירי:  ואנחנו נטפל עד האחרון בהם

נאור שירי:  אבל פשוט תעשו את זה, נקודה

נאור שירי:  זה היה צריך להיעשות הרבה לפני, אבל אני מקווה שזה ייעשה

נאור שירי:       אני לא, אני לא אוסיף

נאור שירי:  אני רק רוצה להצטרף גם לדברים, אבל גם לציין שאנחנו עשינו דיון בנושא

נאור שירי:  אמנם לא היית, עלו כמה תהיות

נאור שירי:  חלקן נפתרו, חלקן לא

נאור שירי:  אני רק רוצה לומר לכם שאני הסתובבתי כמוכם, ואנחנו רואים את הדברים האלה

נאור שירי:  אני מצטרף מאוד לנושא של חלוקת הנשקים וכל ישראל מתחמשת

נאור שירי:  בעיניי זה, שנייה אני שם את זה בצד את הצורך המיידי

נאור שירי:  כי יש צורך מיידי בנשקים

נאור שירי:  אבל בכללי, באסטרטגי, קמפיין "ישראל מתחמשת" משמע ישראל וביטחון ישראל, כשלון הקונספציה על מלא

נאור שירי:  שאנחנו נותנים נשקים לאזרחים המדינה באה ואומרת אני לא מסוגלת להגן עליך טוב מספיק כדי לא לתת את הביטחון האישי שלך בידיים

נאור שירי:  ואני נושא נשק כבר, לא יודע, 15 או 16 שנים

נאור שירי:  אבל אני חושב שזה נעשה בצורה פזרנית, אין פקודה מסודרת

נאור שירי:  אני נתקלתי בכיתות כוננות שירו 10 כדורים, כאלה שקיבלו מחסנית אחת

נאור שירי:  אין דף פקודה מסודר

נאור שירי:  אני חושב שהם צריכים להצטרף, ודיברתי על זה גם בזה, למשטרה

נאור שירי:  המשטרה צריכה לנהל את זה

נאור שירי:  הם צריכים להגיע לתדרוכים של המשמרות לפני

נאור שירי:  הם צריכים להיות כוח אורגני שיודע מה הוא עושה, מתי הוא עושה, איך הוא עושה

נאור שירי:  הדברים צריכים להיות מסודרים

נאור שירי:  באמת, אנחנו כבר 40 יום באירוע

נאור שירי:  בסדר, בשבועיים שלושה הראשונים, אתה יודע, זה היה בשבוע ראשון, שבועיים, שעשינו את הדיונים, זה היה עוד מקובל

נאור שירי:  אני מבין גם את הלחץ

נאור שירי:  אבל דף פקודה מסודר, תדרוך יומי, להכיר את הזה

נאור שירי:  אני מדבר על מכשירי קשר – אין עדיין מכשירי קשר

נאור שירי:  הסלולר לא, אני לא יודע כמה הוא יעבוד באירועים

נאור שירי:       יש שאלות שאני מניח שאני לא אקבל עליהן תשובה, כי אני חושב שהנתונים, יכול להיות שלא צריך להגיד אותם ברבים

נאור שירי:  למי מחולק הנשק? כמה נשקים חולקו? מי מתעדף בכלל לאן הולך הנשק? זאת אומרת, אני לא ראיתי קריטריונים, בסדר, אני מניח שיש

נאור שירי:  וגם נושא הציוד, יש עשרות מיליוני שקלים ודולרים שנתרמו לכיתות הכוננות

נאור שירי:  יש בן אדם שעשה את זה, פרטי

נאור שירי:  מי מתעדף את זה? אני מניח שזה הולך לצבא

מירב בן ארי: לא, גם לכיתות כוננות

נאור שירי: אז אני לא בטוח בקצה

נאור שירי:  והכי חשוב בעיני פקודה מסודרת

נאור שירי:  פקודה, איך אתה עושה, סמכויות, מתאר עירוני

נאור שירי:  אתה לא עוצר ומתשאל אנשים כי אתה אין לך סמכות לזה

נאור שירי:  אני ראיתי את הדברים האלה, זה הזוי

נאור שירי:  שלא נהפוך למערב הפרוע

נאור שירי:  כל אחד מסתובב ברחוב 'תביא לי תעודת זהות'

נאור שירי:  מי אתה שאני אביא לך תעודת זהות? כל אחד גם מתלבש איך שהוא רוצה

נאור שירי:  ההוא נראה כמו טייס בשייטת מטכ"ל

נאור שירי:  עוצר אנשים, כאילו, מה, מה נסגר? יש משטרה, המשטרה צריכה לטפל באירועים במתאר האזרחי, להם הכוח

נאור שירי:  תודה

צביקה פוגל: תודה רבה חה"כ נאור שירי

צביקה פוגל:  ניר אלון, איפה הוא? בבקשה

ניר אלון: שלום לכולם, השם שלי זה ניר אלון

ניר אלון:  שמעתי את המור"קים היפים שלכם, אני חייב להגיד

ניר אלון:  בתור מישהו שהיה שם ונוכח שם, אני בן קיבוץ סופה

ניר אלון:  היינו בממ"ד אני, אשתי, שני הילדים שלי בני 3 ו-6

ניר אלון:  ההורים של אשתי ואמא שלי

ניר אלון:  אני כיום מתגורר בסופה

ניר אלון:  נסענו לחגוג את החג השני בקיבוץ סופה

ניר אלון:  והיום אני לא מדבר בשמי, באתי לדבר בשם עידו חוברה ז"ל, מהקיבוץ שלי

ניר אלון:  מישהו רוצה לנחש כמה נשקים היו בכיתת הכוננות של סופה?      

צביקה פוגל: שניים

קריאה: קרוב, קרוב מאוד

ניר אלון: היו שישה נשקים M16 ארוכים

ניר אלון:  מתוכם שניים תקולים

ניר אלון:  היינו ארבעה נשקים M16 ארוכים

ניר אלון:  אני הייתי בלי נשק

ניר אלון:  ארבעה נשקים שכיתת הכוננות ישבה, מה זה ישבה? יצאה להילחם בגבורה

משה סעדה: כמה אנשים היו בכיתת הכוננות?     

ניר אלון: לפי כמות הנשקים, M16

ניר אלון:  ארבעה נשקים ארוכים, ולמי שהיה אקדח אחרי זה

מירב בן ארי: נותנים M16 רק לכיתות הכוננות

ניר אלון: ארבעה נשקים M16 ארוכים

ניר אלון:  זה הכמות של הזה

ניר אלון:  בנוסף לזה, אם לא מספיק, מי שפינה את עידו חוברה היה אבא שלו

ניר אלון:  הוא האיש עם האמבולנס

ניר אלון:  כך נודע לו שהבן שלו נהרג

ניר אלון:  אנחנו זועקים כבר שנים, שנים, על כיתות הכוננות

ניר אלון:  אני לא יודע מי אחראי על המחדל הזה

קריאה: אבל הוא ישלם על זה

ניר אלון: אני לא יודע מי אחראי על המחדל הזה

ניר אלון:  אבל 1,400 נרצחים על הידיים שלהם

ניר אלון:  1,400 נרצחים

ניר אלון:  אני לא מאחל, אני לא מאחל

ניר אלון:      אני לא מאחל לאף אחד להרגיש את החוסר אונים של להיות בממ"ד ולהחזיק לאמא שלי וילון בד שתעשה את הצרכים בפינה של הממ"ד והעיניים של הילדה שלי שמתות מפחד ואין לי מה לעשות

ניר אלון:  ואני רק עם סכין ביד

ניר אלון:      אתם כל היום יושבים פה ומבלבלים את המוח, כל היום

ניר אלון:  זה מה שאתם עושים

ניר אלון:  אתה יודע איך אני קורא, לא אני, כל המועצה

ניר אלון:  אתם יודעים איך אנחנו קוראים לשר הנחמד שלכם? השר הנעדר

ניר אלון:  אף אחד לא בא ודיבר

ניר אלון:  אף אחד

ניר אלון:  מנהלת תקומה מבחינתי זה לא בן אדם

ניר אלון:  אתם, חברי הכנסת, תרימו, תסלחו לי על הביטוי, תוציאו את האצבע מהתחת ותרדו למפונים, כי מגיע להם

ניר אלון:  פשוט מגיע להם

ניר אלון:  אתם שנים מזניחים אותם, שנים

ניר אלון:  לא משנה כמה צעקנו, לא משנה כמה אמרנו

ניר אלון:  עידו חוברה יכול היה להיות בחיים היום

ניר אלון:  אם היה פלטופ אחד

ניר אלון:  פלטופ אחד

ניר אלון:  קסדה נורמלית ולא משנת 1978

ניר אלון:  עידו היום היה בחיים

ניר אלון:  תפסיקו לשבת ולבלבל את המוח ותתחילו לעשות את העבודה שלכם

ניר אלון:  תרדו למטה

ניר אלון:       אני אתן לך עוד דוגמה

ניר אלון:  מישהו פה יכול להגיד לי כמה אנשים מקיבוץ סופה פונו? סכום מסוים, כמות של אנשים

ניר אלון:  כמה אנשים היו בקיבוץ סופה? אתה יודע? את יודעת? משרד הביטחון, יש פה? אתם יודעים?     

מירב בן ארי: ביטחון פנים זה

ניר אלון: ביטחון פנים

ניר אלון:  מישהו יודע? אף אחד לא יודע, כי לא דאגתם ללכת ולקחת את המספרים

ניר אלון:  אף אחד לא יודע כמה אנשים היו בעוטף

ניר אלון:  אף אחד

ניר אלון:  חודש אחרי, עדיין לא יודעים כמה אנשים בקיבוץ סופה היו

ניר אלון:  תפסיקו לדבר, תתחילו לעשות

ניר אלון:  פשוט תתחילו לעשות

ניר אלון:  תודה

צביקה פוגל: תודה רבה לך ניר על הדברים החשובים האלה

צביקה פוגל:  למרות שעם חלקם אני ממש לא מסכים, אבל אין לי ברירה אלא לקבל אותם

צביקה פוגל:  אני לא סתם נמצא כאן

צביקה פוגל:  אני יודע בדיוק מה אני עושה

ניר אלון: זה מה שאומרים פה 15 שנה

ניר אלון:  15 שנה אתם מדברים

צביקה פוגל: ניר, אני לא אתווכח איתך, כי אתה חזק ממני בעניין הזה

ניר אלון: אז תעבוד

ניר אלון:  תתחיל לעבוד

צביקה פוגל: תודה

צביקה פוגל:  זה מה שאנחנו כנציגי ציבור צריכים לדעת לקבל, אין מה לעשות

צביקה פוגל:  אני מקבל את זה

מירב בן ארי: אנחנו צריכים לדעת היום לשבת ולספוג את כל מה שהאנשים האלה עברו

מירב בן ארי:  והדבר היחיד שאני רק אתקן, שיש פה הרבה חברי כנסת שמסתובבים אצל המפונים

מירב בן ארי:  הרבה

מירב בן ארי:  כולל שישי, כולל שבת

צביקה פוגל: טוב, בואו נתקדם

מירב בן ארי: אני חייבת רק שנייה לעשות פה, זה חשוב לי

מירב בן ארי:  אנחנו יושבים איתם ומקשיבים להם, שלא יהיה ספק

צביקה פוגל: מירב, קשה לי לחשוב שיש פה חברים שלי, חברי כנסת, ולא חשוב בכלל מאיזה מפלגה, שלא עושים היום את כל מה שצריך כדי לקדם את הדברים

משה סעדה: אי אפשר מול הכאב הזה

צביקה פוגל: אני לא יכול

צביקה פוגל:  גם אני לא

מירב בן ארי: אי אפשר, זה לא אנושי

צביקה פוגל: אלי זיתון, בבקשה, סטטוס

צביקה פוגל:  תודה

סנ"צ אלי זיתון: בוקר טוב לכולם

סנ"צ אלי זיתון:  מי שלא מכיר אותי, שמי אלי זיתון

סנ"צ אלי זיתון:  קודם כל, אני משתתף בצער המשפחות שישבו כאן, החטופים, הנופלים מביתם

סנ"צ אלי זיתון:  אני הפרויקטור מטעם לשכת הסמפכ"ל שמתכלל את נושא הקמת כיתות הכוננות בשטח, תחת אחריות של משטרת ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  שמשטרת ישראל, באמת חשוב לציין כי ערב המלחמה, בתחום הבט"פ של משטרת ישראל, כל פעם אני מגיע לכאן ומנסה בוועדות השונות, ההבחנה ברורה בין קו עימות שבאחריות צה"ל, לשטח בט"פ שבאחריות משטרת ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  היו בשטח הזה רק 66 כיתות כוננות של משטרת ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  ערב האסון זה מה שהיה

סנ"צ אלי זיתון:  מיד אחרי האסון ב-7 באוקטובר החליטו השר לביטחון לאומי והמפכ"ל שצריך להקים כוח הגנה נוסף לצד משטרת ישראל, כדי להגן על אזרחי המדינה בעורף, סוגיית כיתות הכוננות

סנ"צ אלי זיתון:       אין כאן כוונה לחלק כלי נשק, זאת לא התוכנית

סנ"צ אלי זיתון:  זאת לא תוכנית עבודה, אין כאן כוונה לחלק כלי נשק

סנ"צ אלי זיתון:  בטח לא כלי נשק כמו M16 או כל סוגים למיניהם, שהוא נשק קטלני

סנ"צ אלי זיתון:  זאת לא הנחת עבודה שלנו במשימה הלאומית הזאת

סנ"צ אלי זיתון:  ואנחנו למעשה גיבשנו מודל סדור, כולל תפיסת הפעלה

סנ"צ אלי זיתון:  הקמנו כיתות כוננות ביישובים העורפיים, בערים, ברשויות במדינת ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  התוכנית, כמו שהצגתי שבוע שעבר במשנה לוועדת ביטחון וחוץ

צביקה פוגל: אלי, כשאתה אומר 'כולל תפיסת הפעלה', אתה מתכוון תפיסת הפעלה פר כיתת כוננות? זאת אומרת כל כיתת כוננות שהוקמה יש לה ייעוד ותפקידים ותפיסת הפעלה?     

סנ"צ אלי זיתון: חד וחלק

סנ"צ אלי זיתון:  יש מודל סדור לגבי מהי כיתת כוננות, מה תפקידה

קריאה: אבל זה לא נכון

קריאה:  זה פשוט לא נכון

צביקה פוגל: בואו, אני אתן לכולם לדבר

צביקה פוגל:  אם תתפרצו ותפריעו, אז רק תתפרצו ותפריעו

צביקה פוגל:  לא תאפשרו לי להבין ולקבל את המידע

צביקה פוגל:  אני פה בשביל לתקן את מה שלא בסדר, תאמינו לי

צביקה פוגל:  אני לא רוצה להישאר רק עם מה שקיים

צביקה פוגל:  בבקשה אלי

סנ"צ אלי זיתון: אני חוזר ואומר, כיתות הכוננות שהוקמו על ידי משטרת ישראל יש תפיסת הפעלה סדורה

סנ"צ אלי זיתון:  והתוכנית מחולקת לשני שלבים: יש את הטווח הקצר שאנחנו למעשה בעיצומה כבר חודש ימים ויש תוכנית סדורה לטווח הארוך

סנ"צ אלי זיתון:  בסוף אנחנו נקים מערך סדור שייתן מענה להרבה סוגיות שבטח יעלו כאן

סנ"צ אלי זיתון:  התוכנית כוללת איתור, גיוס והכשרה מבצעית, בהתאם לאיום

סנ"צ אלי זיתון:  ונכון כרגע רציתי שנצפה בסרטון קצר לגבי אימון שנעשה במטה יהודה, עם כיתת כוננות עורפית, שהיה שבוע שעבר

סנ"צ אלי זיתון:  שהמדריכים הם מדריכים של ענף לוט"ר של משטרת ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  אנחנו מבחינתנו לוקחים את זה ברצינות

סנ"צ אלי זיתון:  וגם ההכשרה והכשירות המבצעית, אני חוזר ואומר, אנחנו לא מסתפקים בלתת נשקים לאנשים, כדי שיהיה ביטחון לאזרחים

סנ"צ אלי זיתון:  זאת לא התוכנית, זו לא תוכנית עבודה

סנ"צ אלי זיתון:  בסוף מי שנמצא בשטח הוא צריך לתת מענה לאיום ולסייע למשטרת ישראל לתת מענה לאיפה שאנחנו נושאים באחריות

סנ"צ אלי זיתון:  ואם חס ושלום באחת הערים או באחד היישובים העורפיים חס ושלום יקרה מצב שקרה ב-7 באוקטובר אנחנו מצפים מהכוח הזה, יחד עם כוח משטרתי, לתת מענה

סנ"צ אלי זיתון:  האם ביום אחד אפשר לעשות את הכול פיקס, כמו בספר? מעריך שלא

צביקה פוגל: אני רוצה רגע לרדת לעומקם של דברים, כי זו באמת המטרה של הדיון בסופו של דבר, לא מספרים

צביקה פוגל:  אלא באמת להבין

צביקה פוגל:  אתם באים ליישוב היום שנדרשת הקמה של כיתת כוננות

צביקה פוגל:  מבינים את הצורך של היישוב ספציפי אל מול הזירה שבה הוא נמצא ולפי זה מחליטים מה יהיה גודל כיתת הכוננות?     

סנ"צ אלי זיתון: אנחנו יצרנו מודל גם בערים וגם ביישובים

סנ"צ אלי זיתון:  יושב יחד איתי גם רמ"ח יישובים של מג"ב

סנ"צ אלי זיתון:  וניתחנו את האיום וקבענו מי תעדוף

סנ"צ אלי זיתון:  יש תעדוף על פי איום, על פי מיקום, על פי הרבה דברים שלמעשה ניתחנו יחד

צביקה פוגל: ומאותו רגע שהגדרתם שצריך שם כיתת כוננות, אתם מכינים אותה לפי האיומים?     

סנ"צ אלי זיתון: אנחנו מכינים אותה, מכשירים אותה

סנ"צ אלי זיתון:  אני מגיע גם לאימונים, אני לא מגיע לכל כיתות הכוננות

סנ"צ אלי זיתון:  אני אתן את המספר בגדול כאן, גם הציבור צריך לדעת

סנ"צ אלי זיתון:  ואני מגיע גם אישית לאימונים

סנ"צ אלי זיתון:  שנייה

סנ"צ אלי זיתון:  אחרי זה אני אענה לכל השאלות

סנ"צ אלי זיתון:  אני מגיע גם לאימונים

סנ"צ אלי זיתון:  ואני אומר לכם שמעבירים המדריכים שלנו של ענף לוט"ר, אנחנו בסופו של דבר רוצים שהחבר'ה האלה לא רק יסתובבו עם נשק

סנ"צ אלי זיתון:  אנחנו רוצים שהם ייתנו מענה בזמן אמת, גם אם השוטר לא לידו

נאור שירי: רגע, הקריטריונים, שנייה

נאור שירי:  כי אתה כבר באימון

נאור שירי:  הקריטריונים שקבעו מי מקבל מה, הם מפורסמים?     

סנ"צ אלי זיתון: בהחלט

נאור שירי: איפה?     

סנ"צ אלי זיתון: יש מוקד של משטרת ישראל, שכל מי שרוצה להתנדב בכיתות כוננות פונה למוקד הזה

נאור שירי: לא, לא, לא הקריטריונים לכיתה

נאור שירי:  התעדוף היישובי

סנ"צ אלי זיתון: המודל הזה לא פורסם

סנ"צ אלי זיתון:  לא, המודל הזה לא פורסם

נאור שירי: לא, אין לי בעיה

נאור שירי:  אבל הוא יכול להיות מפורסם לוועדה?     

סנ"צ אלי זיתון: צריך לחשוב על זה, כן

סנ"צ אלי זיתון:  אבל כעיקרון המודל לא פורסם

סנ"צ אלי זיתון:  בגלל שיש תעדוף אנחנו מבינים את הלחץ הציבורי בסוף בגלל התעדוף

סנ"צ אלי זיתון:  אבל יש מודל סדור

נאור שירי: אפשר לקבל אותו אפילו לא לזה?      

צביקה פוגל: אני אדאג לקבל אותו, בוודאי

סנ"צ אלי זיתון: חברים, אנחנו נמסור ליושב ראש הוועדה את המודל

סנ"צ אלי זיתון:  יש שם פירוט של הערים והיישובים ועל פי התעדוף למעשה אנחנו מקימים את כיתות הכוננות

סנ"צ אלי זיתון:  צריך לזכור, אם אמרתי, אם סקרתי שערב הטבח היו 66 כיתות כוננות אנחנו עומדים בבוקר במספר של, סליחה, אם ערב הטבח היו 66 כיתות כוננות, פחות מ-800 חברי כוננות

סנ"צ אלי זיתון:  זה מה שהיה בתחום הבט"פ של משטרת ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  פחות מ-800 איש שלמעשה היו צריכים לתת מענה לעורף של מדינת ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  אנחנו היום עומדים על 700 כיתות כוננות

קריאה: אתה מאמין לעצמך?     

סנ"צ אלי זיתון: אני מאמין

קריאה: אתה באמת מאמין לעצמך?     

צביקה פוגל: די, די

צביקה פוגל:  בואו, אני לא מנהל פה שוק, אני מנהל פה דיון

סנ"צ אלי זיתון: 700 כיתות כוננות

סנ"צ אלי זיתון:  יושב פה לצידי גם רמ"ח יישובים של מג"ב

סנ"צ אלי זיתון:  אנחנו במנה ראשונה נכון שנתנו מעט נשקים

סנ"צ אלי זיתון:  אנחנו בשבועות האחרונים אנחנו משלימים

סנ"צ אלי זיתון:  אתה לא חייב להסכים איתי

סנ"צ אלי זיתון:  אני בקיא בנתונים ואני גם נמצא בשטח

סנ"צ אלי זיתון:  ואנחנו עומדים היום על, גייסנו 7,750 מתנדבים וחברי כיתות כוננות

סנ"צ אלי זיתון:  פחות מחודש, זה המהלך שעובדת משטרת ישראל בטווחים מאוד קצרים

צביקה פוגל: לכמה מתוכם יש כבר נשק שניתן?     

סנ"צ אלי זיתון: כל מי שאני ציינתי כרגע יש לו נשק

סנ"צ אלי זיתון:  7,750 איש במדינת ישראל בעורף מחזיקים נזק

משה סעדה: כולל בני המקום?     

סנ"צ אלי זיתון:  לא כולל בני המקום

סנ"צ אלי זיתון:  לא כולל בני המקום

משה סעדה: רק מתנדבים שלכם?     

סנ"צ אלי זיתון: רק מתנדבים שלנו ושל מג"ב

סנ"צ אלי זיתון:  7,750, הציבור יכול לדעת את המספר, זה לא סודי

משה סעדה: נשק ארוך

סנ"צ אלי זיתון: נשק ארוך טווח שהוא נשק קטלני, שאנחנו חתומים עליו

סנ"צ אלי זיתון:  שמי שמסתובב עם הנשק הזה אנחנו חתומים עליו

סנ"צ אלי זיתון:  שבוע שעבר היה אימון בתחנת מודיעין, שבסופו של דבר מפקד תחנה לקחה את הסיירים, את הבלשים, את השיטור העירוני עם הפקחים, ואת כיתות הכוננות ועשו אימון ביחד

סנ"צ אלי זיתון:  כי בסופו של דבר אותו מפקד תחנה הוא אחראי

משה סעדה: הוא צריך לשלוט על כל הכוח הזה

סנ"צ אלי זיתון: ברור

סנ"צ אלי זיתון:  עכשיו, כמו שאמרתי כאן, יש פה אתגר בהיבט הפיקוד ושליטה

סנ"צ אלי זיתון:  סוגיית בני המקום שלמעשה הוא מין אילוץ שהתחיל לפנינו

סנ"צ אלי זיתון:  צה"ל גייס מילואימניקים תחת כותרת 'בני המקום', מיד אחרי הטווח

סנ"צ אלי זיתון:  ולמעשה הוא הקים כיתות כוננות בעורף

סנ"צ אלי זיתון:  כיתות הכוננות האלה זה לא בסטנדרט שלנו, כי אנחנו מסתכלים על הטווח הארוך

סנ"צ אלי זיתון:  אנחנו מעריכים שבסופו של דבר אותם בני מקום בסיום המלחמה יעזבו את המילואים, יחזרו למקום שלהם

סנ"צ אלי זיתון:  ואנחנו כרגע האתגר שלנו זה לבנות מערך סדור גם ליום שאחרי

משה סעדה: אלי, אבל מי יהיה בשעות היום יגן על היישובים? במערך הסדור שלכם, בשעות היום

משה סעדה:  אחרי הצו 8

סנ"צ אלי זיתון: אנחנו, המשטרה מגייסים מתנדבים

משה סעדה: ביישובים של קו התפר בתוך ישראל, שבאחריותכם

מירב בן ארי: אבל קו התפר יש מג"ב

סנ"צ אלי זיתון: מג"ב

סנ"צ אלי זיתון:  אני, חברים, כשאני מדבר, אני מדבר בשם מג"ב ובשם משטרת ישראל

משה סעדה: זה ביחד

מירב בן ארי: ברור

מירב בן ארי:  דווקא צריך לומר שבשל, עוד פעם, שנתיים אחורה שהיה את כל הפרצות בגדר, קו התפר, נכון

מירב בן ארי:  ואז באמת הגיעו, אני זוכרת בעצמי שהלכנו רם ואני ופגשנו, כן, מפקדת פלוגה חדשה ממג"ב שהתפקיד שלה היה רק קו התפר, מועצה אזורית דרום השרון לצורך העניין

מירב בן ארי:  זה התפקיד שלהם, לתת את המענה הראשוני, כשהם נמצאים בעבודה

מירב בן ארי:  בסוף כיתות כוננות, צריך להבין, אמורות תוך חצי שעה להגיע צבא

מירב בן ארי:  במקרה של כיתת כוננות תוך רבע שעה אמורה להגיע משטרה או מג"ב

מירב בן ארי:  זה המצב האידיאלי

סנ"צ אלי זיתון: אז כמו שנאמר כאן, בסופו של דבר כיתת הכוננות, חברים, כיתת הכוננות, בסוף אנחנו לא הופכים אותם - - -     

מירב בן ארי: בוודאי

מירב בן ארי:  יש להם כוחות מג"ב מיוחדים בשביל אותם יישובי קו התפר

סנ"צ אלי זיתון: חברים, אני אסיים את הסקירה שלי, עוד כמה מילים

צביקה פוגל: חבריי, חברי הכנסת, אם אנחנו ננהל פה דיון, אריאל, בואו, תנו למומחה לענות

סנ"צ אלי זיתון: אני מסיים את הסקירה שלי עוד משפט וחצי ואעביר את זכות הדיבור

סנ"צ אלי זיתון:  קודם כל, אנחנו באמת, נאמר מספר פעמים הסוגייה של לחלק נשק

סנ"צ אלי זיתון:  אנחנו לא שם

סנ"צ אלי זיתון:  ואני למעשה אחרי הסקירה הקצרה יש לי בקשה קטנה, היות ואני מופיע לא מעט בוועדות כאן

סנ"צ אלי זיתון:  אתמול ליווינו בדרכו האחרונה את יוסף חיים הרשקוביץ ז"ל, שנהרג בלחימה בעזה

סנ"צ אלי זיתון:  אלפי אנשים היו בהלוויה הזאת

סנ"צ אלי זיתון:  הוא היה מנהל בית ספר של בני אוהד, בית ספר פלך בנים

סנ"צ אלי זיתון:  המסר האחרון שהוא העביר לבנים לפני שהוא יצא למלחמה, הוא לא היה חייב לצאת למלחמה

סנ"צ אלי זיתון:  והוא היה מנהל כזה שהיה מאוד קרוב לתלמידים שלו

סנ"צ אלי זיתון:  'אני מבקש מכל אחד ואחד מכם להקפיד לא להגיד לשון הרע על עם ישראל'

סנ"צ אלי זיתון:  זה המשפט שהוא אמר לתלמידים לפני שהוא יצא למלחמה

סנ"צ אלי זיתון:  היה מאוד חשוב לבני ללכת אתמול ללוויה והייתי יחד איתו

סנ"צ אלי זיתון:  ואני אומר, עם ישראל צופה בנו עכשיו

סנ"צ אלי זיתון:  מותר לא להסכים, אני מסתכל עליך, מותר גם לכעוס

סנ"צ אלי זיתון:  ברור שמותר גם לכעוס ולכאוב

סנ"צ אלי זיתון:  אבל בסוף אני מופיע פה במספר דיונים בשבועות האחרונים

סנ"צ אלי זיתון:  והייתי מצפה באמת שעם ישראל יצפה מכולנו שננהל את זה בצורה מכובדת

סנ"צ אלי זיתון:  א', למען זכרם של השוטרים והחיים שנפלו

סנ"צ אלי זיתון:  החטופים ששמענו את הסקירה

סנ"צ אלי זיתון:  למען כל עם ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  תודה רבע, עד כאן

צביקה פוגל: אלי, רגע, לפני שאתה מסיים את החלק של הסקירה שלך, אני רוצה רגע לעשות סדר

צביקה פוגל:  את סדר העדיפויות אני מבין שאנחנו נלמד בזה שתיתן לי את הנתונים ואני אוכל להבין אותם

צביקה פוגל:  גייסנו עכשיו כיתת כוננות

צביקה פוגל:  מחר נגמרת המלחמה

צביקה פוגל:  מה קורה עם כיתת הכוננות הזאת?     

סנ"צ אלי זיתון: המודל מדבר על מתנדבים של משטרת ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  ולכאורה אנחנו יכולנו, הצבא מגייס בצו 8, אנחנו מגייסים כמתנדבים

סנ"צ אלי זיתון:  יש מודל קיים

סנ"צ אלי זיתון:  דיבר על זה חה"כ סגלוביץ'

צביקה פוגל: לא, אני רוצה לשמוע ממך מה קורה

צביקה פוגל:  אני רוצה שכולם ישמעו מה קורה ביום שאחרי? הנשק נשאר אצלו, הנשק לא נשאר אצלו? מה?     

סנ"צ אלי זיתון: א', בתוכנית לטווח ארוך אנחנו גם נדרשים לסוגיה הזאת

סנ"צ אלי זיתון:  מה עושים עם הנשקים? מחזירים לכספות? משאירים את זה אצל המתנדבים, קונים להם כספות? כרגע זה נמצא על השולחן שלנו

סנ"צ אלי זיתון:  אבל ברור לכולנו שאנחנו בונים כוח הגנה לטווח ארוך

סנ"צ אלי זיתון:  בגלל זה הם מגויסים כמתנדבים במשטרת ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  עוברים תהליך של איתור, גיוס והכשרה כמתנדבים לכל דבר

סנ"צ אלי זיתון:  מתנדבי אבטחה

סנ"צ אלי זיתון:  הם לא מתנדבי משא"ז כמו שראיתם עם מדים, ולכן הם לא לובשים מדים

סנ"צ אלי זיתון:  אנחנו לא נותנים להם מדי משטרה

סנ"צ אלי זיתון:  הם מתנדבי אבטחה

סנ"צ אלי זיתון:  אבל הם מתנדבים של משטרת ישראל

סנ"צ אלי זיתון:  ולכן, ביום שאחרי, אנחנו נגדיל את הפול של מתנדבי משטרת ישראל וכמעט ב- long run אנחנו מדברים על משהו כמו 13,000 מתנדבים

צביקה פוגל: ומישהו ידאג לזה שהם יישארו כשירים? כלומר, יתבצעו אימונים גם אחרי זה?     

סנ"צ אלי זיתון: ברור

סנ"צ אלי זיתון:  אנחנו בתוכנית, שאני גם הצגתי את זה שבוע שעבר בוועדת חוץ וביטחון

סנ"צ אלי זיתון:  אני מעריך שיבוא היום ויציגו את זה

סנ"צ אלי זיתון:  בתוכנית של ה-long run אנחנו מדברים על הדרכה סדורה בבית ספר של המשטרה

סנ"צ אלי זיתון:  שאנחנו נשמור על כשירות מבצעית של המתנדבים האלה, אנחנו נלווה אותם

סנ"צ אלי זיתון:  הם יהיו חלק בלתי נפרד של אותה תחנה, אותו אורגן שאמור לתת מענה לביטחון האזרחים

סנ"צ אלי זיתון:  זה הרעיון המסדר

סנ"צ אלי זיתון:  יש תוכנית סדורה שמוביל הסמפכ"ל יחד עם המשרד

סנ"צ אלי זיתון:  אני מעריך שבבוא העת גם הוא יבוא להציג

צביקה פוגל: כל מפקד תחנה חדש שייכנס לתפקידו כמפקד תחנת משטרה יידע שהוא צריך לחבור לאותם יישובים שבאחריותו ולדבר עם כיתת הכוננות?     

סנ"צ אלי זיתון: אין כיתת כוננות של כמה, בדגש על העירוני, העורפי

צביקה פוגל: מג"ב עירוני, אני רואה אצלי ביישוב

צביקה פוגל:  מפקד תחנת ראש פינה, מירון ממן, בקשר עם כיתת הכוננות שלי, משמר הירדן

סנ"צ אלי זיתון: אז אני מחדד, אני מחדד

סנ"צ אלי זיתון:  במקום שבו יש מפקד תחנה זה הכי קל

סנ"צ אלי זיתון:  במקום שבו יש מפקד תחנה זה הכי קל

סנ"צ אלי זיתון:  כמי שהיה מפקד תחנה

סנ"צ אלי זיתון:  אני מעריך שחלק - - - זה אולי על יישובים מפוזרים, ששם המוד שליטה - - -     

צביקה פוגל: בוודאי, על זה אני מדבר

סנ"צ אלי זיתון: מוד שליטה הוא יותר מורכב

סנ"צ אלי זיתון:  אבל בסופו של דבר כיתת כוננות יש לה מפקד אחד

סנ"צ אלי זיתון:  דרך אגב, בגלל זה, הרי כולם רוצים נשקים

סנ"צ אלי זיתון:  הרשויות רוצות נשקים, בתי החולים רוצים נשקים, כולם רוצים כיתות כוננות

סנ"צ אלי זיתון:  למה התנגדנו? כי המוד שליטה זה אתגר

סנ"צ אלי זיתון:  המוד שליטה זה אתגר

סנ"צ אלי זיתון:  ולכן אנחנו רוצים שאותו מפקד, תא שטח, לא משנה אם הוא ירוק במג"ב או כחול במשטרה, הוא המפקד של כיתת הכוננות

סנ"צ אלי זיתון:  היא לא פועלת ללא אישור שלה, היא מקבלת משימה, מוגדרת המשימה

סנ"צ אלי זיתון:  הוא לא סייר, הוא לא מתלווה לסייר

סנ"צ אלי זיתון:  הוא עוסק בביטחון, סה טו

צביקה פוגל: האם מפקד כיתת הכוננות יהיה הרב"ש בעתיד?      

סנ"צ אלי זיתון: לא, לא חד משמעית

סנ"צ אלי זיתון:  לא חד משמעית לגבי הסוגייה, התחום של מג"ב, לא

צביקה פוגל: הוא יהיה הרבש"ל

קריאה: ממש לא כדאי לדחוף לשם

קריאה:  לא, הרב"ש ומפקד הכיתה, שני דברים

צביקה פוגל: בואו, בואו, אני יודע, אני מכיר את זה

צביקה פוגל:  תאמינו לי, יש לי איזה רבע שעה ניסיון בעניין

צביקה פוגל:  אני יודע מה אני שואל ואני יודע לאן אני רוצה להגיע

צביקה פוגל:  אז בואו, תנו להם לענות

צביקה פוגל:  כי אם התשובה היא לא, אז צריך להיות כן רב"ש ביישוב

צביקה פוגל:  ואז הרב"ש למי כפוף? לצבא, למשטרה, לרשות, למי? אלה התשובות שאני רוצה להגיע אליהן בסופו של דבר

צביקה פוגל:  אנחנו לא יכולים עכשיו למסד כיתת כוננות ולעזוב את כל השאר

צביקה פוגל:  יש לנו פה משימה הרבה יותר גדולה, לאומית

צביקה פוגל:  דרך אגב, בקצה יכול להיות שאפילו קוראים לה משמר לאומי

צביקה פוגל:  אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו, אבל יכול להיות שזה שם איפה שהוא

צביקה פוגל:  אבל לכן אנחנו צריכים להסתכל

אליעזר רונן: אבל בעירוני אין רב"ש

צביקה פוגל: בעירוני אין

צביקה פוגל:  אבל ביישובים, אבל במרחב הכפרי יש

קריאה: אין מקום שאין מפקד תחנה שאחראי עליו, אין מקום כזה בישראל

צביקה פוגל: אני יודע, מפקד תחנה אני יודע

צביקה פוגל:  השאלה היא מה הלאה

צביקה פוגל:  רב"ש

צביקה פוגל:  בעירוני אין

צביקה פוגל:  בעירוני זה קב"ט

מיכאל ביטון: אין גם רב"שים במשמר הגבול תחת תחומי משטרת ישראל

צביקה פוגל: אז תכף אנחנו נשמע

מיכאל ביטון: רב"ש, רבש"צ זה עם צ' בסוף, זה צבאי

נצ"מ אפרים פרץ: אני יכול לעשות סדר קצת?     

צביקה פוגל: לא, אתה לא יכול, אתה חייב

משה סעדה: לא, אני רוצה לשאול שאלה את אלי, ברשותך

צביקה פוגל: לא, לא, אתה חייב, לא הבנת

משה סעדה: חבר הכנסת פוגל, אני רוצה לשאול שאלה את אלי, לפני שאתה מסיים

משה סעדה:  כי אני לא שקט

משה סעדה:  אני מדבר על שעות היום

משה סעדה:  מאחר וכל חברי כיתת הכוננות עובדים, מטבע הדברים

משה סעדה:  עכשיו, יש כוח של מג"ב שמסייר באזור

משה סעדה:  אבל מה לעשות שראינו כשתוקפים כמה יישובים במקביל ואז כל יישוב אמור להתמודד עם עצמו

משה סעדה:  עכשיו, ביישוב אין שום, בשעות היום ביישובי קו תפר אפס הגנה

משה סעדה:  שנייה, אני מדבר אחרי סיום מצב החירום

משה סעדה:  אין בני מקום

נאור שירי: אתה מדבר על עכשיו?     

משה סעדה: לא, אני לא מדבר על עכשיו

נאור שירי: אבל הצבא והמשטרה צריכים לשמור על האזרחים, זה התפקיד שלהם

נאור שירי:  זה לא תפקיד האזרח להתנדב ולעשות משמרות

משה סעדה: אז כרגע הם הקימו משמרות של מתנדבים וזה דבר נכון

משה סעדה:  ובאמת בערב, זה מצוין, כי הם נמצאים ביישוב עם נשקים, אם קורה משהו מקפיצים את כולם

משה סעדה:  אני שואל מה המענה שמשטרת ישראל נותנת בשעות היום, כאשר היא צריכה לקחת בחשבון, על סמך ניסיון העבר שיכול להיות שיתקפו מעבר ליישוב אחד

משה סעדה:  ויכול להיות במקביל יתקפו גם את תחנת המשטרה

משה סעדה:  מי יגן על האזרחים?     

נצ"מ אפרים פרץ: אני רוצה לענות על זה

נצ"מ אפרים פרץ:  חשוב לי גם לעשות סדר

נצ"מ אפרים פרץ:  אני אפי, רמ"ח יישובים מג"ב

נצ"מ אפרים פרץ:  יש יישובים שהם ביטחוניים, שבכל יישוב כזה יש מש"ק ביטחוני, כדוגמת הרבש"צ שאנחנו מכירים

נצ"מ אפרים פרץ:  יש 54 יישובים כאלה, הם סמוכים לתפר, בדרך כלל לחלק המזרחי של מדינת ישראל

נצ"מ אפרים פרץ:  במקום הזה גם לפני המלחמה יש כיתת כוננות עם 12 חברים בתוך הכיתה ומש"ק ביטחוני שמנהל אותם

נצ"מ אפרים פרץ:  שמאמן אותם, שמכשיר אותם, שעושה להם תרגילים

נצ"מ אפרים פרץ:  וכשיש אירועים הוא גם מקפיץ אותם

נצ"מ אפרים פרץ:  ביום יום הבחור נמצא בתוך היישוב 24/7

נצ"מ אפרים פרץ:  כשהוא יוצא מחוץ ליישוב שיש סגן שלו, מתנדב, שמחליף אותו

צביקה פוגל: אותו אחד שהוא קבוע

נצ"מ אפרים פרץ: שוטר בקבע, מסודר

צביקה פוגל: מקבל משכורת ממדינת ישראל

נצ"מ אפרים פרץ: נכון

צביקה פוגל: מה שנקרא רב"ש כשהיינו ילדים

נצ"מ אפרים פרץ: מה שנקרא רב"ש כשהיינו ילדים ושהיו בכל היישובים הכפריים במדינת ישראל והועברו רק ליישובים הביטחוניים כרגע

נצ"מ אפרים פרץ:  ביישובים שהקמנו כרגע כיתות כוננות, אמרתי את זה גם בפעמים הקודמות, אם אין שם בני המקום, אין אף אחד במהלך היום

נצ"מ אפרים פרץ:  אם הוא מחליט לצאת לעבודה, הוא יוצא לעבודה

נצ"מ אפרים פרץ:  גם בימים אלה

נצ"מ אפרים פרץ:  אם יש מישהו מבני המקום שנשאר והוא גויס במילואים, אז הוא נמצא בתוך היישוב

נצ"מ אפרים פרץ:  מה יהיה בתוך היישוב אתה שואל? אין מישהו שנשאר ביישובים העורפיים מלבד היישובים הביטחוניים שנתתי לך סקירה קצרה עליהם לפני כן

נצ"מ אפרים פרץ:  תהיה כיתת כוננות, שבמהלך היום הם ילכו לעבודה ובערב הם יגיעו

נצ"מ אפרים פרץ:  אם יהיה אירוע באמצע היום אין

משה סעדה: אז הם חשופים באמצע היום

משה סעדה:  אם תהיה התקפה על כמה יישובים

משה סעדה:  אני שואל את עצמי מה הלקח שלנו? זאת אומרת, יכול להיות שנגיד חשבנו ולא צריך

נצ"מ אפרים פרץ: אז אני אמשיך, כרגע נעשית עבודה גם במג"ב וגם במשטרה על הקמת כיתות כוננות בכל היישובים העורפיים, כדוגמת מה שהיה בעבר הלא רחוק

נצ"מ אפרים פרץ:  דיבר על זה אני חושב חה"כ סגלוביץ', שהיו בכל היישובים הכפריים היה רב"ש

משה סעדה: היה רב"ש, כך גדלתי

נצ"מ אפרים פרץ: נכון

נצ"מ אפרים פרץ:  ואנחנו עושים כרגע עבודה גם מול המשרד

נצ"מ אפרים פרץ:  מפקד מג"ב צריך לאשר את העבודה, ואני מקווה מאוד שזה באמת מה שייצא לפועל

נצ"מ אפרים פרץ:  יש לזה משמעויות

צביקה פוגל: זה מה שצריך להוביל, משה

משה סעדה: יש לזה משמעויות כספיות

משה סעדה:  אבל מה שחשוב כרגע לציבור הישראלי זה הגנה

משה סעדה:  תחושת הביטחון נסדקה

משה סעדה:  דיברנו על זה אין סוף פעמים וחייבים להחזיר את החוסן לאזרחי ישראל

משה סעדה:  סגלוביץ' דיבר בביקורת על ההתחמשות של הציבור

משה סעדה:  ממה נובעת ההתחמשות? כי אנשים רוצים ביטחון

נאור שירי: זה אני הייתי

משה סעדה: גם סגלוביץ' דיבר

משה סעדה:  כי אנשים רוצים ביטחון

משה סעדה:  אנשים מרגישים היום במדינה לא בטוחים

אריאל קלנר: אז לא צריך להגיד שיש לזה משמעויות כספיות

אריאל קלנר:  יש פה עניין של חיים

משה סעדה: לכן אני מסכים איתך לגמרי, והחיים קודמים לכל

משה סעדה:  שיקצצו איפה שצריך לקצץ, אבל יתנו לנו את הזכות לחיות במדינת ישראל

משה סעדה:  כי כשאין, כשאין ביטחון אז יש נפגעים בנפש, אחר כך כל החטופים

משה סעדה:  לכן אני אומר, זו אחריות שלהם

אריאל קלנר: לא, אבל המחלוקת בינינו, שנייה

נאור שירי: זה לא מחלוקת

נאור שירי:  אתם כבר בהסקת מסקנות

אריאל קלנר: לא, תראה, אני אסביר את העמדה

אריאל קלנר:  העמדה שלי, אגב, העקרונית

אריאל קלנר:  העמדה העקרונית, לפחות שלי, אולי גם של חלק מהחברים פה, היא עמדה שבאה ואומרת שיש אזרחים נורמטיביים שיודעים לאחוז בנשק ולנהל את עצמם ולהגן על עצמם

אריאל קלנר:  אז אנחנו צריכים לאפשר להם לעשות את זה בצורה של התנדבות

אריאל קלנר:  בדיוק כמו שיש אנשים שהם חובשים מתנדבים וכמו שיש אנשים שיודעים לתת עזרה ראשונה וכמו שיש הכול

אריאל קלנר:  ולא צריך לחשוש כל הזמן מאנשים נורמטיביים, שאם יהיה להם נשק אז כל המדינה פה תהפוך למערב הפרוע

אריאל קלנר:  זה, עם זה מתחילים

צביקה פוגל: כן

צביקה פוגל:  רק אי אפשר לבנות מערך של הגנה יישובי על בסיס אנשים שאתה לא יודע איפה הם נמצאים רוב שעות היום

צביקה פוגל:  זאת ההערה היחידה שיש לי למה שאתה אומר

צביקה פוגל:  אתה צודק

צביקה פוגל:  רק צריך לראות איזה סוג של מענה

צביקה פוגל:  המענה הנורמלי הרגיל זה שהצבא והמשטרה שומרים עלינו ביום יום

צביקה פוגל:  מה לעשות? זאת הגישה הנכונה

צביקה פוגל:  בבקשה, אפי, בבקשה

נצ"מ אפרים פרץ: אני אשמח לענות על הכול

נצ"מ אפרים פרץ:  איזה עוד דברים?     

צביקה פוגל: מה המצב כרגע בגזרה שהם בתחום אחריותך, מג"ב, יישובי מג"ב

נצ"מ אפרים פרץ: אז מבחינת היישובים אנחנו כרגע עומדים על 638 כיתות כוננות בכל היישובים

נצ"מ אפרים פרץ:  חסר לנו חלק מהיישובים, יותר נכון חסר לנו כיתות כוננות מועצתיות

נצ"מ אפרים פרץ:  בגלל חלוקת הנשקים שהעדפנו לתת לתוך היישובים עצמם ופחות למועצתיות, אז חלק מהנשק ניווטנו אותו לטובת הסיפור

נצ"מ אפרים פרץ:  אני מאמין שבשבוע הקרוב אנחנו נקבל עוד מנה של נשקים וגם כיתות הכוננות המועצתיות יקומו

נצ"מ אפרים פרץ:  אנחנו אימנו את כל כיתות הכוננות

צביקה פוגל: למועצות אזוריות אתה מדבר

נצ"מ אפרים פרץ: אזוריות

נצ"מ אפרים פרץ:  יש כיתת כוננות מועצתית

צביקה פוגל: תהיה כיתת כוננות שיכולה לתגבר את היישובים שלה

נצ"מ אפרים פרץ: נכון

נצ"מ אפרים פרץ:  יש את היישובית ויש את המועצתית, שהיא גדולה יותר

נאור שירי: כמה אנשים יש במועצה?     

נצ"מ אפרים פרץ: 18

צביקה פוגל: אוקיי

נצ"מ אפרים פרץ: זה פעם אחת

נצ"מ אפרים פרץ:  מבחינת האימונים, נשארו לנו עוד כמה יישובים בודדים שאתמול, האמת לא היה פוטנציאל בהם, אבל אתמול מצאנו וגם להם נעשה אימונים בצורה מסודרת

נצ"מ אפרים פרץ:  ואז אנחנו, כלל היישובים, יש שלושה יישובים שעדיין אין להם פוטנציאל בכל הארץ

משה סעדה: מה הכוונה? שאין, אנשים לא יכולים להתנדב?     

נצ"מ אפרים פרץ: אין אנשים

נצ"מ אפרים פרץ:  קודם כל, יש יישוב שלא בוחנים להתנדב ולבוא לסיפור הזה

נצ"מ אפרים פרץ:  ויש עוד שני יישובים שאנחנו עדיין מחפשים את הפוטנציאל שלהם

נצ"מ אפרים פרץ:  אבל כל כיתות הכוננות אומנו, עברו אימון

נצ"מ אפרים פרץ:  אנחנו עכשיו עושים סבב שני של אימונים בלילה גם

צביקה פוגל: האימונים נעשים בתוך היישוב, בהתאמה לאתגרים של אותו יישוב?      

נאור שירי: וגם מה האימונים, סליחה

נצ"מ אפרים פרץ: יפה

נצ"מ אפרים פרץ:  אז קודם כל, דיברנו על זה, היו אימונים של מטווחים, איפוס וירי לוט"ר לכל כיתות הכוננות

נצ"מ אפרים פרץ:  עם ארוך, רק עם ארוך

נצ"מ אפרים פרץ:  אני, בוא, כל מה שאני אומר לכם אני אומר בעבודות

נצ"מ אפרים פרץ:  תגיד לי יישוב, אני אגיד לך איזה יישוב, כמה התאמנו ומה המספר

נרי שוטן: כמה נשקים חולקו שבוע שעבר במועצות האזוריות?     

נצ"מ אפרים פרץ: אני אגיד לך יישוב יישוב כמה חולק

נרי שוטן: לא, אני שואל בסך הכול במרחב הכפרי כמה חולקו בשבוע שעבר?     

קריאה: שאלת שאלה כמה פער

קריאה:  מה הפער?     

נרי שוטן: לא, עזוב

נרי שוטן:  אני יודע כמה חולקו ואני יודע מה הפער

נרי שוטן:  חולקו 34 נשקים משבוע שעבר

נרי שוטן:  ויש פער של כמעט 2,070 במרחב הכפרי

נרי שוטן:  34 נשקים

נצ"מ אפרים פרץ: בחורצ'יק, אתה טועה בגדול במספר

נצ"מ אפרים פרץ:  עזוב

נצ"מ אפרים פרץ:  אתה טועה בגדול ואני לא מתכוון להתווכח

נצ"מ אפרים פרץ:  לפחות 1,000

נרי שוטן: לפחות 1,000 חולקו בשבוע שעבר?     

נצ"מ אפרים פרץ: ברור, לכל היישובים

נצ"מ אפרים פרץ:  אתה רוצה שאני אגיד לך כמה יישובים ואיזה יישובים? בוא, תפתח יישוב יישוב

צביקה פוגל: אפי, אני מקבל את מה שאתה אומר, אין לי ברירה

צביקה פוגל:  אני גם רואה את הנתונים פה של 5,100 נשקים שחולקו, אז אני מבין איפה אנחנו נמצאים

צביקה פוגל:  ואני מבין שהפער הוא עדיין משהו בסביבות 1,000?     

נצ"מ אפרים פרץ: יותר

נצ"מ אפרים פרץ:  כדי להגיע לאידיאל שלנו, ל-12 אנשים בכל כיתת כוננות, אנחנו צריכים קרוב ל-3,000 נשקים להשלים

צביקה פוגל: נוספים

נצ"מ אפרים פרץ: נכון

נצ"מ אפרים פרץ:  ה-12 נשקים, שאלתם בתחילת הדברים למה 12 חברי כיתת כוננות

נצ"מ אפרים פרץ:  יש איזה תורה, בטוח כולכם ותיקים, אשל הנשיא, שבנו את זה משם

נצ"מ אפרים פרץ:  היום אנחנו חושבים שיישובים שהם קצת יותר גדולים יש איזה מודל חדש לבנות כיתות יותר גדולות ביישובים קצת יותר

נצ"מ אפרים פרץ:  ולתת להם גם מענה מבצעי בצורה נכונה וטובה

נאור שירי: מכשירי קשר יש להם?     

נצ"מ אפרים פרץ: מכשירי קשר אין להם, חוץ מכיתות הכוננות הראשונות שדיברתי עליהם בתחילת הדברים שלי

נאור שירי: אוקיי

נאור שירי:  אני רק מזכיר שאנחנו דיברנו על זה ואני בטוח שגם אתם תסכימו איתי על הצורך המבצעי במכשירי קשר

נצ"מ אפרים פרץ: יש צורך גדול במכשירי קשר, ברור, ידוע

נאור שירי: וגם מכשיר הקשר הוא צריך להגיע עם אוזנייה וזה

נאור שירי:  זה לא מכשיר קשר PTT רגיל, בסדר? אז גם זה

נאור שירי:  תהליך

מיכאל ביטון: אין ציוד, אין

מיכאל ביטון:  גם היום, כשאומרים כיתת כוננות, הוא מתכוון לזה שהוא חילק נשק והוא נתן בין 2 ל-4 מחסניות

צביקה פוגל: הכול נכון

נצ"מ אפרים פרץ: 4 מחסניות

צביקה פוגל: כל הנתונים נכונים

צביקה פוגל:  בואו נכניס את עצמנו לפרופורציות חברים, בסדר? והפרופורציות הן, אני אכניס אתכם לתחילת הדיון

צביקה פוגל:  26 יישובים שנכבשו, חמישה מחנות צה"ל שנכבשו

צביקה פוגל:  350,000 חיילים שגויסו

צביקה פוגל:  200,000 מפונים

צביקה פוגל:  זה מעולם לא היה במדינת ישראל

צביקה פוגל:  מדינת ישראל לא התמודדה עם אירוע כזה מעולם

צביקה פוגל:  וגם עם האירוע הזה של נשקים וכיתות כוננות היא לא התמודדה

צביקה פוגל:  אז בואו נעשה את זה נכון

צביקה פוגל:  במקום לרוץ, כי גם את המלחמה אנחנו לא מנהלים בריצה, בואו נעשה את זה נכון

צביקה פוגל:  זה מה שאני מבקש לעשות

צביקה פוגל:  ולכן הנתונים כל כך חשובים, כדי שנעשה את זה נכון

צביקה פוגל:  ובסוף אתם תמליצו לי על סדר עדיפויות ואני אשב עם האנשים ואני אנסה להכתיב את סדר העדיפויות

צביקה פוגל:  אבל בואו נעשה את זה בצורה של דיון, לא בצורה של התפרצות

צביקה פוגל:  אף אחד פה לא בא לעשות רע

צביקה פוגל:  אף אחד

צביקה פוגל:  בבקשה אפי

נצ"מ אפרים פרץ: לגבי חלוקת הנשקים, מהיום הראשון, זה היה מיום שני בערב, אחרי השבת השחורה

נצ"מ אפרים פרץ:  חולקו נשקים לפי איומים, לפי מודל מסודר

נצ"מ אפרים פרץ:  כל פעם עברנו ואמרנו מי לפני מי

נצ"מ אפרים פרץ:  אני מאמין שלייזר יוכל לפרט על זה

נאור שירי: אני אשמח לראות את הפירוט

נאור שירי:  אתם יודעים, אני גם מדבר בעיקר על המתאר העירוני

צביקה פוגל: אני יודע

צביקה פוגל:  לא, הוא לא פחות חשוב

צביקה פוגל:  רק זה חסר לנו, שייכנסו לנו לעיר

צביקה פוגל:  כן, ראינו מה קרה בשדרות

צביקה פוגל:  לייזר, אתה רוצה להוסיף משהו?      

אליעזר רונן: אליעזר רוזנבאום, משנה למנכ"ל במשרד לביטחון פנים, ביטחון לאומי

אליעזר רונן:  אני אנסה לעשות סדר מבחינת הנתונים

אליעזר רונן:  אז כפי שחבריי, גם אלי וגם אפי פירטו כאן מבחינת מה נעשה בשטח, אני והסמפכ"ל אחראיים על אישור של החלוקה של הכלים

אליעזר רונן:  יש לנו צוות מקצועי שמתכנס כל יום, בדרך כלל ב-14:00, היום זה יהיה ב-17:00

אליעזר רונן:  שבו אנחנו מחליטים מיהם היישובים הבאים שאנחנו מחלקים

אליעזר רונן:  יש פה אצלי 15 פרוטוקולים

אליעזר רונן:  כל יום כמה נשקים חולקו

אליעזר רונן:  ואתה טועה, אני אומר לך את זה, אתה טועה

אליעזר רונן:  אני יכול להראות לך פה את הכול

אליעזר רונן:  יש פה הכול כתוב, ממוסמך, מסודר

אליעזר רונן:  מי הלך לאיזה יישוב, ברמת היישוב הבודד

אליעזר רונן:  שלושה כלים, ארבעה כלים, חמישה כלים, שמונה כלים

אליעזר רונן:  גם העירוני וגם הכפרי

אליעזר רונן:       דבר נוסף, אנחנו מחלקים על פי קריטריונים

אליעזר רונן:  יש פה את הקריטריונים

אליעזר רונן:  אני אשאיר לך

צביקה פוגל: כל אחד שמקבל נשק חותם עליו?     

אליעזר רונן: כן

אליעזר רונן:  אני אגע בנושא הזה

אליעזר רונן:  יש חמישה קריטריונים מהחמור ביותר עד היישובים העורפיים

אליעזר רונן:  גבול הצפון, דרומה, דרומה צפונה, קו תפר, יישובים מעורבים

אליעזר רונן:  הכול כתוב, ממוסמך

אליעזר רונן:  והוועדה הזאת בודקת כאשר סדר עדיפות כמובן אחד, שתיים, שלוש

אליעזר רונן:  בשלב מסוים ובצדק השר הנחה לפעול ואם אין כיתות מוכנות באחת, שתיים, שלוש, לרדת לארבע וחמש כדי להקים כיתה אחת בכל היישובים

אליעזר רונן:  כך פעלנו וכך אנחנו פועלים וכך אנחנו מתקדמים

אליעזר רונן:       לצערי, חלק מהכלים שצריכים להגיע מארצות הברית טרם הגיעו, הגיעו רק 700

אליעזר רונן:  צריך להגיע עוד קרוב ל-14,000 כלים

אליעזר רונן:  השבוע, אני מקווה

משה סעדה: זה הכול עכשווי

אליעזר רונן: כן, הכול עכשווי

אליעזר רונן:  שילמנו, הזמנו, שלחנו הזמנות

אליעזר רונן:  הכלים הטובים ביותר שקיימים בשוק

אליעזר רונן:  גם מי שמכיר את הנשקים שקולט מייצרים בארצות הברית

אליעזר רונן:  גם דניאל דיפנס

אליעזר רונן:  זה כלים, באמת, מהשורה הראשונה

אליעזר רונן:  שבו אנחנו חילקנו כלי עם ארבע מחסניות

אליעזר רונן:  זה לגבי הכלים

אליעזר רונן:  ואני מקווה שבאמת יתחילו לזרום הכלים מארצות הברית

אליעזר רונן:  סך הכול אמורים לרכוש 28,000 כלים, שזה גם השלמה למשטרה

אליעזר רונן:  להגיע למצב שבו גם ביישובים עורפיים, עכשיו צריך לזכור, לגבי היישובים העורפיים, בכלל, אנחנו פיתחנו, חיברנו נוסחה שבה קבענו מפתח ליישוב, כמה כיתות צריך להיות ביישוב

אליעזר רונן:  אני לא רוצה פה, אני לא חושב

צביקה פוגל: אתה מדבר על העירוניים

אליעזר רונן: גם על העירוניים

אליעזר רונן:  בתפריט קבענו

צביקה פוגל: את גודל הכיתה, לא את מספר הכיתות

אליעזר רונן: אני לא חושב שצריך לפרט את זה

צביקה פוגל: בסדר גמור

אליעזר רונן: אני לא חושב שהמידע הזה צריך להיות

צביקה פוגל: אני רוצה להבין אבל, ההתייחסות פה היא לנשק

צביקה פוגל:  יש חבילה לחבר כיתת כוננות?     

אליעזר רונן: ברור, ברור, אני אפרט מיד

צביקה פוגל: קסדה, אפוד, נשק, מכשיר קשר, ברכיות? לא יודע

אליעזר רונן: יש, יש, זה בדרך

אליעזר רונן:  תנו לי להשלים, אז אני אגיד לכם

אליעזר רונן:  אתם לא נותנים להשלים

קריאה: אנחנו במלחמה

אליעזר רונן: אני הייתי שמח שהיה בה נשק, אבל לצערנו יש מגבלות

אליעזר רונן:  צווארי בקבוק עם יצרנים

אליעזר רונן:  זה לא בגלל שאנחנו לא רוצים

אליעזר רונן:  הכסף ישנו, קיים

אליעזר רונן:  הזמנות הקמנו

אליעזר רונן:  אבל אני אגע בזה מיד

אליעזר רונן:  אז זה לגבי חלוקת הנשקים, יש קריטריונים ואנחנו מאשרים כל יום את החלוקה בהתאם לכמות הכלים

אליעזר רונן:  אני לא אחלק נשק כשאין כיתת כוננות

אליעזר רונן:  נשק לא יסתובב ביישוב סתם

צביקה פוגל: ברור

אליעזר רונן: לא יהיה

אליעזר רונן:  איפה שיש אנשים שהתנדבו, עברו את הבדיקה המשטרתית והם בתוך הרשימה, לא יקבלו נשקים

אליעזר רונן:  אנחנו לא נחלק סתם אותם ככה

צביקה פוגל: יפה מאוד

אליעזר רונן: אז זה לגבי הנשקים

אליעזר רונן:  כל נושא תפיסת הפעלה, הם נגעו בזה

אליעזר רונן:  היה בעיה בראשית, בתחילת הדרך עם בני מקום ועם המתנדבים של כיתות הכוננות של המשטרה

אליעזר רונן:  נחתמה אמנה בין פיקוד העורף לסמפכ"ל

אליעזר רונן:  יש, חוברו הדברים, חוברו החוטים, מפקדי התחנות אחראיים, מתרגלים

אליעזר רונן:  דרך אגב, התרגול הראשוני היה עיוני, מטווחים ותרגולות בסיסיות

אליעזר רונן:  לאחר מכן עושים שלב ב' שזה האימונים בתוך היישובים עצמם

צביקה פוגל: יפה מאוד

נאור שירי: אבל לייזר, אתה רואה, אני ראיתי את האמנה הזאת

נאור שירי:  שהיא אחלה על הנייר

נאור שירי:  אבל דה פקטו אתה רואה ביום יום שיש חריגה מסמכויות

נאור שירי:  שהם חושבים שהם שוטרים

נאור שירי:  אתה רואה את זה

קריאה: אתה צריך להפריד בין כמה אוכלוסיות

נאור שירי: אני מדבר רק על המתאר העירוני

צביקה פוגל: בואו, חבריי מהמשרד

נאור שירי: האמנה נחתמה רק על בני המקום

אליעזר רונן: אני אסביר את המתאר העירוני

נאור שירי: אין נציגות לשלטון המקומי פה שהוא קריטי

נאור שירי:  לא האזורי

צביקה פוגל: אני ממליץ לחבריי מהמשרד לביטחון לאומי, תקשיבו להערות

צביקה פוגל:  גם אם נכונות רק לחלק מהמקומות, חשוב להקשיב להם ולראות שזה לא חוזר על עצמו

צביקה פוגל:  כי אם יש יישובים שבהם כיתת הכוננות חושבת שהיא הפכה להיות שוטרים מן המניין – תקלה

צביקה פוגל:  צריך לראות איך מתקנים את זה

צביקה פוגל:  וזאת הנחיה שצריך להעביר לכל האחרים

צביקה פוגל:  וההערה של חה"כ נאור שירי היא הערה במקום

צביקה פוגל:  לא חייבים לקחת הכול אישית, חברים

צביקה פוגל:  בואו, יש לנו מטרה משותפת

צביקה פוגל:  בבקשה לייזר, המשך

אליעזר רונן: איפה שיש תקלה, אנחנו מתקנים

אליעזר רונן:  אז זה לגבי הנשקים

אליעזר רונן:  לגבי הציוד, אנחנו מחלקים, אני מקווה שעד יום רביעי 10,000 הערכות הראשונות של קפלס"טים, שכפודים, שכפודים קרמיים, עם פאוצ'ים עם כל מה שקשור, יגיעו

אליעזר רונן:  לצערי, חלק מהציוד, במדינות מסוימות, אני לא אגע

צביקה פוגל: לא, לא, אל תיגע

אליעזר רונן: תקעו אותנו ולא אפשרו שהמשלוחים יגיעו

צביקה פוגל: כל נשק, כמה מחסניות מקבל? ארבע?     

אליעזר רונן: ארבע

אליעזר רונן:  כך שיקבל כל מתמודד קפלסט, שכפוד קרמי

אליעזר רונן:  כמובן יהיה עוד מספר פריטים, פנס וכל מיני, תחבושת אישית ועוד כל מיני פריטים שזה יהיה

אליעזר רונן:  כיתת כוננות יהיה תיק עזרה ראשונה

אליעזר רונן:  מכשירי קשר, כין אם זה ניצן, עוד פעם, לא לכל חייל יהיה ניצן

אליעזר רונן:  לא יהיה בסוף?      

מטי צרפתי הרכבי: סליחה, לא שמעתי, גם קסדות ואפודים?      

אליעזר רונן: כך שברגע שהציוד יגיע הפלטות קרמי הולכות לבדיקה

אליעזר רונן:  קבענו גם מפתח, כל אלף כמה ערכות הולכות לבדיקה

אליעזר רונן:  אנחנו חייבים לבדוק, לראות שאנחנו לא מקבלים פלטות לא טובות

צביקה פוגל: יפה מאוד

צביקה פוגל:  לא, ראינו כבר שקיבלנו חומר לא טוב

אריאל קלנר: כיתות הכוננות שאליהם אתם מביאים את הציוד זה רק לכיתות כוננות שבאחריות המשרד לביטחון לאומי?     

צביקה פוגל: כן

קריאה: אנחנו לא מתעסקים עם הצבא

אריאל קלנר: לא, בסדר, רציתי לברר

קריאה: לא לצבא

קריאה: אלינו מגיעות פניות, אנשים לא מעניין אותם

אליעזר רונן: בהתאם לגודל היישובים

צביקה פוגל: אני מוכן לקחת על אחריותי גם את הצבא, רק שייתנו לי, אין בעיה

צביקה פוגל:  הכול בסדר

אליעזר רונן: בהתאם לגודל היישובים יהיה גם מספר כיתות הכוננות

אליעזר רונן:  אנחנו באמת עושים מאמצים רבים כדי שהציוד - - -     

מטי צרפתי הרכבי: אתה יכול לומר מילה על צווי 8? כי יש את המצוקה

אליעזר רונן: לגבי צווי 8, בדיון הקודם חנמאל אמר שהוא יעביר והעביר עוד פעם למשרד הביטחון את הרשימות השמיות למשרד הביטחון

משה סעדה: הבטיחו לנו שתוך יום זה יסתדר שם

מטי צרפתי הרכבי: לא, צריך נוהל

צביקה פוגל: בואו, מטי

מטי צרפתי הרכבי: לא, אני אגיד אדוני שמה שקרה שעכשיו כשחוזרים לשגרה בחלקים גדולים של הארץ אנשים חוזרים לעבוד

מטי צרפתי הרכבי:  הוא אומר אני לוקח את הנשק הארוך שלי, נוסע לעבודה

מטי צרפתי הרכבי:  אני לא יכול להיות יותר ביישוב

מטי צרפתי הרכבי:  אני צריך לחזור לעבוד

מטי צרפתי הרכבי:  אלא אם כן יגייסו אותי בצו 8

מטי צרפתי הרכבי:  ויש את המגבלה שהם אומרים לא, הצבא לא שחרר אותך

מטי צרפתי הרכבי:  צריך להיות איזה שהוא נוהל ברור, סדור, שבעת לחימה השחרור האוטומטי מבסיס האם, אוטומטי והבן אדם נכנס לצו 8

מטי צרפתי הרכבי:  אני מכירה הרבה כיתות כוננות שהתרוקנו

צביקה פוגל: מטי, תאמיני לי, אני מכיר את זה

צביקה פוגל:  אני מכיר את זה, חייתי את זה 13 שנים כמפקד יחידת חילוץ גולן

צביקה פוגל:  כל פעם כשהיינו צריכים ללכת לעשות אימון שהוא מעל יום אחד היינו צריכים להוציא לזה צווים

צביקה פוגל:  עכשיו לך תתחבר לאחת החטיבות בצה"ל שתוציא לך צו ואתה עדיין עושה אימון של המשטרה

צביקה פוגל:  מטורף לחלוטין

צביקה פוגל:  אפשר למצוא לזה פתרונות, אני מקווה שיימצאו

מטי צרפתי הרכבי: חייב להיפתר עכשיו

מטי צרפתי הרכבי:  כיתות הכוננות מתרוקנות מהיישובים, אדוני

צביקה פוגל: לא התקדם

אליעזר רונן: עם חנמאל לא התקדם

אליעזר רונן:  לפני הדיון הוא עדכן אותי שזה לא התקדם

אליעזר רונן:  לגבי היום שאחרי, אנחנו עוסקים בנושא הזה

אליעזר רונן:  בעיקרון אנחנו, מי שירצה ויסכים שהנשק יהיה בביתו, כמובן צריך לוודא שיש כספת

אליעזר רונן:  דרך אגב, חלק מהמועצות האזוריות כבר רכשו כספות

אליעזר רונן:  ראיתי מטה אשר, ראיתי עוד כמה מועצות אזוריות שרכשו

אליעזר רונן:  אנחנו עובדים על הדבר הזה על מנת לאפשר

משה סעדה: הבעיה בכספת שיגנבו את זה עם הכספת, מה הבעיה? כי זה כספות קטנות

קריאה: לא, זה נשקים ארוכים

משה סעדה: כן, אבל זה ביתית

משה סעדה:  זה לא כספת

צביקה פוגל: חבריי היקרים, בואו, מי שרוצה לפתוח עסק מצליח, שיפתח עסק לכספות עכשיו

צביקה פוגל:  כי כל אלו שקיבלו את הנשקים הפרטיים

מטי צרפתי הרכבי: אליעזר, יש ביישובים הכפריים נשקיות שיצאו מתפקוד

מטי צרפתי הרכבי:  לא, צריך עוד פעם

מטי צרפתי הרכבי:  לגבי הנשקיות שהן ריקות או לא מתוחזקות במשך עשרות שנים צריך לקבוע נוהל עכשיו מה צריך להיות בנשקייה

מטי צרפתי הרכבי:  וגם את זה צריך לממן

מטי צרפתי הרכבי:  כי כרגע הנשקיות קיימות ביישובים

מטי צרפתי הרכבי:  הן רק סגורות

מטי צרפתי הרכבי:  עדיין, יש הרבה קיימות שצריך עכשיו להגיד מה צריך? מצלמה, אזעקה? וצריך לממן את זה

מטי צרפתי הרכבי:  זה גם צריך להיכנס

משה סעדה: נכון, לחלוטין

איציק אשכנזי: את יודעת למה סגרו אותם אז בעבר

צביקה פוגל: בוודאי

מטי צרפתי הרכבי: היה שלום

צביקה פוגל: אחזקה, כסף, פריצות, הכול יחד, בוודאי

אליעזר רונן: לגבי כיתות הכוננות ב-2014 שהחליטו, כל הדברים

צביקה פוגל: לייזר, היסטוריה לא טובה פה עכשיו

צביקה פוגל:  בואו, אנחנו מסתכלים קדימה

אליעזר רונן: זה לא נושא הדיון

אליעזר רונן:  ולגבי ביום יום, מה שחבר הכנסת משה סעדה, אני מזכיר לך ידידי, בזמנו היה כוחות מילואים אבטחת יישובים

אליעזר רונן:  להזכירך

אליעזר רונן:  וגם בצפון מכירים את זה יום ולילה

אליעזר רונן:  יצטרכו לבחון את הדבר הזה

משה סעדה: לא, העניין של הרב"שים, מה שיושב הראש אמר, זה הפתרון

משה סעדה:  זה הפתרון

צביקה פוגל: נכון

משה סעדה: אולי רב"ש על שני יישובים, על שלושה יישובים

משה סעדה:  זה הפתרון, כן

אליעזר רונן: תודה רבה

צביקה פוגל: כן, עוד משהו? אנחנו נעבור לסבב התייחסויות ובסוף ניתן אפשרות לכל אנשי המשרד לדבר פעם נוספת

צביקה פוגל:  רק ברשותכם, יש פה מישהו שמחכה לנו במקוון, כלומר בזום

נאור שירי: צביקה, שני משפטים

נאור שירי:  רק תשובות לשאלות שלי שביקשתי על המספרים, כמויות, קריטריונים

נאור שירי:  אמר שיעבירו לך?      

צביקה פוגל: יעבירו אליי

נאור שירי: בבקשה שיעבירו

נאור שירי:  ובדיון הבא, שאני מניח שיקרה, כי אתה על זה, שיהיה נציג השלטון המקומי

צביקה פוגל: יש

נאור שירי: לא, זה שלטון אזורי

לאה גופר: יש לנו בזום

צביקה פוגל: אין בעיה, אנחנו ניתן להם עכשיו לכל אלה מהזום לדבר

צביקה פוגל:  בבקשה

נאור שירי: אה, ושאלה יש לי גם על היישובים הדרוזיים

צביקה פוגל: חובב צברי, הבמה שלך, שלוש דקות קיבלת

חובב צברי: תודה ליושב הראש על ההזדמנות

חובב צברי:  אני רוצה קצת ככה, קודם כל, אני חושב שגם הצבא וכמובן המשטרה עושים את עבודתם נאמנה

צביקה פוגל: חובב, מהיכרותנו כשאתה מתחיל עם מחמאות, אני מבין שמתחילה להיות לי פה בעיה

חובב צברי: הנושא של שיטור עירוני, חייבים להמשיך לטפל בו, כי זה גם ייתן פתרון

חובב צברי:  בזמנו העליתי לך את הסוגייה הזאת באחת הישיבות טרום "חרבות ברזל"

חובב צברי:  בנוסף, תזכרו, ויש את הניסיון, אני רוצה קצת להפריך כאן את כל העניינים שמדברים עליהם

חובב צברי:  ואני באמת אומר, גם המשטרה עושה עבודה נהדרת, עם כיתות הכוננות, עם בני מקום, זה בסדר גמור

חובב צברי:  אבל תזכרו, ואני אומר את זה לך ולכל חברי הכנסת שיושבים שם, מי שמטפל בסופו של דבר ומי שטיפל גם בעוטף זה אותם תושבים, זה אותם לוחמים בכיתות הכוננות וזה הרשויות המקומיות

חובב צברי:  כולל החבר שלנו שנהרג, אותו אופיר ראש הרשות

חובב צברי:  לקח את הנשק ונהרג כשהוא מגן על היישוב שלו בעזה

חובב צברי:  ואני אומר את זה בצורה ברורה

חובב צברי:       בסוף חייבים להבין, יש פה הזדמנות, גם לך כיושב ראש של הוועדה לביטחון לאומי, לתת את הסמכויות גם לשלטון המקומי

חובב צברי:  אתם כל הזמן שומרים על הביזור אצלכם בכל הסיפור

חובב צברי:  אני מכיר במשטרה, מכיר בשיטור

חובב צברי:  אבל בסוף, אם אני יכול לומר, כמו בדוגמה שיש במקומות אחרים, כמו בארצות הברית, הידידה הקרובה של ישראל, צריך לתת את הכוחות גם לשלטון המקומי, לשלטון האזורי

חובב צברי:  לקב"ט אין שום כוח

חובב צברי:  הוא קב"ט, הוא לבד בכל הסוגיות האלה

חובב צברי:  גם כשאתה מדבר אז המשטרה מפעילה היום את בני מקום וצריך לתת להם גם ציוד

חובב צברי:  וליבי ליבי על אותו מפקד תחנה שאמור לתת פתרון להמון המון יישובים שיש לו

חובב צברי:  גם העירוניים וגם האזוריים בסיפור

חובב צברי:       לכן הפתרון לדעתי, בהזדמנות הטובה הזאת שכבר אתה יושב על המדוכה ומטפל בזה לעומק, לתת גם את השיטור המקומי

חובב צברי:  זה יתגבר גם את השוטרים

משה סעדה: חובב, ת"פ מי הם יהיו? ת"פ ראש העיר או ת"פ המשטרה?      

חובב צברי: ולא רק, גם לתת את הכוח

חובב צברי:  לדוגמה, היום גם פיקוד העורף הבין ולכל רשות יש יגל"ר

חובב צברי:  עדיין אין לו את הכוחות שלו, יש לו את הקישור

חובב צברי:  אין לו אבל כוח שלו

חובב צברי:  הוא בונה לעצמו על בסיס מתנדבים את כוח הסער

חובב צברי:  וגם מאמן אותם בסופו של דבר

חובב צברי:  בסוף צריך להיות שלכל רשות מקומית, ולא משנה כרגע, אפשר לקבוע קריטריונים בגודל שלה

חובב צברי:  ותראו, ראיתם מה קרה גם בתל אביב כדוגמה

חובב צברי:  - - - הסלע שלהם נתנה המון המון פתרונות גם לאויב שהגיע לתוך עיריית תל אביב או לתוך הגזרה של תל אביב

חובב צברי:  צריך להסתכל על זה בצורה שונה, לא יעזור כלום

חובב צברי:  אנחנו נגיע לזה בסופו של דבר

צביקה פוגל: אני שמח שאתה מזכיר את זה

חובב צברי: אני לא - - - את התשתיות שלי, כמו שיש לכל ראש רשות

חובב צברי:  את זה שהוא מתאפק, כי בסוף התושבים באים אליו

חובב צברי:  לכן בבקשה מכם, תסתכלו על זה קצת יותר לעומק ותנו את ביזור הסמכויות לרשויות המקומיות

חובב צברי:  תודה

צביקה פוגל: תודה רבה לך חובב על הדברים החשובים האלה

צביקה פוגל:  יש לנו נקודות שאנחנו מסכימים עליהם ביחד

צביקה פוגל:  אנחנו עוד ניפגש בדברים האלה

מירב בן ארי: תגיד, יש לי שאלה שלא שאלתי

צביקה פוגל: רגע

מירב בן ארי: לא, אבל באמת לא דיברתי הרבה זמן

מירב בן ארי:  אז תן לי רק לשאול שאלה

צביקה פוגל: אני אתן לך הכול, רגע

צביקה פוגל:  מזל בוכניק, פיקוד העורף, בני מקום

צביקה פוגל:  בבקשה, שלום מזל

נאור שירי: אני רק אומר שאין נציגות לשלטון המקומי

מירב בן ארי: למה? איציק, מנכ"ל, אה, שלטון אזורי

מירב בן ארי:  אני רוצה לשאול משהו את אלי

צביקה פוגל: בבקשה מירב, רצית לשאול משהו

מירב בן ארי: אלי, מה לגבי, גם לייזר, לגבי כיתות כוננות נגיד ביישובים הדרוזיים נגיד?      

צביקה פוגל: הוא הקדים אותך, חה"כ נאור שירי

מירב בן ארי: גם צריך לומר, שנייה, תן לי

יוסף עטאונה: אני רציתי להעלות סוגיה אחרת

יוסף עטאונה:  בדיוק אני הגעתי לדיון הזה

מירב בן ארי: אבל אני באמצע שאלה

מירב בן ארי:  אחד, גם ביישובים הדרוזיים בוודאי, גם ביישובים מוסלמים, צריך לזכור שיש מקומות כמו רהט נגיד או מקומות כאלה ששירתו בצבא

מירב בן ארי:  אז כאילו, רהט היה עליהם התקפה חבל על הזמן וגם נרצחו שם

מירב בן ארי:  אבל אני דווקא רוצה לשאול

מירב בן ארי:  שזה לא יהיה רק לזה, שזה יהיה בכלל שלנו כמדינה

מירב בן ארי:  נגיד, אלו ששירתו בצבא, אם הם יכולים להיות כיתת כוננות?     

צביקה פוגל: שאלה מצוינת

צביקה פוגל:  אני אשמח לשמוע מה התשובה עליה

סנ"צ אלי זיתון: חלק מהמודל, אנחנו גם מקימים כיתות כוננות ביישובים הדרוזיים וגם היישובים הנוצריים

סנ"צ אלי זיתון:  כל מי שעומד במודל אנחנו מקימים

סנ"צ אלי זיתון:  חורפיש הקמנו

סנ"צ אלי זיתון:  אני אדבר איתך אחרי זה

נאור שירי: לא, הייתי ביום שבת שם, אין לי בעיה

סנ"צ אלי זיתון: אנחנו מבחינתנו במודל, ברשימה שאנחנו נעביר ליושב הראש, יש גם יישובים דרוזיים

סנ"צ אלי זיתון:  אנחנו שם

נאור שירי: סתם שאלה, חורפיש היא שני קילומטר מקו עימות, היא יישוב זכאי? לנשק אישי

צביקה פוגל: לדעתי לא, היא לא מופיעה

צביקה פוגל:  אם אני זוכר נכון

נאור שירי: למה?     

צביקה פוגל: לא יודע

מטי צרפתי הרכבי: רק להבין, איפה מוצאים את ישיבת היישובים הזכאים?      

צביקה פוגל: לא, לא מוצאים

צביקה פוגל:  לא מוצאים, מטי

צביקה פוגל:  זה מידע חסוי

מירב בן ארי: אבל רשימת היישובים?     

צביקה פוגל: יישובים הזכאים לנשק אישי זה מידע חסוי

צביקה פוגל:  אתה צריך להגיש את הבקשה ואז תדע אם אתה יכול או לא

מירב בן ארי: ברור, לא אומרים לך מראש

יוסף עטאונה: צביקה, אני רוצה להעלות

צביקה פוגל: רק שנייה, יש לי עוד זום אחד

צביקה פוגל:  סרג', ראש מועצת כפר שמריהו

צביקה פוגל:  הוא לא איתנו, בבקשה

יוסף עטאונה: כבוד יושב הראש, גם מירב, אולי תשמעי את זה

מירב בן ארי: אני כל הזמן מקשיבה פה, מתחילתו

יוסף עטאונה: אני הגעתי לדיון הזה כשראיתי על כיתות הכוננות וכל ההתארגנויות

יוסף עטאונה:  אני דרך הוועדה הצעתי דיון לפני ארבעה חודשים על אבטחת מוסדות חינוך בכפרים הערביים, הבדואים בנגב

יוסף עטאונה:  כולל רהט, כולל היישוב

יוסף עטאונה:  אין בית ספר יסודי אחד או גן ילדים ו-70% מבתי ספר התיכוניים, בחברה הערבית הבדואית בנגב ללא אבטחת מוסדות חינוך

יוסף עטאונה:  הגשנו חומר לוועדה

יוסף עטאונה:  התקיים דיון

מירב בן ארי: לא, רק אני מתקנת את מה שאמרת

יוסף עטאונה: שנייה

יוסף עטאונה:  אם בשגרה מפקירים, והצגנו את הדיון בצורה הכי מקצועית שיכולה להיות ואין תשובה

יוסף עטאונה:  אולי בעת שגרה, בעת מלחמה, נשמח לקבל תשובות

יוסף עטאונה:  לפחות אבטחת מוסדות חינוך

מירב בן ארי: אז רק, 70% בלי אבטחה

יוסף עטאונה: בלי אבטחה

צביקה פוגל: בלי אבטחה, כן

מירב בן ארי: רק המשפט, אמרת אין 70%

יוסף עטאונה: לא, לא, 70% בתי ספר תיכוניים ומאה אחוז בתי ספר יסודי ללא אבטחת מוסדות חינוך

צביקה פוגל: ביום יום האבטחה הזאת היא נגד אירועים פנימיים של בתי הספר או יישוביים

צביקה פוגל:  עכשיו זה הסתכלות כבר יותר

יוסף עטאונה: לא, לא

יוסף עטאונה:  אני העליתי את זה על רקע המלחמה היום יומית שהייתה בחברה הערבית, שכל יום נרצחים

יוסף עטאונה:  וההגדרה של המשטרה

מירב בן ארי: זה מה שהוא אמר

מירב בן ארי:  זה גם מה שאמרתי

צביקה פוגל: אתה לא מקשיב לי

מירב בן ארי: אתה רק צריך להקשיב

צביקה פוגל: מה, באת רק לדבר וללכת?     

מירב בן ארי: לא, לא, הוא אמר שזה בגלל אז בחברה הערבית

מירב בן ארי:  גם במלחמה נרצחו

צביקה פוגל: כן, בבקשה, התייחסויות

יוסף עטאונה: אני אשמח להתייחסות לאבטחה

צביקה פוגל: אני אדאג לזה

צביקה פוגל:  איתי הופמן, רצית להתייחס?     

מירב בן ארי: אז אולי תיתן לנירה שפק?     

צביקה פוגל: אני אתן גם לנירה, תאמיני לי

מירב בן ארי: היא כבר פה

צביקה פוגל: אני לא אוותר עליה

צביקה פוגל:  גם חה"כ קרויזר הצטרף אלינו

צביקה פוגל:  בבקשה

איתי הופמן: אנחנו הופקרנו

איתי הופמן:  כפי שאמרתי את זה בדיון הקודם, שעליתי בזום

איתי הופמן:  אני איתי הופמן, יושב ראש ארגון הרבש"צים הארצי מבית ההסתדרות הלאומית

איתי הופמן:  אני יודע שהדיון הוא לא בנושא כיתות הכוננות הצבאיות

איתי הופמן:  אבל החמאס לא ידע להבדיל בין כיתת כוננות של צבא או כיתת כוננות של משטרה

איתי הופמן:  או להבדיל בין טווח של עד 4 קילומטר, 7 או 11 קילומטר, קדמי, סמוך, עורפי

איתי הופמן:  מה שקרה פה זה מחדל אחד גדול עם כיתות הכוננות של כל מדינת ישראל

איתי הופמן:  וכולם פה, אין אחד פה שיושב פה שלא שמע על המחדל הזה

איתי הופמן:  אין פה אחד כזה שיושב פה בחדר הזה שלא שמע אותנו צועקים

איתי הופמן:  איך יכול להיות דבר כזה? שיושב פה בחור מסופה עם שישה נשקים ושניים תקולים? החמאס, ה-ISIS הזה לא ידע להבחין בין צבא, משטרה

איתי הופמן:  ההודעה האחרונה שנשלחה על ידי רבש"צ נחל עוז, אתם יודעים למי זה היה, לפני שהוא נרצח? לאותו שוטר שנלחם איתו

איתי הופמן:  הוא שלח לו מיקום ובאותו רגע הוא נהרג

איתי הופמן:  הרבש"צ של חבל שלום, עם מי הוא נלחם? הוא לקח איתו שני שוטרים

איתי הופמן:  שני שוטרים נלחמו איתו והצילו יישוב שלם

איתי הופמן:  אין הבדל בין כיתת כוננות צבאית או משטרתית

איתי הופמן:  וצריך כבר לעשות פעם אחת סדר בעניין הזה

איתי הופמן:  ולהעביר, כמו שאמרתי, כבוד יושב ראש הוועדה, את חוק רשות רכזי הביטחון

איתי הופמן:  שיהיו תחת גוף ביטחוני

איתי הופמן:       וכמו שנאמר פה על ידי חה"כ משה, אזרחים לא צריכים להגן

איתי הופמן:  צריך שיהיה פה ארגון מסודר, שמדינת ישראל תאחד אותו, תיקח אחריות על ביטחון האזרחים וביטחון מדינת ישראל

איתי הופמן:  הפקרתם אותנו

איתי הופמן:  התרענו על זה, שלחנו מכתבים

איתי הופמן:  איך יכול להיות דבר כזה שכולכם ישבתם ושתקתם עד עכשיו? ואני קורא לכם ואני אומר לכם תוך שבוע מהיום, אני מודיע לכולכם, שבוע מהיום לא תהיה כיתת כוננות אחת ורבש"צ אחד ביישובים אם הם לא יקבלו את הציוד והאמצעים

איתי הופמן:  אתה פוגל, אמרת שתהפוך שולחן

איתי הופמן:  אז בוא נלך למשרד הביטחון ונשבור אותם

איתי הופמן:  בוא נעביר את החוק

איתי הופמן:  לא יכול להיות שיושבים שם פקידים זחוחים, עם הג'ל בשיער

איתי הופמן:  אני יושב איתם בחודש יוני, אומרים לי לא צריך כיתות כוננות

משה סעדה: באיזה טיעון? למה הם אמרו לך? למה לא צריך? מה ההסבר שלהם?      

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אבל הצעקות שלך

איתי הופמן: לא, אני פשוט מצטער

מירב בן ארי: בסדר גמור

מירב בן ארי:  הן חייבות להישמע

מירב בן ארי:  שמעת מה שאני אמרתי? יש כאן גורם עצום במשוואה שלא נמצא

מירב בן ארי:  אתה צועק מדם ליבך, אבל אם הצבא לא פה?     

איתי הופמן: אני רוצה להגיד משהו

יאיר לוי: מירב, אבל אתם, מירב

איתי הופמן: ועדת חוץ וביטחון צריכה, אני אומר לכם, צריכה ללמוד מהוועדה פה איך עובדים

מירב בן ארי: לא ועדת משנה ולא כלום

מירב בן ארי:  ועדת חוץ וביטחון חייבת

איתי הופמן: הם צריכים ללמוד איך ועדה עובדת

איתי הופמן:  שיבואו וילמדו מפוגל

יאיר לוי: מירב, צביקה שמע אותנו, יאיר שלם, מנכ"ל ההסתדרות הלאומית

יאיר לוי:  שמע אותנו לא פעם ולא פעמיים

יאיר לוי:  חשוב שגם אתם תשמעו אותנו ותבינו את הזלזול שיש במשך שנים ברבש"צים

מירב בן ארי: אבל אמרתי את זה בכנות

יאיר לוי: אני איתך, אני איתך

יאיר לוי:  לא יתכן שאנחנו כארגון עובדים צריכים ללכת ולדאוג לתרומות שיהיה ציוד לרבש"צים, אוקיי? ואחרי זה להילחם בבירוקרטיה הישראלית לשחרר את זה מהנמל וכו' וכו'

יאיר לוי:  אז יש פה חברי כנסת מאוד מכובדים ומאוד, אני אומר שוב, יושב הראש מודע לזעקה שלנו

יאיר לוי:  ומשתדל מאוד לסייע לנו

יאיר לוי:  אבל חשוב מאוד שגם אתם תשמעו את הדברים האלה ותבינו את הזעקה פה של איתי

יאיר לוי:  וזו זעקה, דרך אגב, לא מעכשיו

איתי הופמן: אני אומר שוב פעם, אני אמרתי את זה היום בחדשות, בתקשורת

איתי הופמן:  כל העסקנים שמכניסים את הידיים, אני אקצץ להם את הידיים

איתי הופמן:  אני אדאג לזה, לקצץ להם את הידיים

איתי הופמן:  כיתות הכוננות והרבש"צים וכל מה שקשור לביטחון מדינת ישראל צריך להיות תחת גוף ביטחוני

איתי הופמן:  לא יכול להיות מצב כזה ששולחים אזרחים לשמור כרגע

צביקה פוגל: איתי, אני מודה לך על הזעקה

צביקה פוגל:  היא זעקה אמיתית והיא מאוד חשובה להישמע פה

צביקה פוגל:  אל תרפה

צביקה פוגל:  תמשיך

איתי הופמן: אני מבקש ממך פוגל, אני מתחנן, אני פה מתחנן בפני כולם

איתי הופמן:  בוא עכשיו נצא חברי הכנסת כולנו, בזה הרגע

איתי הופמן:  בואו נלך למשרד הביטחון, בואו נהפוך להם שולחן עכשיו

איתי הופמן:  אני מתחנן, בואו

איתי הופמן:  כמה חברי כנסת אתם פה? בואו

איתי הופמן:  בואו נלך עכשיו, עכשיו

איתי הופמן:  בואו נקום כולנו פה

איתי הופמן:  בואו נלך להפוך להם שולחן

איתי הופמן:  לא יכול להיות מצב כזה

צביקה פוגל: איתי, אנחנו נעשה

איתי הופמן: שמחזיקים אותנו פה שבויים, בני ערובה

איתי הופמן:  לא יכול להיות

צביקה פוגל: איתי, אתה צודק

מיכאל ביטון: אפשר בבקשה להתייחס?     

צביקה פוגל: בבקשה

מיכאל ביטון: קוראים לי אלון ביטון, מנהל חירום וביטחון, מרכז השלטון האזורי, סגן אלוף במילואים

מיכאל ביטון:  הייתי הלילה באג"מ אוגדה 98

מיכאל ביטון:  אני שם כבר 38 ימים, זה היום ה-38 למלחמה

מיכאל ביטון:       אתמול בלילה נהרגו שני לוחמים, אחד בן 28 ממגלן, קצין לומד, קצין אג"מ של היחידה

מיכאל ביטון:  שהחליף את קצין האג"מ אסעד של היחידה שנהרג בתחילת המאורע

מיכאל ביטון:  ולוחם של אגוז

מיכאל ביטון:  שניהם נהרגו, איתם עוד ארבעה פצועים קשה

מיכאל ביטון:       אני מתנגד לצאת כנגד משרד הביטחון, משרד לביטחון פנים

מיכאל ביטון:  לוחמי המילואים, 350,000

מיכאל ביטון:  אני אזרח, אבל אני עכשיו חייל

מיכאל ביטון:  המארג הזה העדין הזה שיש בחברה הישראלית לא יכול לסבול, סליחה שאני אומר לך, איתי, את האמירות האלה

מיכאל ביטון:  אני נגד האמירות האלה

איתי הופמן: תגיד לי מה עשית? מה אתה אומר לי אתה נגד? מה עשית עד היום?      

צביקה פוגל: איתי, איתי

איתי הופמן: שכל כיתות הכוננות מפוצצות, מה עשית? על מה אתה מדבר?     

צביקה פוגל: איתי, אתה לא רוצה שאני אוציא אותך, נכון?     

איתי הופמן: נטבחו פה 1,400 איש, אתה אומר לי לא לדבר? אומר לי לשתוק?     

מיכאל ביטון: אני אגיד לך, אני לא אמרתי לך לשתוק

איתי הופמן: לא, אז אתה אל תגיד לי מה מותר ומה אסור להגיד

איתי הופמן:  כי ישבת ושתקת עד היום, לא הוצאת מילה

איתי הופמן:  שקיצצו את כיתות הכוננות מילה לא הוצאת

צביקה פוגל: תוציאו בבקשה את איתי

מיכאל ביטון: הופמן, אתה חי בסרט

מיכאל ביטון:  שב, תירגע

איתי הופמן: אתה חי בסרט

מיכאל ביטון: אתה חי בסרט

צביקה פוגל: איתי

מירב בן ארי: אתה לא צועק על הבן אדם הנכון

מירב בן ארי:  תקשיב, אני הייתי פה

מירב בן ארי:  ישבתי כאן כשאתם צעקתם

מירב בן ארי:  לא אתה ספציפית, גם שאלתי עליך

מירב בן ארי:  שנייה, גם לא צריך לצעוק

מיכאל ביטון: אני לא צועק

מירב בן ארי: לא, דקה

מירב בן ארי:  אני אומרת לאיתי

מירב בן ארי:  צריך להוריד קצת

מירב בן ארי:  בסוף יש כאן, אני ישבתי פה והם צעקו אותו דבר

צביקה פוגל: מירב, מירב

מירב בן ארי: ישבתי עם עצמי

צביקה פוגל: חה"כ מירב בן ארי, די

מירב בן ארי: ועד שלא הגיע הצבא, חבל על הזמן

צביקה פוגל: בסדר, אנחנו יודעים

צביקה פוגל:  תאמיני לי, אני יודע לנהל את הדיון הזה

מיכאל ביטון: אדוני יושב הראש, אני יכול להמשיך?     

צביקה פוגל: אני אתן לך להמשיך, בוודאי

צביקה פוגל:  מירב, די

מירב בן ארי: בסדר, אני אומרת לו

מירב בן ארי:  איתי

צביקה פוגל: איתי, אתה זקוק למים קרים?     

איתי הופמן: כן

צביקה פוגל: אז תשתה מים קרים ותעצור פה בבקשה ואל תביא אותי למצב שאני צריך להגיד לך לצאת החוצה

צביקה פוגל:  תודה

צביקה פוגל:  בבקשה

מיכאל ביטון: כבוד יושב הראש אני ממשיך

מיכאל ביטון:  לוחמי צה"ל הם קדושים

מיכאל ביטון:  לוחמי המשטרה הם קדושים, הרבש"צים קדושים, חברי כיתת הכוננות

מיכאל ביטון:  כולם נתנו מהדם שלהם

מיכאל ביטון:  אין הבדל, אי אפשר לפרק את זה, אי אפשר לשסע את זה ואי אפשר לפלג את זה

מיכאל ביטון:  זה אחד, זו אמירה כללית

מיכאל ביטון:       עכשיו אני אגיד דברים נוספים

מיכאל ביטון:  המועצות האזוריות, היישובים, המושבים, הקיבוצים, שפרוסים, השכפ"צ של המדינה בעוטף עזה, עוטף ישראל

מיכאל ביטון:  דרך אגב, הבחור היקר מסופה, אז המספר של המפונים מסופה זה 485 מתפנים, נכון לרגע זה

מיכאל ביטון:  בגזרת פד"מ למועצות האזוריות יש 37,507 מתפנים מאשכול, משער הנגב, מחוף אשקלון, מבני שמעון וממרחבים

מיכאל ביטון:  בגזרת פצ"נ יש 45,593, מהגליל העליון, ממטה אשר, ממעלה יוסף, ממרום גליל ומבואות חרמון

מיכאל ביטון:  אני לא אומר את זה כדי להשוויץ

מיכאל ביטון:  אני אומר את זה כי זה העבודה שלנו בעת הזו

מיכאל ביטון:  אנחנו יודעים איפה הם

מיכאל ביטון:  והמדינה יודעת איפה הם, לא המצאתי את הנתונים האלה

מיכאל ביטון:  המדינה שלנו יודעת איפה הם

מיכאל ביטון:  צריך להגיד את זה

מיכאל ביטון:  והם מטופלים

מיכאל ביטון:  לא ברמה הכי גבוהה שרצינו, הם מטופלים

מיכאל ביטון:       עכשיו אני אגיד לכם, כיתות כוננות זה שם קוד

מיכאל ביטון:  ואנחנו מדברים פה בקודים

מיכאל ביטון:  כיתת כוננות זה שם קוד

מיכאל ביטון:  תקשיבו, אלא אם כן מחר בבוקר תהיה עבודת מטה, תקראו לזה משמר לאומי, תקראו לזה מה שאתם רוצים

מיכאל ביטון:  עבודת מטה שתכפיל את המשטרה או תרבע או תשלש אותה, אז בסוף יצטרכו רבש"צים ורב"שים בפנים הארץ

מיכאל ביטון:  ולבנת היסוד של ארגון הביטחון במרחב האזרחי, אם נרצה או לא נרצה, זו המועצה האזורית

מיכאל ביטון:  מי שהגדיר אותה זה המדינה, זה משרד הביטחון

מיכאל ביטון:  המשרד לביטחון לאומי

מיכאל ביטון:  תרחיש הייחוס המצרפי לעורף מחייב את ראשי המועצות, המבנה והארגון של המועצה האזורית זה מנהל אגף חירום וביטחון, שאחראי על אם יש לו או אין לו שיטור משולב מועצתי, ונדבר על זה עוד מעט

מיכאל ביטון:  ואחראי על היישובים שלו

מיכאל ביטון:  בתוך ביישובים שלו אחד מהמרכיבים, אולי החשוב שבהם, בסדר? זה רב"ש, רכז הביטחון השוטף

מיכאל ביטון:  הצבאי או מה שאפי קורא לו מש"ק ביטחוני, שלצערנו אין אותו בכל הארץ

מיכאל ביטון:  אבל השרשרת הזאת לא יכולה להיפרץ

מיכאל ביטון:  אי אפשר להקים, בעיניי, אני אומר את זה פה

מיכאל ביטון:  אני קצת, לא צריך לצעוק, עוד משמר, עוד רשות

מיכאל ביטון:  יש לנו רשות הכבאות ומי שחילץ את הפצועים, תשאלו את אמנון, קב"ט חוף אשקלון, מי חילץ לו את הפצועים

מיכאל ביטון:  וגם מירה יודעת, היא הייתה שם, דרך אגב, גיבורה

מיכאל ביטון:  מי חילץ את הפצועים

מיכאל ביטון:  היה לוחמי כיתת כוננות ואזרחים

מיכאל ביטון:  מי שכיבה את האש, צוותי הצח"י של המועצות האזוריות

מיכאל ביטון:  וכן הלאה

מיכאל ביטון:  אדוני יושב הראש מכיר את זה לפניי ולפנים

מיכאל ביטון:       לכן אני אומר, אי אפשר להתעסק עכשיו רק בכיתת כוננות או רק ברבש"צ

מיכאל ביטון:  צריך לסדר את כל השרשרת

מיכאל ביטון:  אם אתם לא מכפילים או מרבעים או משלשים את המשטרה, אז פתרון אד הוק של עוד מש"ק ביטחוני או עוד כזה לא יפתור את הבעיה

מיכאל ביטון:  צריך לסדר את כל שרשרת הערך וזה עובר ברשויות

מיכאל ביטון:  זה מה שחובב גם ניסה להגיד פה

מיכאל ביטון:       עכשיו אני רוצה לדבר רגע על סוגיית הנשקים

מיכאל ביטון:  ואני מצטער, אני איש של נתונים ואני על הנתונים אחד לאחד

מיכאל ביטון:  משטרת ישראל, אני לא נכנס לזה, הם מחלקים נשקים בערים, עושים את זה כנראה מצוין, אני לא שם

מיכאל ביטון:  לנו יש שלושה מקורות, וזה לבושתנו, של כולנו, דרך אגב

מיכאל ביטון:  שלושה מקורות שמתנדב כיתת כוננות מקבל נשק

מיכאל ביטון:  או שהוא שייך לאגמ"ר, דרך הפקמ"רים, או שהוא במג"ב, דרך רמ"ח יישובים או שהוא בפיקוד העורף, שם קוד בני המקום

מיכאל ביטון:  כל הערב רב הזה, שגם פה זה נשמע מורכב, אני יודע בדיוק ברמת השקף

מיכאל ביטון:  גם שלחנו כמה יש פר יום וכמה יש שבוע מול שבוע או יום פר יום

מיכאל ביטון:  משמר הגבול לצערי בשבוע האחרון לא חילק נתונים לפי הנתונים שבני המקום מכירים

מיכאל ביטון:  אלא אם כן זה לא משוקף שם ואז אני מתנצל מראש

מיכאל ביטון:  לא חילק נשקים נוספים במרחב הכפרי

מיכאל ביטון:  יכול להיות שהלך נשקים למרחב אחר

מיכאל ביטון:  לא חילק

מיכאל ביטון:  פיקוד העורף חילק נשקים, וזו חלק מהבעיה, אדוני יושב הראש

מיכאל ביטון:  חולקו עוד 487 נשקים במהלך השבוע האחרון לכיתות כוננות ביישובים, במושבים ובקיבוצים

מיכאל ביטון:  עוד 487, זה פרויקט בני המקום

מיכאל ביטון:  למה זה לא טוב? פיקוד העורף, צבא

מיכאל ביטון:  למה זה לא טוב? זה לא טוב כי זה מרחיק אותנו מהמטרה לטווח הארוך שרמ"ח יישובים פה אומר שהוא רוצה שזה יהיה קבוע

משה סעדה: אבל זו מכפלת כוח כרגע

מיכאל ביטון: לא, לא, ברור שזו מכפלת כוח

צביקה פוגל: עזוב, הוא מדבר על הטווח הארוך, משה, לא עכשיו

מיכאל ביטון: אבל למה לא לסדר אותה? תן ימי מילואים למג"ב ולא תצטרך לתת בתוך המרחב הכפרי את בני המקום

משה סעדה: זה נופל על אגו בין המשרדים

משה סעדה:  על זה, היינו בדיון שבוע שעבר

צביקה פוגל: זה לא אגו

משה סעדה: רק אגו

משה סעדה:  רק אגו

מיכאל ביטון: אני יכול להרחיב על זה, אבל אני רוצה להתקדם

משה סעדה: ישבו פה שניהם, אחד לא מדבר עם השני

משה סעדה:  מה זה אם לא אגו?      

מיכאל ביטון: אני אגיד לכם ככה, אדוני יושב הראש

צביקה פוגל: אני איתך

מיכאל ביטון: בשונה מיחידת חילוץ שיש איזה שהוא מנגנון, אמנם לא מיטבי, שמשפה את, שמגייס, שנותן ימ"מ לאותם חברי כיתת כוננות, שהכשירות המבצעית שלהם היא קריטית ולכן זה קיים

מיכאל ביטון:  או באיו"ש

מיכאל ביטון:  כיתת כוננות באיו"ש אנשים מתחיילים מקבלים ימ"מ דרך הפקמ"ר, דרך האגמ"רים, כמו שאנחנו מכירים

מיכאל ביטון:       במרכז הארץ שורר השלום

מיכאל ביטון:  השקט והשלווה

מיכאל ביטון:  ושם הציפייה היא שכולם יהיו מתנדבים כל הזמן

מיכאל ביטון:  עכשיו, להתנדב זה אחלה

מיכאל ביטון:  אני מתנדב כבר איזה 20 שנה במשמר הגבול

מיכאל ביטון:  אבל אי אפשר לנצח, אחרי 38 יום, ביום ה-38 למלחמה המשק האזרחי תובע מאנשים ללכת לעבוד

מיכאל ביטון:  שם החוסן האמיתי שלנו

מיכאל ביטון:  אי אפשר להתנדב לנצח

מיכאל ביטון:  ולכן אם לא יימצא פתרון של ימי מילואים במרחב הכפרי באמצעות מג"ב אנחנו פשוט שומטים את השטיח מתחת לכל התפיסה

מיכאל ביטון:  מה שיקרה זה מה שקרה השבוע, 487 אנשים אמרו לרמ"ח יישובים 'המפקד, אנחנו מעריכים אותך, אוהבים אותך, אנחנו רוצים להתנדב

מיכאל ביטון:  אנחנו צריכים ללכת לעבודה'

מיכאל ביטון:  והמנגנון שאנחנו יצרנו לא מאפשר לנו את הדבר הזה

מיכאל ביטון:  אי אפשר, אני, אני בינארי

מיכאל ביטון:  או שאני מקבל ימ"מ והולך להיות בבני המקום או שאני לא מקבל ימ"מ ואני אצלך, ואז אני לא פה, כי אני בעבודה

מיכאל ביטון:  משני הכיוונים אנחנו מפסידים

מיכאל ביטון:  ובמקום שאנחנו נסדר את זה למעלה, אנחנו מורידים את כל המורכבות הזאת לרמת השטח

מיכאל ביטון:  למושב, לקיבוץ

מיכאל ביטון:  ואנחנו אומרים להם בואו תסתדרו

מיכאל ביטון:  ועכשיו בוא נדבר על הוראות פתיחה באש, נשק משטרתי ונשק לא משטרתי

מיכאל ביטון:  והיה הסדרה, ואני יודע את הכול

מיכאל ביטון:  וחבר'ה שעושים משימות ברזל וחבר'ה שלא צריכים לעשות משימות ברזל וכן הלאה וכן הלאה

מיכאל ביטון:       טוב נעשה אם אחרי 38 ימים נפתור את הבעיה הזאת ונאפשר ימ"מ למשמר הגבול, שהוא העוגן והוא הבית והוא גם הריבון בהיבט הביטחוני בתוך מדינת ישראל

מיכאל ביטון:  גם כחול, אני לא יודע

מיכאל ביטון:  אני לא מדבר על זה, אני מדבר על השטח שלי

מיכאל ביטון:       ולסיכום אני רוצה להגיד לכם, חברים יקרים

מיכאל ביטון:  לצערי, אני עכשיו כאילו, בגלל שאני במילואים, אני מרשה לעצמי לומר

מיכאל ביטון:  רק התחלנו

מיכאל ביטון:  רק התחלנו, אני יותר ממצטרף למה שאמר נציג המשטרה זיתון וכולם

מיכאל ביטון:  הרוח לא יכולה להיות שאנחנו נשסה אחד את השני איש ברעהו

מיכאל ביטון:  אנחנו כולנו אזרחים, זה לא משנה אם אני עכשיו עם מדים או לא מדים, זה בכלל לא רלוונטי

מיכאל ביטון:  אני מתנדב מג"ב

מיכאל ביטון:  פעם אני שוטר, כי אני מתנדב מג"ב, ופעם אני חייל כי אני קצין בצבא

מיכאל ביטון:  ופעם אני אזרח

מיכאל ביטון:  וזה כולם ככה

מיכאל ביטון:  זה לא, אני לא מיוחד

מיכאל ביטון:  זו המדינה שלנו

מיכאל ביטון:  אז בואו נפסיק רגע את הדבר הזה ונסדר את הדברים למטה

מיכאל ביטון:  כדי שלמטה, האזרח, שהוא רוצה לתת, יש לנו עם מדהים שנותן הכול

מיכאל ביטון:  כולל להיהרג וכולל לבוא ולהתנדב

מיכאל ביטון:  כיבוי אש, כיתות כוננות

מיכאל ביטון:  זה לא טריוויאלי שאזרח יכניס את הראש שלו לאירועים האלה

מיכאל ביטון:  וזה קורה

מיכאל ביטון:  אז בואו לפחות נסדר להם את זה, שזה יהיה בימ"מ, שזה יהיה בשם וסמכות

מיכאל ביטון:  ולא שאחרי זה המדינה, אחרי שהוא ייהרג כחבר כיתת כוננות יכירו בו כחלל צה"ל

מיכאל ביטון:  בואו מראש, נגיד שאתה מילואימניק ואתה בסדר גמור

מיכאל ביטון:  צריך מילואים בחזית וצריך מילואים גם בבית

מיכאל ביטון:  עד כאן

צביקה פוגל: אלון, תודה רבה

צביקה פוגל:  רק שנייה, לפני שאתם מרימים ידיים

צביקה פוגל:  תודה רבה, כי באמת נגעת בעצבים הכי חשופים שיש

צביקה פוגל:  וזה חשוב

צביקה פוגל:  ודברי הרגעה שלך שצריכים ליפול על האוזניים של כולנו

צביקה פוגל:  אני מקווה שבאמת נשמעו

צביקה פוגל:  נירה?      

נירה שפק: אני רוצה דווקא להתחיל דווקא ממה שסיימתם

נירה שפק:  כי אני כל יום שואלת את עצמי אם עשיתי מספיק

נירה שפק:  וכן, אני מבינה מה שאתה אומר, אבל מה הקו שבין לשמור על אחידות לבין דברים אחרים? אותי חינכו במנהיגות ובצבא אחרת

נירה שפק:  זה בסדר העדיפות, אבל זה לא המצפן או הכוכב שאנחנו צריכים ללכת אחריו

נירה שפק:  יש דברים נוספים

נירה שפק:  ואם בכללים שלי, אם כתוצאה מזה שאני רוצה לשמור על האחדות אני אאבד דברים אחרים, אז זה לא בסדר עדיפות

נירה שפק:       אני רוצה להגיד לכם, קשה להיות שם כאלוף משנה במילואים

נירה שפק:  אני לא רוצה לפרט אפילו ממה אני באה

נירה שפק:  אני בזה לאמירות האלה של מה הייתי ומה עשיתי

נירה שפק:  אבל אני בהרגשה ולא היה לי פשוט לעזוב את שפיים, הבית החדש שלי

נירה שפק:  כי כפר עזה הוא הבית, ולבוא לכאן

נירה שפק:  ואני פונה לכולכם, אתם בסרט אחר

נירה שפק:  אתם בסרט אחר ולא בסרט הנכון

נירה שפק:  כי מי שימשיך לדבר על המציאות שאתם מציגים כאן, אתם לא מכירים את המציאות של היום

נירה שפק:  אתם לא מכירים את המציאות של היום, צר לי

נירה שפק:  וזה מפחיד, זה מפחיד לשבת פה ולשמוע את זה

נירה שפק:  כי מה שאני והחברים שלי עברנו, אסור שאף אחד אחר יעבור

נירה שפק:  ואם היום בצפון, ואני שואלת את ראשי הרשויות מה המצב אצלם, כשהיישובים חלקם לא התפנו

נירה שפק:  מה קורה? חסר

נירה שפק:  אין

נירה שפק:  ולא מעניין אותי כמה זמן לוקח

נירה שפק:  לא מעניין אותי

נירה שפק:  שמדינת ישראל תכניס את הכסף לכיס, תוציא נוהל של אני לא יודעת מה ואחרי זה תסדירו אותו

נירה שפק:  אחרי זה

נירה שפק:  כי אם עוד שעה תהיה חדירה, אז מה נגיד? אז מה נגיד? שרכשנו וזה נתקע בדרך בין לבין? ולמה לא עושים כפיים? כי מה זה מעניין אותי או את אותה כיתת כוננות שעומדת מול מחבלים אם הם שייכים למשטרה או לצבא? ואותו רבש"צ ותנו לי לתקן אתכם, הרבש"צים, ה-צ' בסוף זה לא אומר שהוא חייל של הצבא

נירה שפק:  כי לפני המון שנים הוחלט שהוא מקבל את המשכורת שלו מהרשות

נירה שפק:  הוא בכלל עובד רשות

נירה שפק:  וכדאי שגם את זה תכירו

נירה שפק:  כי מי שלא מבין את זה לא מבין את כל המהלך ולא מבין את הכול

נירה שפק:  לא מבין

נירה שפק:       אבל אני לא רוצה להגיע כרגע, וצביקה, דיברנו הרבה על הרבה חוקים שצריך לקדם

נירה שפק:  אבל מה שנקרא, המציאות הנוראה הקדימה אותנו

נירה שפק:  הקצב הוא קובע

נירה שפק:  אני רואה את, כאילו אני גם באה מסרט אחר

נירה שפק:  דברים שפעם יכולתי לראות היום אני לא יכולה

נירה שפק:  אני מסתכלת על תנועות גוף ועל פנים והבעות

נירה שפק:  אל תזלזלו אחד בשני

נירה שפק:  והדבר הכי חשוב שאני פונה קודם כל לחברי הכנסת, לפני שאני מדברת כאן

נירה שפק:  אל תגיד, וזו אמירה אישית, 'אני מאמין לך'

נירה שפק:  התפקיד שלנו זה לא להאמין להם

נירה שפק:  כחברת כנסת לשעבר

נירה שפק:  אומרים שנכנסו 3,000 כלים, 1,000 כלים? תדרוש את הרשימה

נירה שפק:  תדרוש את רשימה באיזה תאריך זה נכנס

נירה שפק:  לא רק מתי, למי זה הועבר ולבדוק את הקצה

נירה שפק:  לראות אם אברהם בכיתת הכוננות חתם עליה או שזה תקוע בדרך

נירה שפק:  שם אנחנו ניבחן, זו המהות של ועדות

נירה שפק:  אני אומרת 'אנחנו', אני כבר לא פה

נירה שפק:  אבל אתם הנציגים שלי עכשיו, כולכם עכשיו

נירה שפק:  כולכם

נירה שפק:  אני אזרחית

נירה שפק:  וצריך לראות את זה ולהפסיק להאמין

נירה שפק:  אני איבדתי את התמימות שלי מזמן

נירה שפק:  איבדתי אותה עוד יותר ב-7 באוקטובר כשמחבלים נכנסו ליישוב שלי

נירה שפק:  וחובת ההוכחה היא עליכם ואני לא מאמינה לאף אחד

נירה שפק:  זה משפט אחד העצובים שאמרתי בחיים שלי

נירה שפק:  כי אמרו לי שהחמאס מורתע, ושהגדר היא בלתי עבירה

נירה שפק:  והלו, מה, כולנו צריכים לראות את התמונות

נירה שפק:  אז התפקיד שלכם ענווה, להוריד את הראש קצת ולבדוק כל דבר גם שהפקודים שלכם מביאים

נירה שפק:  לפני שזה מגיע ליושב ראש הוועדה

נירה שפק:       תרחיש הייחוס, אני קוראת פרוטוקולים, אני רואה, אני אחת כזאת שקוראת פרוטוקולים

נירה שפק:  אז כל מי שיושב כאן שישאל את עצמו אם ידעתם, אז למה לא עשיתם עד עכשיו? ואם לא ידעתם, למה אתם בתפקיד שלכם כל אחד ואחד

נירה שפק:  ואני אומרת לכם, ידעתם

נירה שפק:  למה? כי שנים התאמנתם על זה

נירה שפק:  למה? כי כל תרחיש ייחוס שהוצג לכולנו זה הופיע

נירה שפק:  וידענו כולנו, אני ידעתי די מהר, ב-6:00 בצבע אדום, לקח לי כמה דקות להבין שהאירוע הוא הרבה מעבר לזה

נירה שפק:  וכשהקפיצו את החתן שלי לכיתת הכוננות הבנתי בדיוק מה

נירה שפק:  וכשהתקשרתי לחברי הטוב יוסי בכר, האלוף יוסי בכר מבארי והוא אמר לי 'אני בלחימה', הבנתי שזה לא רק אצלי

נירה שפק:  וכשחברה מתקשרת ואומרת לי 'הילד שלי במסיבה ויורים עליו', ואני צריכה רק להבין את גודל האירוע ולהגיד לה שיברח ויכסה את עצמו בחול, שישאיר רק את האף בחוץ

נירה שפק:  תגידו, זו מציאות שנראית לכם? כי לי לא

נירה שפק:  ומי אחראי עלינו? כל אחד שפה בתפקיד, והמדינה

נירה שפק:  כל אחד ואחד מכם

נירה שפק:       אז האזרחים הם חלק ממערך ההגנה, הבנו את זה, אני מקווה

נירה שפק:  כיתת הכוננות היא לבנת היסוד

נירה שפק:  ואני רואה דיונים של ינואר ופברואר וב-2022 כשאני הייתי עוד חברת כנסת והשתתפתי

נירה שפק:  וצבי האוזר, אני גם אומרת כמה הגיעו לדיונים האלה

נירה שפק:  היינו שלושה: רם בן ברק, צבי האוזר ואני

נירה שפק:  זהו, זה מי שעניין

נירה שפק:  מה, מה? מה? אני רציתי שיהיו כאן הרבה יותר

נירה שפק:  רציתי ועדה משותפת שלך ושל ועדת חוץ וביטחון ושהמל"ל יישב כאן

נירה שפק:  כי זה התפקיד של המל"ל, לתכלל

נירה שפק:  ומי שבא ונתן לנו הסברים זה היו נציגים של המל"ל שהיום אני רואה אותם בכל מיני מקומות

נירה שפק:  ולפני שהם מביאים כל אחד לדבר פה על השולחן, פה בשולחן או בתקשורת, שישאלו אותם קודם כל מה עשיתם לפני שהפכתם להיות מומחים

נירה שפק:  כי אין לנו אופציה אחרת

נירה שפק:      ואני רוצה להגיד לכם, אני נכנסתי לאחד הדיונים, וחשוב לי להקריא, כי זה מתחבר

נירה שפק:  אז רגע, אולי לפני

נירה שפק:  אם מישהו כאן לא מבין שכיתת הכוננות היא לבנת היסוד, אז אנחנו, אז כאילו לא מבינים

נירה שפק:  אם לא מבינים שאי אפשר להיות לבנת יסוד בלי אמצעים ולא צריך לחכות

נירה שפק:  למה אין רחפן? צביקה, למה אין רחפן? כי אתה יודע שאם לכיתת הכוננות של כפר עזה היה רחפן שהיה מחובר להם, אז הם לא היו נכנסים לשטח השמדה? כשהם רצו לנשקייה הם רצו לנשקייה כי היינו ממושמעים

מירב בן ארי: ובדרך לנשקייה?     

איתי הופמן: הרגו, הרגו אותם

נירה שפק: מה?     

צביקה פוגל: הייתי שם

צביקה פוגל:  תאמינו לי, ראיתי את זה

נירה שפק: חייתי את זה

נירה שפק:  בשבילכם זה סיפור, בשבילי זה החיים שלי

נירה שפק:  זה ההבדל ביני לבינכם

נירה שפק:  והרחפן הזה, כמה עולה? ולמה מחכים לכיתות הכוננות בצפון ובדרום ובמרכז ולא אכפת לי איפה? קנו להם את הרחפן ותנו להם עכשיו

נירה שפק:  עכשיו, כי אנחנו במלחמה והאיום הזה לא הוסר

נירה שפק:  ותנו להם תיקי חבירה ותוודאו את תיקי החבירה עכשיו אחד לאחד

נירה שפק:  כי בכפר עזה כשהרבש"צ שלנו נהרג, הוא לא נרצח, הוא נלחם, אז שעות וימים חיפשו כוחות שמגיעים את פק"ל החבירה

נירה שפק:  שלבד הכנו אותו

נירה שפק:  ואיפה התצ"אות? בואו אני אגלה לכם

נירה שפק:  למחבלים היו תצ"אות ותיקי חבירה יותר טובים

נירה שפק:  ראיתי אותם בעיניים שלי

נירה שפק:  והגיע הזמן שנפסיק לזלזל ביכולת שלנו

נירה שפק:  ומישהו מכן יכול להגן מול מאות שנכנסו לכפר עזה עם שישה, שבעה או 12? נראה לכם? אם זה המענה, אז כנראה אנחנו במענה הלא נכון

נירה שפק:       דיברתם כאן על מוד שליטה

נירה שפק:  לא מעניין אותי מוד שליטה

נירה שפק:  המשימה היא הצלת חיים

נירה שפק:  כל מה שעושים, אם יש מקום לנשק או אין מקום לנשק, או נכנס או עם הכספת נדבקת לקיר או לא נדבקת לקיר

נירה שפק:  מה המשימה? המשימה היא הצלחת חיים? עכשיו תגזרו את הכול אחורה

נירה שפק:  כך חינכו אותנו

נירה שפק:  כך חינכו אותנו

נירה שפק:       אני רוצה לסיים במה שאמרתי, כי אני כאילו, אני מעלים עכשיו כל מיני ציטוטים שלי, ואני אומרת לכם אני מתחילה, מה אכפת לי הציטוטים שמעלים שצדקתי

נירה שפק:  הדבר הכי נוראי להגיד צדקתי

נירה שפק:  הכי נוראי

נירה שפק:  כי זה אומר שיכולתי לריב יותר

נירה שפק:  יכולתי לריב יותר

נירה שפק:  ויש איזה אמירה שאמרתי באחת הוועדות שכשנרוץ לנשקייה לקחת את הנשקים וירצחו אותנו, אל תבואו לבקש סליחה

נירה שפק:  אל תבואו לחבק

נירה שפק:  תחשבו למה הגענו למצב הזה

נירה שפק:  ואני אמרתי משפט שכאילו כך אני מרגישה היום, האמת, כך אני מרגישה היום

נירה שפק:  אז תסלחו לי דקה, כי אני חייבת להקריא אותו, כי זה פשוט איום ונורא

נירה שפק:  יש פרוטוקולים, נכון? דיברתי על שני דברים: דיברתי על התחקור שאחרי

נירה שפק:  אבל אני אתחיל דווקא מהדבר שלפני

נירה שפק:  אני תיארתי את מה שקרה עם כיתות הכוננות

נירה שפק:  והייתה כאן משטרה שהסבירה את כל ההסברים ללמה אסור לשים נשקים, כי יגבנו, כי פה, כי שם

נירה שפק:  ואמרתי להם כדי שיבינו את הדבר הזה

נירה שפק:  אז זה כמו לקחת ניידת משטרה "לקחת כיתת כוננות בלי אמצעים זה כמו לקחת ניידת משטרה בלי גלגלים, לעשות חורים לרגליים, להגיד לשוטרים תרימו ותעשו "וואו, וואו""

נירה שפק:  זה מצחיק? זה עצוב

נירה שפק:  זה מה שקרה לנו

נירה שפק:  זה בדיוק מה שקרה לנו

נירה שפק:  ונהרגו לנו

נירה שפק:  נהרגו לנו

נירה שפק:  וישבתי בדיון ואמרתי "אתם יודעים, כל מה שאתם מתארים פה זה כמו תחקיר של אחרי אירוע קשה

נירה שפק:  ששם כל אחד יסביר זה לא היה באחריותי, זה באחריות ההוא והגזרה לא ברורה והמשאבים לא היו אצלי והתחקיר של אחרי הוא הכי גרוע

נירה שפק:  בבקשה", התחננתי, "אל תביא אותנו לתחקיר של אחרי"

נירה שפק:       אז גם עכשיו, קרה לנו אסון, מדינת ישראל נכשלה

נירה שפק:  אז אני לא רוצה תהליכים

נירה שפק:  אני מבקשת ממך שתיתן יומיים שלושה שכל המשאבים יהיו שם

נירה שפק:  ולא מעניין אותי מאיפה

נירה שפק:  יש גופים אזרחיים, שיביאו, שיעבירו תקינה עכשיו ותבדוק אותם באם אמא שלהם, סליחה על הביטוי

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני צריכה לצאת לנשיאות

נירה שפק: אני סיימתי, תודה

מירב בן ארי: אני חושבת יום רביעי או יום שני חייבת להיות ועדה משותפת לוועדת חוץ וביטחון

נירה שפק: אני סיימתי

צביקה פוגל: כן

צביקה פוגל:  תודה נירה

צביקה פוגל:  הדברים, מעבר לניסיון שלך ולעובדה שחווית את החוויה הזאת באופן אישי, הדברים שלך מאוד חשובים

צביקה פוגל:  תודה רבה שאמרת אותם

צביקה פוגל:  כן, אנחנו הולכים ומתקצרים בזמן, אז בבקשה כל אחד קצר

צביקה פוגל:  כן, בבקשה

חגית מרטינז: היי, אני חגית מרטינז, אני הרב"שית של היישוב מכמנים בגליל

חגית מרטינז:  אני גם אמא של דניאל, מעיין ועידן – שלושתם חיילים בצבא

חגית מרטינז:  דניאלי מ"פ התצפיות של החטיבה הדרומית של עזה

חגית מרטינז:  במזל היא נמצאת איתנו והחיילות שלה גם

חגית מרטינז:  כי אם היו מקשיבים להן לא היינו במצב הזה

חגית מרטינז:  מעיין היא קמש"חית 551, היא הולכת מלוויה ללוויה היום

חגית מרטינז:  עידן הקטן מילואימניק

חגית מרטינז:  אחותי גרה בקיבוץ ארז

חגית מרטינז:  הגיס שלי נלחם ארבע וחצי שעות לבד עם כיתת הכוננות, בלי שהיה חצי כנף של חיל אוויר באוויר או איזה שהוא חייל באזור

חגית מרטינז:  נהרג להם חבר בכיתת הכוננות, שאחותי, פרמדיקית הייתה צריכה לקבוע לו מוות בווידיאו, כי אי אפשר היה להגיע לשם

חגית מרטינז:       לנו במכמנים, שאנחנו יישוב לכאורה לא קו ראשון, אנחנו 17 ק"מ קו אווירי מהגבול, בגליל

חגית מרטינז:  באופן מובנה אומרים לנו בגלל איפה שאנחנו נמצאים אתם תצטרכו להסתדר במשך כמה שעות טובות, אם לא יום שלם, לבד

חגית מרטינז:  אומרים לנו את זה בשגרה במשך שנים

חגית מרטינז:  גם כיבוי אש, גם מד"א, גם רכזי הביטחון, צבא בכלל אין מה לדבר

חגית מרטינז:  גם משטרת כרמיאל, שנמצאת שבע דקות נסיעה מאתנו, בשגרה, חד משמעית אומרים לנו אנחנו לא נוכל להגיע אליכם, אתם תצטרכו להסתדר לבד

חגית מרטינז:      ולהסתדר לבד זה אומר שאנחנו צריכים את הכלים בשביל להסתדר לבד

חגית מרטינז:  עד ה-7 באוקטובר לא היה לנו שום דבר

חגית מרטינז:  לקח שבוע וחצי עד שקיבלנו נשקים ממשמר הגבול, רק נשקים וקצת מחסניות

חגית מרטינז:  אני מתנדבת, אני רב"שית מתנדבת

חגית מרטינז:  אני לא רבש"צית

חגית מרטינז:  ואני מתנדבת במשך חמישה שבועות 24/7

משה סעדה: מתנדבת במסגרת המשטרה כביכול?     

חגית מרטינז: לא

משה סעדה: פרטי כאילו?     

חגית מרטינז: מתנדבת

חגית מרטינז:  יש לי מינוי מהוועד המנהל של היישוב

משה סעדה: כמו קב"טית

חגית מרטינז: סוג של

חגית מרטינז:  קב"ט המועצה הוא לכאורה המקצועית מעליי

חגית מרטינז:  זה לא מוסדר בשום מקום

חגית מרטינז:  אני מתנדבת כבר חמישה שבועות 24/7

חגית מרטינז:  העסק שלי כבר די מזמן קרס, ואף אחד לא משלם לי על זה

חגית מרטינז:  עכשיו, אני לא מצפה לקבל כסף ביום יום

משה סעדה: אנחנו מצפים שתקבלי, כדי שתשמרי יותר טוב

חגית מרטינז: מצוין, יופי

חגית מרטינז:  אבל אנחנו כרגע במלחמה

חגית מרטינז:  ואתם יודעים מה? כיתת הכוננות שלי, יש לי מעט מבני המקום, שגם זה הולך נורא נורא קשה

חגית מרטינז:  וכל הנשקים הארוכים שקיבלנו ממשמר הגבול הם לא נמצאים אצלי ביישוב ביום יום

משה סעדה: איפה הם?     

חגית מרטינז: בעבודה

משה סעדה: לא, לא, זה מה שאמרתי

משה סעדה:  נכון, פה הבעיה

משה סעדה:  דיברנו על זה בתחילת הדיון

משה סעדה:  יש מעבר בטוח

חגית מרטינז: עכשיו, אנחנו לא מקבלים לא ימי מילואים, לא איזה שהיא הכרה

חגית מרטינז:  אתם יודעים מה האימונים החבר'ה שלנו קיבלו? בנשק, בירי רטוב? 10 כדורים

חגית מרטינז:  כי אין יותר מזה בשביל להתאמן כרגע

חגית מרטינז:  אני מקווה שאולי מתישהו עד שש אחרי המלחמה אנחנו נקבל משהו

חגית מרטינז:  אז אין לנו ציוד, למרות שגם בשגרה אומרים לנו אתם צריכים להסתדר לבד

חגית מרטינז:  אני מבקשת, אני מתחננת, תסדירו את נושא רכזי הביטחון, הרב"שים

חגית מרטינז:       אני לא יכולה לתרום למדינה את כל החיים שלי, את הילדים שלי, את המשפחה שלי

חגית מרטינז:  חצי משדרות זה המשפחה שלי

חגית מרטינז:  קיבוץ אור הנר, קיבוץ ארז

חגית מרטינז:  וממה אני צריכה לשלם את המשכנתה? אני עצמאית

חגית מרטינז:  ואני לא היחידה במצב הזה

חגית מרטינז:  ואף אחד לא לוקח עלינו אחריות

חגית מרטינז:  לא משמר הגבול, לא בני המקום

חגית מרטינז:  אני נלחמת, ראש המועצה שלי והיקל"ר שלנו נלחמים בשביל שאני אקבל צו 8

חגית מרטינז:  אני קצינה בצה"ל, הייתי קצינת חימוש

חגית מרטינז:  אני נושאת נשק עד היום

חגית מרטינז:  ואף אחד לא מסוגל להסביר לי למה רכזת הביטחון של מכמנים לא מסוגלים לתת לה צו 8

חגית מרטינז:       אבל אני לא היחידה, אני לא הנושא פה

חגית מרטינז:  אף אחד לא רואה אותנו ממטר

חגית מרטינז:  ואתם יודעים מה? כיתת כוננות זה ממש ממש חשוב

חגית מרטינז:  אבל כיתת כוננות זה רק אמצעי אחד של הגנת היישוב

חגית מרטינז:  מה עם יושבי ראש הצח"י? היישוב הזה צריך להתנהל

חגית מרטינז:  מישהו צריך לנהל אותו, אנחנו לא יכולים לעשות את זה בהתנדבות 24/7

חגית מרטינז:  אנחנו יכולים לעשות את זה כשיש שגרה, לא במלחמה

חגית מרטינז:  ואנחנו לא מעניינים אף אחד

חגית מרטינז:  ואני הגעתי לאלופים, אני הגעתי לקצינים מאוד מאוד בכירים, אני הגעתי לתקשורת

חגית מרטינז:  הרמתי חצי מדינה פה על הרגליים בתקשורת, בשביל החיילות של הבת שלי, בשבוע הראשון של המלחמה

חגית מרטינז:  ככה זה צריך להיות? שיהיו לי קשרים בתקשורת בשביל שמשהו יזוז פה? אני צריכה להתחנן שמישהו ייקח אחריות על העבודה שלי? כי תאמינו לי, באמת, אני הייתי, אני הודעתי לוועד שלנו שאני מתפטרת לפני שבוע וחצי

חגית מרטינז:  אני לא מסוגלת לעמוד בזה כלכלית

חגית מרטינז:  והם כל כך נלחצו, כי בצניעות אני אגיד שאני גם עושה עבודה טובה בתור רב"שית

חגית מרטינז:  התושבים שלי ביישוב מרגישים שהם בידיים טובות

חגית מרטינז:  רובם לפחות

חגית מרטינז:  אולי יש כאלה שלא אמרו לי שלא

חגית מרטינז:  אז היישוב שלי התגייס כדי לשלם לי קצת

צביקה פוגל: כואב לשמוע את זה

חגית מרטינז: זה ביזיון

קריאה: כפול אלף יישובים

צביקה פוגל: אני אשתדל לעשות משהו שזה ישתנה

נאור שירי: צביקה, אבל אני רק אומר משפט, כי שמת לב בדיוק לפערים

נאור שירי:  שאני אמרתי לך עשרה כדורים טווחו, עשרה כדורים טווחו

נאור שירי:  ויש פערים נורא נורא משמעותיים

נאור שירי:  אני לא מזלזל באנשי המקצוע, אני איתם ואני מבין את העומס

נאור שירי:  אבל בין מה שחושבים לבין מה שקורה דה פקטו בשטח

נאור שירי:  עוד כתבו אמנה, יש חריגה מסמכות

נאור שירי:  כתבו 50 כדור, יורים 10 כדורים

נרי שוטן: נאור, זה נכון

נרי שוטן:  רק צריך להגיד ביושר שה-10 כדורים האלה זה ניחא

נרי שוטן:  כשהם מדברים בווטסאפ במקום מכשירי קשר זו בעיה יותר רצינית

נרי שוטן:  אדוני יושב הראש, אני מנהל מערך החירום של התנועה הקיבוצית

נרי שוטן:  אני מייצג 280 קיבוצים, 100 מהם בגבולות

נרי שוטן:  ואני לא רוצה לדבר דווקא על אלה שבגבולות

נרי שוטן:  אני רוצה לתת את הדוגמה של כביש 90, בסדר? בין בית שאן לצמח

נרי שוטן:  אתה מכיר, אתה ידיד גדול של התנועה הקיבוצית והמרחב הכפרי

נרי שוטן:  אז אני לא מחדש לך

נרי שוטן:  בצד מזרח של כביש 90, לצורך העניין קח את קיבוצי מסדה ושער הגולן, אשדות יעקב

נרי שוטן:  יש שם כיתות כוננות צבאיות

נרי שוטן:  זאת אומרת, הם מקבלים חימושים, מסודרות, הכול טיפ טופ

נרי שוטן:  בצד מערב של כביש 90, אפיקים, כמה יש ביניהם קו אווירי? 700 מטר? קילומטר? עולם אחר

נרי שוטן:  ושם זה משטרה

נרי שוטן:  זאת אומרת, רמת ההזיה היא מדהימה

נרי שוטן:  כי במרחק של דקה, דקה נסיעה בין מסדה לאפיקים יש עולם אחר

נרי שוטן:       עכשיו, אמרתם מקודם נירה, ואני פוגש את נירה כבר חודש וחצי בשפיים

נרי שוטן:  נירה חוותה מה שאף בן אדם לא צריך לחוות ככיתת כוננות

נרי שוטן:  שבמשך שמונה שעות לא הגיע אף אחד

נרי שוטן:  גם בבארי ובטח ובטח אמרו קודם על ניר עוז, שהצבא הגיע אחרי שכולם כבר הלכו

נרי שוטן:  זאת אומרת, לא נורא שם כדור אחד

נרי שוטן:  אתה יודע מאיפה אני מביא ציוד? הטלפון שלי מלא בבקשות לציוד של כיתות כוננות מקיבוצי העורף, כביכול

נרי שוטן:  אפיקים, קיבוץ עורף, בסדר? מאיפה אני מביא? מהטוויטר

נרי שוטן:  מהטוויטר

נרי שוטן:  כי יש שם בן אדם שעובד על זה ומביא ציוד

נרי שוטן:  קוראים לו ערן אפרת, הוא מיליונר

נרי שוטן:  הוא מביא ציוד

נרי שוטן:  אני מדבר איתו ומשם אני מביא ציוד

משה סעדה: התרים 60 מיליון דולר

נרי שוטן: כן

נרי שוטן:  איזה רמת הזיה זה יכול להיות? עכשיו, זה דיון שלישי שלי פה

נרי שוטן:  כל פעם אני שומע אתכם, חבר'ה

נרי שוטן:  אנחנו לא חיים באותה מציאות

נרי שוטן:  כאילו אתם חיים באיזה כוכב אחר

נרי שוטן:  כאילו לא היה ה-7 באוקטובר

נרי שוטן:  אני לא מצליח להבין

נרי שוטן:  אתם יושבים פה גועים ואומרים 'כן, זה בדרך'

נרי שוטן:  אותם 10,000 קיטים שדיברת עליהם, אמרת את זה כבר פעם קודמת שהם בדרך

נרי שוטן:  איפה הם? איך ערן אפרת מצליח להביא את זה תוך שבוע ואתה לוקח לך חודש? אני מזמין אייפון או מזמין כיסוי לטלפון מעלי אקספרס זה מגיע לפני

נרי שוטן:  איך הוא יכול להביא ואתה לא? אמרת שאתם מביאים נשקים? איך הפער הזה? על אלון אני סומך, אלון יודע מה הוא אומר כנראה

נרי שוטן:  איפה הפער? כנראה שאנחנו לא באותה מציאות

נרי שוטן:  אני לא מצליח להבין את זה, אני לא, וזה מוקלט

נרי שוטן:  אז אני שמח שבוועדת החקירה לאסון הבא שיהיה בצפון יוכלו לשמוע בדיוק את זה

נרי שוטן:       זה עליך

נרי שוטן:  אנחנו סומכים עליך

נרי שוטן:  בגלל שאנחנו מכירים אותך, בגלל שאנחנו יודעים שאתה ידיד גדול של המרחב הכפרי, של התנועה הקיבוצית ושל תנועת המושבים ובגלל שאתה גר בגליל העליון

נרי שוטן:  אתה מכיר את המציאות היטב

נרי שוטן:  אל תיתן להם לעבוד עליך בעיניים

נרי שוטן:  אל תיתן לכל החבורה הזאת, סליחה, כן חבר'ה? אל תיתן להם למרוח אותך

נרי שוטן:  וזה מה שקורה פה כבר חמישה שבועות

נרי שוטן:  זה דיון שלישי

נרי שוטן:  כל פעם זה בדרך, כל פעם זה יגיע, כל פעם יהיה בסדר

נרי שוטן:  כל פעם אותם משפטים

נרי שוטן:  זה פשוט לא קורה

משה סעדה: אבל העבירו חלק גדול

נרי שוטן: די, בחייך, מה העבירו? אתה רואה את הפערים

נרי שוטן:  אמרתי לך 34 נשקים חולקו ממשטרת ישראל בשבוע שעבר

צביקה פוגל: משה, כל הרעיון של הדיון הזה הוא להקשיב, ללמוד ואחרי זה לשאול את השאלות במסגרות הנכונות

נצ"מ אפרים פרץ: כן, אבל אני חייב להגיב

נצ"מ אפרים פרץ:  קודם כל, אתם אומרים דברים לא מדויקים

נצ"מ אפרים פרץ:  סליחה שנייה, אני באמת מתנצל

צביקה פוגל: אפי

נצ"מ אפרים פרץ: קודם כל, אתם אומרים דברים לא מדויקים, ואלון, אני מזמין אותך, אנחנו מדברים כל הזמן, תשאל אותי, אני אגיד לך בדיוק כמה מספר נשקים

נצ"מ אפרים פרץ:  חולקו 850 נשקים בשבוע האחרון

נצ"מ אפרים פרץ:  211 רק בדרום אתמול

נצ"מ אפרים פרץ:  אז אם אתה לא מעודכן במספרים, תשאל אותי, אני אגיד לך את כולם

נצ"מ אפרים פרץ:  אל תזרקו סתם רפש

נצ"מ אפרים פרץ:  אמרתם את זה לפני כן, תשאלו אותי

נצ"מ אפרים פרץ:  אני לא מוכר לכם סתם סיפורים

נצ"מ אפרים פרץ:  אני אגיד לכם גם מי חתום על הנשק

צביקה פוגל: אפי, תודה

צביקה פוגל:  בואו חברים, זה בדיוק הרעיון של הדיון הזה

צביקה פוגל:  לשמוע את הצדדים, לקחת, בדיוק כמו שאמרת

צביקה פוגל:  אתה סומך עליי? אני אקח את כל הנתונים, אני אלך לבדוק אותם, אני אבדוק את סדר העדיפויות, כדי שלפחות אני אהיה שלם עם זה

צביקה פוגל:  ואז אני אציג לכם

צביקה פוגל:  אתם יכולים לא להסכים איתי, אבל אתם תשמעו את הדברים כמו שצריך

צביקה פוגל:  חה"כ יצחק קרויזר ישב עד עכשיו בסבלנות

צביקה פוגל:  בואו ניתן לו לומר גם כן כמה מילים

צביקה פוגל:  בבקשה

יצחק קרויזר: אני אשתדל לדבר בקצרה, יש פה הרבה אזרחים ובעלי תפקידים שחשוב שנשמע אותם

יצחק קרויזר:  אני מדבר בכמה כובעים, גם כלוחם כמעט עשור בכיתת כוננות

יצחק קרויזר:  ואני רוצה להגיד לך תודה רבה על הדיון הזה, הוא חשוב מאוד

יצחק קרויזר:  זה נושא שאתה מוביל אותו, אני נמצא איתך בדיונים האלה, בחקיקה שאנחנו מנסים להוביל מהבנה מאוד מהירה, יחד עם איתי יו"ר איגוד הרבש"צים ועם שאר הגופים שהיינו איתם ביום יום, לא רק בתפקיד שלי בבית, במושב, כחבר בכיתת הכוננות, אלא עכשיו כמחוקק

יצחק קרויזר:       והבעיה שלנו בנושא הזה שיש לנו יותר מידי גופים

יצחק קרויזר:  אני לא בכלל נכנס למספרים

יצחק קרויזר:  אני אישית חילקתי השבוע נשקים לחוות בודדים בצפון וזה עובד יפה מאוד ומהר מאוד

יצחק קרויזר:  ברור שזה לא מספיק

יצחק קרויזר:  אין פה בכלל דיון אם זה מספיק

יצחק קרויזר:  צריך להיות בכמויות הרבה יותר גדולות ובמהירות הרבה יותר גדולה

יצחק קרויזר:  ויש גם נושא של בירוקרטיה בתוך המכס, עם כוונות שצריך להביא לכיתות הכוננות ולשדרג את הציוד שלהם

יצחק קרויזר:  אבל זה לא הנושא שאני רוצה להתמקד בו

יצחק קרויזר:       יש פה עכשיו את האירוע הגדול שאותו צריך להוביל וזה להעביר את האחריות של כל כיתות הכוננות האלה לגוף אחד שיעשה שם סדר

יצחק קרויזר:  מרמת, כמו שנירה אמרה, תיק החבירה והפקודה והסד"כ והציוד והקסדות והווסטים והכדורים והאימונים

יצחק קרויזר:  מרמת לוחם כיתת הכוננות והסד"כ שלו ועד רמת הפיקוד למעלה, זה חייב לעבור

יצחק קרויזר:  ואני אומר את זה לצערי הרב, עד היום, אנחנו כבר 38 ימים בלחימה הזאת

יצחק קרויזר:  אין כבר מישהו שיש לו תהיות על הצורך ועל החשיבות של הרבש"צים ושל כיתות הכוננות, שסיפורי הגבורה שלהם עוד נלמד עליהם דורות רבים קדימה

יצחק קרויזר:  עכשיו צריך, אדוני יושב הראש, להוביל את החקיקה הזאת

יצחק קרויזר:  ואם צריך, בדורסנות

יצחק קרויזר:  כי עדיין היום כיתות הכוננות ששייכות למשרד הביטחון, שהוא לא פה, חסרות בציוד

יצחק קרויזר:  והן עדיין צועקות לציוד

יצחק קרויזר:  ולא יכול להיות שהמשרד לביטחון לאומי מצליח לצייד כיתת כוננות בבני ברק, בנשק חדש, בתחמושת, בווסט וקסדה, ולוחם באור הנר או בבארי או תושבי רמת הגולן עדיין מחכים לאיזה שהוא תורם שצריך לנסוע ולהסיע אותו ולהביא אותו מחו"ל ולהתקוטט איתו ולהסתובב איתו ושיאמץ איזה כיתת כוננות מסכנה שייתן לה את הציוד שלה

יצחק קרויזר:  שזה ברור שהתרחיש בגולן הוא לא 'האם', הוא 'מתי'

יצחק קרויזר:  זה יכול להיות עכשיו, זה יכול להיות עוד שעה ויכול להיות שהוא קורה כבר עכשיו, אך עוד לא מעודכנים על זה

יצחק קרויזר:  עכשיו אנחנו חייבים, אדוני יושב הראש, להוביל את החקיקה הזאת ולמסגר את כל כיתות הכוננות תחת גוף ביטחוני אחד שיעשה את זה ביעילות, ביסודיות ומקצועיות

משה סעדה: מי הגוף?      

יצחק קרויזר: לפי הנתונים ואיך שאנחנו רואים את הצורה שזה קורה בחודש האחרון, רק משטרת ישראל ומג"ב

יצחק קרויזר:  רק משטרת ישראל ומג"ב

יצחק קרויזר:  וזה גם יפתור את הבעיה הנקודתית שבסופו של יום בשגרה הרבש"צ מתמודד עם פשיעה

נאור שירי: זה גם קשור לתפיסת ביטחון בסיסית של מדינה

נאור שירי:  המשטרה והצבא שומרים עליה

נאור שירי:  משטרה פה והצבא בגבולות

נאור שירי:  אני לא מבין מה ההתפזרות פה בכלל

יצחק קרויזר: כשאצלי במושב נכנס רכב חשוד, לא מתקשרים למשטרה, מתקשרים לרבש"צ

יצחק קרויזר:  הוא מגיע ואין לו מה לעשות, הוא רבש"צ הוא לא שוטר

יצחק קרויזר:  לכן זה מתכלל את כל האירוע הזה

משה סעדה: תתקשרו למוקד עירוני, יש משטרה

יצחק קרויזר: יש משטרה

יצחק קרויזר:  ואנחנו זה באחריותנו להוביל את החקיקה הזאת ולעשות סדר בברדק המטורף הזה

צביקה פוגל: חה"כ מטי צרפתי, בבקשה

מטי צרפתי הרכבי: לי מאוד קשה להתפרץ לדברי חברים, אז אני ממתינה בשקט

מטי צרפתי הרכבי:  תודה אדוני

מטי צרפתי הרכבי:  אני רוצה רגע לומר משהו דווקא מהתפקיד הקודם שלי כראש מועצה אזורית

מטי צרפתי הרכבי:  במרחב הכפרי או באזורים המבודדים יותר, שזה לא מוקד אורבני עירוני, תפיסת הביטחון והחירום צריכה להיות מאוד מוקפדת

מטי צרפתי הרכבי:  ואחרי, לא יודעת, 20, 15 שנות הרעבה של תקציבים, גם של הצח"י וגם של כיתות כוננות, של כל תפיסת החירום, בסוף צריכה להיות תפיסת חירום, ביטחון, תפיסת ביטחון בשגרה

מטי צרפתי הרכבי:  שזה המתמידים וזה וכל המתנדבים למיניהם

מטי צרפתי הרכבי:  ותפיסת ביטחון בחירום

מטי צרפתי הרכבי:  בחירום זה לא רק כיתת הכוננות שצריכה להיות עם כל המרכיבים שאמרנו

מטי צרפתי הרכבי:  זה צוות חירום יישובי שחייב להיות כל הזמן בהכשרה וצוות כיבוי אש

מטי צרפתי הרכבי:  כי עד שתגיע כבאית מהעיר הקרובה תפיסת גיבוי

מטי צרפתי הרכבי:  זאת אומרת, כל תפיסת החירום וחלילה רעידת אדמה

מטי צרפתי הרכבי:       דרך אגב, כשאני נבחרתי לרשות המועצה ב-2011, הפתק הראשון ששמתי לי על השולחן זה 'אם אין אני לי, מי לי?'

מטי צרפתי הרכבי:  לא בגלל שאני לא סמכתי על הצבא או המשטרה

מטי צרפתי הרכבי:  כי ההבנה של הבידוד הגיאוגרפי, וקידמנו תפיסת ביטחון שגרה וחירום בצורה סדורה באמת לתפארת

מטי צרפתי הרכבי:  והמועצה מימנה את כל התקציבים החסרים ואת כל הציוד של כיתת הכוננות ואת כל האימונים ואת כל ההצדעה ואת כל שימור המתנדבים

מטי צרפתי הרכבי:       באמת, זה אתגר מאוד גדול והוא לא יכול להיות בנפרד

מטי צרפתי הרכבי:  צריכה להיות כאן ועדה משותפת

מטי צרפתי הרכבי:  זאת אומרת, אתם צריכים להיות כאן שני יושב ראש שדנים בתפיסת הביטחון של המרחב הכפרי, אפילו בשני מעגלים: אחד בגבולות והשני בפנים הארץ

מטי צרפתי הרכבי:  אבל זה רק צריך לשלב כוחות

מטי צרפתי הרכבי:  הייתי עכשיו בסיור, פגשתי כיתות כוננות שאומרים נתנו לנו נשקים

מטי צרפתי הרכבי:  אני חוזר לעבודה, הנשקים בעבודה

מטי צרפתי הרכבי:  אין לי אפודים, אין לי קסדות, אין לי מכשירי קשר

מטי צרפתי הרכבי:  צווי 8, אני לא מצליח להיות מגויס לצו 8

מטי צרפתי הרכבי:  הייתי רוצה להישאר ביישוב

מטי צרפתי הרכבי:  אבל בסוף צריכה להיות כאן ועדה משותפת לכל תפיסת הביטחון

מטי צרפתי הרכבי:  והשקיפות צריכה להיות מאוד חשובה

מטי צרפתי הרכבי:  זה באמת חייב להיות משותף

מטי צרפתי הרכבי:  ובאמת, כראש מועצה שחשבתי שזה חשוב אז תקצבתי את זה, אבל זה לא צריך להיות ככה

מטי צרפתי הרכבי:       עוד שתי נקודות

מטי צרפתי הרכבי:  אחת זה לגבי יישובי קו תפר

מטי צרפתי הרכבי:  לפני כמה שנים, 15 שנה בערך, צמצמו את יישובי קו התפר

מטי צרפתי הרכבי:  שיישוב קו תפר הוא מוגדר עם כל מרכיבי הביטחון

מטי צרפתי הרכבי:  עם הגדר ועם המצלמות ועם הרבש"צ

מטי צרפתי הרכבי:  לא משנה אם נקרא לזה, גם אם זה יהיה בתוך המשטרה

מטי צרפתי הרכבי:  עם השכר לרכז ביטחון שוטף

מטי צרפתי הרכבי:  עם כל מרכיבי הביטחון

מטי צרפתי הרכבי:  צריך לבחון לתקף בשולחן הזה או בשולחן אחר, לתקף שוב את האנורקסיה שעשו ליישובי קו התפר

מטי צרפתי הרכבי:  לא יכול להיות, יש כל כך הרבה יישובי קו תפר

מטי צרפתי הרכבי:  וכאן אמרו מהצד הזה של הכביד או מהצד הזה של הכביש, כמה הוא רחוק מג'לג'וליה או כמה הוא רחוק

מטי צרפתי הרכבי:  זה לא משנה

מטי צרפתי הרכבי:  צריך לתקף את זה ורגע לבחון מה היו השיקולים אז ואולי צריך בנסיבות העניין להרחיב שוב, על המשמעויות התקציביות של כל מרכיבי הביטחון שמהם נהנים יישובי קו תפר

מטי צרפתי הרכבי:       ועוד משפט אחרון, אדוני

מטי צרפתי הרכבי:  אני רוצה לחזק את מה שנירה שפק אמרה כאן

מטי צרפתי הרכבי:  ורוצה לקרוא שני משפטים מהחלטת ממשלה 462, מ-20 באפריל 2023

מטי צרפתי הרכבי:  לפני חצי שנה

מטי צרפתי הרכבי:  אני לא אקרא את הכול, כמובן

מטי צרפתי הרכבי:  "יישובי עוטף רצועת עזה סובלים מזה שנים רבות מירי מתמשך של רקטות ופעולות איבה שונות

מטי צרפתי הרכבי:  בהתאם למידע שנמסר ממערכת הביטחון יישובי עוטף עזה ממשיכים להיות תחת איום מתמיד וחשופים לאיומים שונים"

מטי צרפתי הרכבי:  אני קצת מדלגת

מטי צרפתי הרכבי:  "על כל מרכיבי החירום

מטי צרפתי הרכבי:  אזור עוטף עזה ממשיך להיות חשוף לניסיונות חדירה של מחבלים ליישובים, לרבות באמצעות מנהרות התקפיות תת קרקעיות ומהים

מטי צרפתי הרכבי:  איום החדירה ליישובים מתקיים גם בתקופות רגיעה יחסית", וכו' וכו'

מטי צרפתי הרכבי:  זו החלטת ממשלה 462, מאפריל

מטי צרפתי הרכבי:  ואם אנחנו כל בוקר צריכים לקום ולשאול מה עשינו? הכול נאמר

מטי צרפתי הרכבי:  זו החלטה מאוד מאוד גדולה, עם התייחסות לכל עולם תוכן מהחינוך ועד הביטחון

מטי צרפתי הרכבי:  זאת אומרת, זה לא יכול להיות שנגיד, אנחנו בשולחן הזה, יש את כל בעלי התפקידים

מטי צרפתי הרכבי:  אבל הכתובת הייתה על הקיר

מטי צרפתי הרכבי:  ומה שנירה וחבריה חוו אנחנו לא יכולים לקום בבוקר

מטי צרפתי הרכבי:  אני כל לילה כשאני הולכת לישון אני חושבת על הנכדים שלי

מטי צרפתי הרכבי:  יש לי נכדה בת תשעה חודשים ונכד בן שלוש

מטי צרפתי הרכבי:  ואני חושבת איך הייתי יכולה להמשיך ולחיות אם הם היו בעזה או אם חלילה היה קורה להם מה שקרה ב-7 באוקטובר בעוטף

צביקה פוגל: אני אף פעם לא אנסה להעמיד את עצמי במקומם, ברור לי שזה בלתי אפשרי

נאור שירי: אבל ככה אנחנו צריכים לקום בבוקר

נאור שירי:  ככה, זה בדיוק העניין

מטי צרפתי הרכבי: כל בוקר צריכים לקום בבוקר עם השאלה מה אנחנו עושים בכדי שזה לא יישנה בצפון, בכל מקום

מטי צרפתי הרכבי:  בצפון אנחנו עוד בלא נודע

מטי צרפתי הרכבי:  לפני הלא נודע

מטי צרפתי הרכבי:  וללכת לישון עם איזה שהיא הלקאה עצמית, כולנו כחברה בישראל, מה עשינו במשך היום

מטי צרפתי הרכבי:  חשבון הנפש

צביקה פוגל: תודה רבה לחה"כ מטי צרפתי

צביקה פוגל:  בבקשה, אתה ישבת בסבלנות כל הדיון הזה, אני נותן לך גם

עקיבא הכהן: עקיבא, ארגון ערי ישראל

עקיבא הכהן:  אני רוצה לפתוח, אנחנו באירוע הזה משומר חומות, לא נרחיב

עקיבא הכהן:  אני כן רוצה לפתוח בדברי שבח

עקיבא הכהן:  אני עובד צמוד עם צוות המשרד, עם רח"ט שיטור, רמ"ח מתנדבים, רמ"ח יישובים

עקיבא הכהן:  ובאמת הם עובדים מסביב לשעון והביאו גם הישגים לא רעים, עם הביקורת שאני גם אגיד תכף

עקיבא הכהן:  אבל באמת אני יודע ברמה האישית, כמי ששותף לתהליך, שעושים עבודה גדולה מאוד

עקיבא הכהן:       יש כמה דברים שאני חושב שאם רק ייגעו בהם יכולים לשנות את כל התמונה

עקיבא הכהן:  דבר ראשון זה שיתופי פעולה

עקיבא הכהן:  שיתופי פעולה, הוא הזכיר את ערן אפרת, אני הרגליים של ערן אפרת בשטח

עקיבא הכהן:  יש לנו המון המון כסף וציוד, שיכול להגיע לפה מחו"ל, שמגיע לפה מחו"ל

עקיבא הכהן:  ובגלל בעיות יותר בירוקרטיות של תקינה, של איך אפשר להביא תרומות למשטרה, איך אפשר להביא תרומות לצה"ל

עקיבא הכהן:  יש לנו את הציוד הזה החסר

עקיבא הכהן:  רק צריך להסדיר אותו

עקיבא הכהן:  וכרגע יש שישה ספקים שאישרו אותם במשרד הביטחון

עקיבא הכהן:  מאוד מורכב להביא לפה ציוד, אם זה שכפ"צים וקסדות

עקיבא הכהן:  מכשירי קשר, כל הסיפור של משרד התקשורת והדברים האלה

עקיבא הכהן:  אם רק יוצרים את הקשר הזה בין המנגנונים האזרחיים לבין המנגנונים הממלכתיים אפשר לייעל פה ברגע

עקיבא הכהן:  בימים ספורים למלא את כל החוסר שיש

עקיבא הכהן:       אותו דבר לגבי הכשרות

עקיבא הכהן:  אני ישבתי ושידכתי, כמה שזה מצחיק להגיד, בין צה"ל לבין המשטרה

עקיבא הכהן:  ישנם 60 מדריכי לוט"ר פטורים ממילואים שלא מגויסים עכשיו

עקיבא הכהן:  הם אומרים בשמחה, אנחנו רק תנו לנו את הימ"מ אנחנו באים להכשיר את כיתות הכוננות המשטרתיות הכחולות

עקיבא הכהן:  כן? מג"ב יותר מוסדרים בנושא הזה, כי גם הם המרחב הכפרי

עקיבא הכהן:  כיתת כוננות משטרתי זה דבר חדש

עקיבא הכהן:  היינו שותפים לפיילוט שלו בלוד

נאור שירי: לא, כי גם באימונים יש בעיה של ביטוח

עקיבא הכהן: יש הרבה בעיות, צריך לפתור אותן

עקיבא הכהן:  גם כשהצלנו להסדיר את זה כרגע בפיילוט, זה ביבש

עקיבא הכהן:  רטוב הם לא

עקיבא הכהן:  ההכשרות שנעשות, ואני עוקב מקרוב, הן הכשרות של מטווחים בלבד

עקיבא הכהן:  לא הגיעו למצב שלוט"ר, יש את המדריכים האלה בשוק, רק צריך לדעת איך למשוך אותם פנימה לתוך המערכת

עקיבא הכהן:  אם זה ייעשה כמו בשוטף דרך מערך ההדרכות המשטרתי, אגף ההדרכה המשטרתי, אני מדבר על הכחול ספציפית

עקיבא הכהן:  מג"ב, עוד פעם, כמו שאמרתי, יש להם בית ספר, זה רץ יותר

עקיבא הכהן:  באמת, ההיקפים שם הרבה יותר גדולים

עקיבא הכהן:  ישנם את האנשים האלה שאפשר לגייס אותם למילואים, אפשר להביא אותם מהמערך האזרחי ואפשר להריץ הדרכה מאוד מהירה על כל כיתות הכוננות

עקיבא הכהן:      אני מסכים עם האמירה שכל מי, כיתת כוננות זה סלט אחד גדול

עקיבא הכהן:  זה חייב לבוא תחת משטרה, צה"ל, מג"ב, והם חייבים להיות מסונכרנים ביניהם

עקיבא הכהן:  יש המון המון יוזמות אזרחיות מפאת זה שאנשים בלחץ

עקיבא הכהן:  משטרה, מג"ב וצה"ל צריכים להיות קשובים לזה

עקיבא הכהן:  למצוא את הדרך איך להכניס אותם פנימה

עקיבא הכהן:  זה נעשה בזה עבודה טובה, אבל מצד שני יש סכנה של דו"צים

עקיבא הכהן:  קיימת היום סכנה גדולה מאוד של דו"צים, שאנשים שקוראים לעצמם כיתת כוננות הם לא מוסדרים בשום צורה

עקיבא הכהן:  צריך לעשות בזה סדר, כי יש המון המון יוזמות כאלה שאני פוגש בשטח

נאור שירי: מה זה יוזמות כאלה? רגע

צביקה פוגל: יש, יש

נאור שירי: מה, אנשים מסתובבים עם שלט "כיתת כוננות"?     

עקיבא הכהן: כן, בדיוק ככה

עקיבא הכהן:  בדיוק ככה

נאור שירי: איפה זה קורה?     

צביקה פוגל: כן, כן

צביקה פוגל:  יש אליי גם כמה פניות כאלה להכיר בהם

נאור שירי: המשטרה מכירה את זה?     

עקיבא הכהן: המשטרה יודעת שקיים, היא לא מכירה בהם ואני חושב שבצדק

נאור שירי: מה זה מכירה בהם, לא מכירה בהם? צריך לטפל בזה

צביקה פוגל: עקיבא, בוא נתקדם

עקיבא הכהן: דבר אחרון, הזכירו את זה כמה פעמים ואני חושב שצריך להסתכל על זה כמפה שלמה

עקיבא הכהן:  כיתת כוננות זה שם קוד

נאור שירי: אני לא יודע איזה מדינה

נאור שירי:  יושב חבר כנסת אומר אני מחלק נשק

נאור שירי:  יושב השר מחלק נשק

נאור שירי:  יש כיתות שאנשים מסתובבים עם נשק, קוראים לעצמם כיתת כוננות

צביקה פוגל: עזוב, נו

צביקה פוגל:  בסדר, מה עכשיו אתה רוצה לעשות?     

מטי צרפתי הרכבי: אני גם רוצה לחלק לחברות בודדים נשק

מטי צרפתי הרכבי:  איך אני מקבלת אותו?     

נאור שירי: לא יודע, קרויזר מחלק נשק

מטי צרפתי הרכבי: כן, אבל איך אני יכולה לחלק? יש לי כמה חברות בודדות

צביקה פוגל: מטי, עזבו רגע את הפוליטיקה

צביקה פוגל:  נו, די

צביקה פוגל:  בחייכם

נאור שירי: אבל איך זה פוליטיקה אבל? אבל זה לא פוליטיקה

צביקה פוגל: אז אני אסביר לך אחרי זה מה זה כן

צביקה פוגל:  בבקשה עקיבא

עקיבא הכהן: דבר אחרון שאני רוצה להגיד, יש מנגנון יישובי

עקיבא הכהן:  המנגנון היישובי בנוי לא רק מכיתת כוננות

עקיבא הכהן:  יש ארבעה חלקים במנגנון היישובי שכולם חייבים להיות מוכרים, מסונכרנים ותחת מעטפת אחידה, שזה הרב"ש, רכז ביטחון, לא משנה איזה ראשי תיבות ישתמשו בזה

עקיבא הכהן:  כיתת הכוננות שהזכרנו שהם חייבים להיות מתואמים ביניהם ולא בעלי אותו תפקיד, כמו שהזכרנו קודם

עקיבא הכהן:  יש מפקד כיתה, יש רבש"צ, זה שני תפקידים שונים ששניהם צריכים להיות מוכרים ומיומנים

עקיבא הכהן:  יש את החמ"ל שחייב לקום במסגרת צח"י יישובי בכל מקום, שגם זה חייב להיות מסונכרן

עקיבא הכהן:  היום מה שקורה, אני מסתובב ביישובים, אתה נכנס, אתמול הייתי בכפר הרוא"ה, בכניסה 'שלום, מי אתה?' אישה עם וסט צהוב, היא שייכת למשהו

עקיבא הכהן:  מישהו משבץ אותה

עקיבא הכהן:  מי זה המישהו הזה? זה הצח"י היישובי, זה החמ"ל

עקיבא הכהן:  הדברים האלה יכולים להיות, להשתמש בפלטפורמה הזאת של כיתות הכוננות וסביבם לייצר מנגנון יישובי שכולל את הכול

עקיבא הכהן:  שבסוף כיתת כוננות מפעילה את הרחפן היא לא חייבת להפעיל את הרחפן

עקיבא הכהן:  יכול להיות לה בן אדם מפעיל רחפן שנמצא בעורף, שהוא לא זה עם הווסט והקסדה

עקיבא הכהן:  אבל הדבר הזה חייב להיות מוכר כמשהו ממלכתי, שיש מערכת יישובית

עקיבא הכהן:  שהמערכת היישובית בנויה כחמ"ל שהוא שייך לצח"י, שהצח"י גם מביא את הצד של החוסן של הקהילה והחמ"ל יותר מבצעי

עקיבא הכהן:  את הרבש"צ ואת כיתת הכוננות כמנגנון שעובד ומוכר על ידי הרשויות

עקיבא הכהן:       אני חושב שאם יש, אני ארגון אחד מתוך כמה ארגונים

עקיבא הכהן:  אני חושב שאם המערכת תדע, ופה אני פונה אליך, אלי, בעיקר, להכניס את הארגונים האלה ואת הידע הזה ואת הציוד הרב ואת הכסף הרב שהם יודעים להביא לשולחן, תחת המטרייה הממלכתית – אנחנו יכולים לזרז פה תהליכים בצורה דרמטית

צביקה פוגל: תודה

צביקה פוגל:  תודה רבה עקיבא

צביקה פוגל:  מישהו רוצה להתייחס מהמשרד לביטחון לאומי?     

מטי צרפתי הרכבי: לגבי הקריטריונים של חלוקת הנשק

נאור שירי: הם יעבירו

צביקה פוגל: הם יעבירו את זה אליי

מטי צרפתי הרכבי: הם יעבירו? אוקיי

מטי צרפתי הרכבי:  ואנחנו נוכל לראות?     

צביקה פוגל: מישהו מהמשרד לביטחון לאומי רוצה להתבטא, לומר משהו על כל מה ששמעתם? מישהו מרגיש צורך מיוחד לומר משהו?     

יואל מרשק: צביקה, אני רוצה משהו

צביקה פוגל: אני לא יכול להגיד לך 'לא', יש לך שתי דקות

צביקה פוגל:  בבקשה

יואל מרשק: יואל מרשק, מקיבוץ גבעת השלושה

יואל מרשק:  יש לי שלוש הערות: א', פה כולם צודקים

יואל מרשק:  אין פה מישהו שצודק יותר

יואל מרשק:  אני פונה אליך צביקה, לא להתעסק בעתיד, אלא כאן ועכשיו

יואל מרשק:  פה כולם דיברו וערבבו בין המצב הלילה לבין מה שיהיה בעוד חצי שנה

יואל מרשק:  אני מציע לך, זה עומס עצום, להתעסק במה שקורה עכשיו

יואל מרשק:       דבר שני, צריך פה לתכלל את שלושת הגופים: צה"ל, פיקוד העורף והמשטרה ומג"ב שהם יחד

יואל מרשק:  מישהו צריך לעשות את זה

יואל מרשק:  זה לא עניין שלא מדברים אחד עם השני

יואל מרשק:  לא יתכן לישיבה הבאה שלא יהיה פה נציג צה"ל

יואל מרשק:  זה פשוט לא יתכן

יואל מרשק:  עכשיו, שלושת הגופים האלה פועלים, אי אפשר עכשיו, הם לא פועלים במסגרת אחודה ולכל אחד יש גזרה משלו

יואל מרשק:  יהודה ושומרון, יישובי הגדר וכדומה

יואל מרשק:  אבל מישהו צריך לתכלל את זה

יואל מרשק:  עכשיו, לכולם יש רצון טוב

יואל מרשק:  אין את הגורם שמתכלל את שלושת הגופים האלו

יואל מרשק:       והדבר האחרון, אתן דוגמה

יואל מרשק:  אני עוסק עכשיו באופן ישיר בגיוס 2,000 חרדים מיידית לכיתות הכוננות

יואל מרשק:  נתקל בבעיה של ההכשרה של ה-03, 11 יום, נתגבר על זה

יואל מרשק:  אבל האם יש איזה שהוא גורם, בצה"ל עושים קצת בעיות עם בא"ח לכיש וכדומה

יואל מרשק:  האם יש גורם מחוץ לאותו צה"ל שהם הכתובת, מבחינה ממלכתית, שיכול להאיץ את העניין? כי הנושא הוא כיתות כוננות, הקמת כיתות כוננות בכל הארץ

יואל מרשק:       אני מציע לגבי הנשק לא להתעסק איפה הנשק יהיה ולא להתעסק אם יהיה צמוד או לא צמוד

יואל מרשק:  ברור שכל אדם היום מצמיד את הנשק אליו

יואל מרשק:  ואחרי חצי שנה, לטווח הארוך לדאוג איפה יהיה מונח הנשק הזה

יואל מרשק:  לא להתעסק עם זה היום, להצמיד את האנשים לנשק, כי אנחנו במצב של מלחמה

צביקה פוגל: יואל, תגיד לו מה תפקידך, לחבר הכנסת נאור שירי

יואל מרשק: אחר כך בסוד אני אגיד

יואל מרשק:  לך אני אספר

נאור שירי: אוקיי, זה גם סודי? אני שואל

צביקה פוגל: יואל הוא פילנתרופ ידוע

נאור שירי: פילנתרופ

צביקה פוגל: עוסק בהתנדבויות

נאור שירי: ובא"ח לכיש עכשיו מכשיר?      

צביקה פוגל: טוב

צביקה פוגל:  באופן אישי אני מקבל פה הגדרה מאוד חשובה שאתה הגדרת פה מקודם ואני אאמץ אותה, על החלוקה בין צה"ל למשטרת ישראל

צביקה פוגל:  מי אחראי על הגבול ומי אחראי על כיתות הכוננות

עקיבא הכהן: אגב, כל פעם משום מה כשאומרים צה"ל, נמשכים לפיקוד העורף

עקיבא הכהן:  פיקוד העורף זה אירוע כזה קטן מתוך צה"ל

צביקה פוגל: פיקוד העורף הוא חלק מצה"ל

צביקה פוגל:  מה, אני לא מנתק אותו

צביקה פוגל:  אני איש צבא לשעבר

עקיבא הכהן: כשמביאים נציגם

צביקה פוגל: עקיבא, בואו, תנו לי לסכם את הדיון הזה, כי אנחנו גם רוצים להתקדם

יואל מרשק: רגע, אני אתן לך דוגמה לפיקוד העורף

יואל מרשק:  יש שם עבודת מטה של שלושה אלופי משנה בהקמת הגמ"רים

יואל מרשק:  אם אתם לא בתמונה הזאת, זה בכלל יהיה דבר דמיוני

צביקה פוגל: אנחנו לא

צביקה פוגל:  תראו, אני רוצה לסכם את הדיון הזה, כדי שנוכל גם להתקדם ולראות לאן אנחנו הולכים

צביקה פוגל:  כי הדבר המשותף פה מסביב לשולחן זה שכל אחד רוצה לעשות טוב וכל אחד רוצה להביא את הפתרון

צביקה פוגל:  אבל אני מנסה למצוא, אחרי כל הדברים שנאמרו כאן, את המכנה המשותף שיאפשר לנו ללכת לעבוד עם זה

צביקה פוגל:  אז בואו נשים את המכנים המשותפים, כפי שאני מבין אותם, ברשותכם

צביקה פוגל:       דבר ראשון, וכדאי לשים אותו על השולחן, עם ישראל איבד את האמון בגורמי הביטחון

צביקה פוגל:  זאת התכונה שכולנו צריכים להבין היום

נאור שירי: ובמנהיגות

צביקה פוגל: אני לא רוצה לגעת במנהיגות עכשיו

צביקה פוגל:  בסדר? בואו

צביקה פוגל:  אני רוצה לדבר על תחושת הביטחון

צביקה פוגל:  כי יש כאלה שמאמינים במנהיגות כזו או מנהיגות אחרת

צביקה פוגל:  אני מדבר על הדבר שמאחד אותנו פה סביב השולחן הזה

צביקה פוגל:  ואין לי שום ספק שרגע לפני שכל אחד הופך להיות צבא פרטי בבית אנחנו נדאג להחזיר לו את האמון

צביקה פוגל:  איך מחזיקים את האמון? בלעשות סדר

צביקה פוגל:  קודם כל לעשות סדר

צביקה פוגל:  לא יכול להיות שיש כל כך הרבה גורמים שמטפלים בדברים

צביקה פוגל:  ויש יותר מידי גורמים ורק עכשיו שמעתם את עקיבא אפילו מזכיר כל מיני גופים שקמים ומגדירים את עצמם כיתות כוננות

צביקה פוגל:       לא יכול להיות שמדינת ישראל באירוע הזה מחפשת תרומות

צביקה פוגל:  חברים, זה משהו בלתי נסבל

צביקה פוגל:  זה פשוט לא יכול להיות

מטי צרפתי הרכבי: ברוך הבא למועדון

נאור שירי: מיליארדים תרומות הגיעו לפה

צביקה פוגל: אני יודע

צביקה פוגל:  אבל לא יכול להיות בעת הזו שאנחנו צריכים לחיות על פי תרומות

מטי צרפתי הרכבי: וגם לא על בסיס מתנדבים, אדוני

מטי צרפתי הרכבי:  לא יכול להיות שאנשים, נשים, גברים, יבשלו מנות חמות לצבא

צביקה פוגל: בתור אחד שבבית שלו מתנהל מטבח של מתנדבים, אז תאמיני לי שאני מבין את זה

צביקה פוגל:  זה בסדר

צביקה פוגל:  אז זה מכנה משותף אחד

צביקה פוגל:  חבריי, מטי, אני לא הפרעתי לכם כשדיברתם, אני ממליץ שתקשיבו למה שאני אומר בסוף

צביקה פוגל:       אז המכנה המשותף הראשון זה איך מחזירים את האמון ולא נותנים למדינה להפוך להיות צבאות פרטיים של או בן אדם אחד או יותר

צביקה פוגל:       דבר שני, אני רוצה שיהיה ברור, האויב לא ייעלם מחר בבוקר

צביקה פוגל:  הוא קיים, הוא יהיה קיים ואנחנו צריכים לדעת להיערך מולו

צביקה פוגל:  גם אם נשמיד את החמאס וגם אם נשמיד את החיזבאללה, עדיין נצטרך להתמודד עם אויב כזה או אחר ולתת לו מענה

צביקה פוגל:  תרחיש הייחוס, ואני מקבל את מה שאמר לפני רגע יואל, תרחיש הייחוס הוא תרחיש הייחוס של מחר בבוקר, לא של עוד חצי שנה

צביקה פוגל:  האיום קיים

צביקה פוגל:  אנחנו צריכים לתת לו מענה מחר בבוקר

צביקה פוגל:  מישהו צריך לקחת אחריות על כל כיתות הכוננות

צביקה פוגל:  ההפרדה הזאת בין כיתות כוננות צבאיות לכיתות כוננות מג"ב, לכיתות כוננות משטרה כחולה לדעתי הוא לא נכון

צביקה פוגל:  הוא לא נכון, כי אנחנו מחלקים את הסמכות בין מספר גורמים ואני לא חושב שזה נכון שזה יהיה

צביקה פוגל:  אני אומר לכם שיישוב כמו משמר הירדן, שאני גר בו, והוא לא על קו הגבול והוא לא על קו התפר, צפוי לאותה מידת סכנה בדיוק כמו מרגליות

צביקה פוגל:  אבל בדיוק אותו דבר

צביקה פוגל:  אין הבדל בין טיל נ"ט לבין רקטה

צביקה פוגל:  אין הבדל כוח רדואן שנכנס למרגליות לכוח רדואן שיגיע עם טרקטורונים למשמר הירדן

צביקה פוגל:  בדיוק אותו כוח רדואן, בדיוק אותו רצחני

צביקה פוגל:  ואנחנו צריכים לדעת לתת מענה לדבר הזה בצורה אחודה

צביקה פוגל:  ולבנות את המערכת כזו שבמשמר הירדן ובמרגליות הכוח מוכן בדיוק לאותו איום

צביקה פוגל:  בעוד חצי שנה-שנה נחליט איך אנחנו בונים את זה אחרת

צביקה פוגל:  אבל נכון לעכשיו זה המענה שצריך להיות

צביקה פוגל:  אסור לנו ללכת למקום אחר

צביקה פוגל:       אני הולך ללשכה של השר לדבר איתו בדיוק על הדברים האלה

נאור שירי: הוא בא לפה עוד חצי שעה

צביקה פוגל: אני לא יודע

צביקה פוגל:  אני לא יודע על זה שהוא בא, אבל יכול להיות שהוא בא

צביקה פוגל:  דבר אחד מאוד ברור לי אחרי שגמרתי סיור במהלך חמישה שבועות אחרונים בהרבה מאוד תחנות משטרה שנמצאות במגע הראשון

צביקה פוגל:  אנחנו חייבים לחזק את תחנות המשטרה

צביקה פוגל:  למה? כי אני, יש הרבה דברים שאני לא מסכים עם נאור שירי, אבל יש דברים שאני כן לפעמים מסכים איתו

צביקה פוגל:  והוא צודק

צביקה פוגל:  את המענה, מי שצריך לתת על הגבול זה הצבא ובפנים זה המשטרה ומשמר הגבול

צביקה פוגל:  ואני אומר לכם היום, המשטרה חסרה את היכולות האלה

צביקה פוגל:  אני מבקר בתחנות

צביקה פוגל:  חסרים נשקים בתחנות המשטרה, חסרים רכבים ממוגנים בתחנות המשטרה, חסרים להם כל האפשרויות כדי להיות כאלה שהם זמינים

צביקה פוגל:  כולל כוח אדם

צביקה פוגל:  אז אני מציע שאנחנו גם נדע להסתכל על תחנות המשטרה ולא נוותר עליהן, כי הם אלה שאמורים לתת מענה

צביקה פוגל:       השיטור העירוני הוא אחד הדברים שאנחנו כן נצטרך לתת עליו דגשים, במיוחד ביישובים העירוניים

צביקה פוגל:  זה כוח שיכול להיות חלק מכיתת הכוננות, תוספת על כיתת הכוננות

צביקה פוגל:  נצטרך לשבת ולראות את זה

צביקה פוגל:       אני מתכוון בשבוע הקרוב לשבת עם אנשי המשרד לביטחון לאומי ועם יולי אדלשטיין ולראות איך אנחנו מגבשים ביחד איזה שהיא תורת הפעלה שתהיה אחודה לכולם

צביקה פוגל:  עם מבנה מאוד ברור, עם הרכב מאוד ברור של מה זה חבילה של כיתת כוננות, מה זה הכנות של כיתת כוננות, מה זה העימות של כיתת כוננות

צביקה פוגל:  כל הדברים האלה חייבים להיות אחודים

נאור שירי: וסמכויות

צביקה פוגל: וסמכויות, נכון מאוד

צביקה פוגל:  כדי שיהיה ברור בסופו של דבר שאין הבדל בין היישוב שנמצא על קו הגבול, או בצפון או ברצועת עזה, או בתוך מדינת ישראל

צביקה פוגל:  אין הבדל היום

צביקה פוגל:  האויב יכול להגיע אלינו מכל מקום ואני לא בטוח שאנחנו רוצים לפגוש אותו פעם נוספת בצורה שבה פגשנו אותו הפעם

צביקה פוגל:  אין למדינת ישראל את הפריווילגיה לשלם את המחיר של ה-7 באוקטובר

צביקה פוגל:  יש לנו הזדמנות שנקרתה בידינו עכשיו לעשות שינוי

צביקה פוגל:  בואו נעשה את זה ביחד, כי אין פה אגו, אין פה תחרות, אין פה ימין ושמאל, אין פה שום דבר

צביקה פוגל:  יש פה רק דבר אחד: קדושת החיים

צביקה פוגל:  אז בואו נדאג שזה באמת קורה

צביקה פוגל:  תודה רבה