הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, כנסת 25, פרוטוקול מספר 30, 2023-11-07 00:00

אליהו (אלי) רביבו: צוהריים טובים

אליהו (אלי) רביבו:  אני מקדם בברכה את הגעתו של חברי הנמרץ והטוב סימון דוידסון

אליהו (אלי) רביבו:  אין ספק שמאז שנחשפת לאתגרים והנושאים בהם אנחנו מטפלים, עוד קודם למלחמה, לקחת על עצמך להיות מעורב יותר, לשאול יותר, להיות נוכח יותר

אליהו (אלי) רביבו:  בתוך כל הטרפת שבה אנחנו נמצאים, שמוצאים את עצמנו משעות הבוקר המוקדמות מתרוצצים בין ועדות, בניסיון לתת מענה למגוון האתגרים העומדים לפתחנו

אליהו (אלי) רביבו:       אז שלום לכולם

אליהו (אלי) רביבו:  אני מתכבד לפתוח את דיון הוועדה לעובדים זרים בנושא מצב העובדים הזרים בסיעוד, בדגש על סיעוד ביתי, בעקבות המלחמה

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש לשוב ולהזכיר, כידוע לכל הנוכחים הקבועים כאן, גם מבין, מקרב המגזר הנדרש, העמותות הפעילות והמשרדים הרלוונטיים, שמתחילת כינון הוועדה שמתי לנגד עיניי את המטופלים הסיעודיים בראש סדר העדיפויות, עם מלוא הקשב הניתן

אליהו (אלי) רביבו:       המלחמה הזאת, מכובדי, תפסה את כולנו וגם את חלק מרשויות המדינה לא מוכנים

אליהו (אלי) רביבו:  אין מילים שיוכלו לתאר את המצב של הסבים והסבתות שלנו, הסיעודיים, שחוטפים רקטות ללא הפסקה, מפונים מבתיהם, מתמודדים עם הפחדים ועזיבות של העובדים

אליהו (אלי) רביבו:  ולצאת כל זאת, עדיין אומרים ומבינים שאין מנוס מלהעסיק את אותם מטפלים שבחלק גדול מהמקרים הם צינור הנשימה, תרתי משמע, שלהם, המאריך את חייהם

אליהו (אלי) רביבו:  וכל זאת לפי הנהלים השונים ולשרוד בין ריצה למרחב המוגן לטיפול סיעודי

אליהו (אלי) רביבו:       אני מבקש לציין נקודה בסוגיה הזאת ולהמליץ לכל משפחות המטופלים הסיעודיים שבדרך כלל אינם לנים בחדר ממוגן ובחלק מהמקרים אפילו העובד בדרך כלל לן, כי זה ממ"ד שפחות נוח ופחות רחב, לשנות את הגישה הזאת

אליהו (אלי) רביבו:  מעט עבודה, פירוק מיטה, ניוד ציוד, להעביר שדיור הקבע בתוך הבית יהיה במרחב מוגן

אליהו (אלי) רביבו:  כך שלכל הפחות לא יצטרכו תוך כדי לחץ ושמיעת אזעקות ושיגור רקטות לנסות ולמצוא דרך לנייד אותם

אליהו (אלי) רביבו:  כי אז לא רק שלא מספיקים, בחלק מהמקרים הם אפילו נחבלים כתוצאה מהניסיון, שהרבה פעמים הוא לא מוצלח, להכניס אותם למרחב מוגן

אליהו (אלי) רביבו:       יחד עם נציגי המטופלים הסיעודיים שלחתי מכתב נוסף לשר העבודה בדרישה להקים גוף עבור המעסיקים הסיעודיים, עם תקציבים ותקנים נפרדים

אליהו (אלי) רביבו:  לצד העבודה החשובה של ממונה על זכויות עובדים זרים יש לתת מענה גם כן למעסיקים הסיעודיים, שהם אוכלוסייה חלשה לא פחות

אליהו (אלי) רביבו:  וביום אחד, לצד העובדה שהם הפכו להיות תלותיים ברוב המקרים הם הופכים להיות מעסיקים כשאין להם שום רקע וניסיון בנושא

אליהו (אלי) רביבו:       רבותיי, תפקיד ועדת הכנסת, כמו כל ועדות הכנסת, היא לפקח על הממשלה, בצניעות

אליהו (אלי) רביבו:  הוועדה הזאת, בכוחותיה הדלים, מצליחה לעיתים גם כן להניע מהלכים ולהעלות את הנושאים החשובים שבדרך כלל היו מושתקים לסדר היום הציבורי

אליהו (אלי) רביבו:  והוכחה לכך ניתן למצוא בכך שלא מעט ועדות מחוקקות וקבועות שיכלו להתערב ולהביע עניין ולגלות רצון ללמוד באמת את מצוקות האוכלוסיות הנדרשות לעובדים זרים לקיים דיונים קודם למלחמה

אליהו (אלי) רביבו:  אז זה לא היה נושא פופולרי, זה לא היה נושא שמייצר כותרות

אליהו (אלי) רביבו:  ולפיכך אף ועדה, אבל אף ועדה, לרבות אלה שאני חבר בהן, לא הקדישה לטובת העניין תשומת לב

אליהו (אלי) רביבו:  לצערי, וחלק גדול מהמקרים מתוך פופוליזם זול וראוותנות לעוד תקשורת, מאז פרוץ המלחמה, נושאים חשובים מאוד מאוד שהיו חלק מסדר היום של אותן ועדות נדחקו הצידה

אליהו (אלי) רביבו:  והנושא שהוועדה שלנו עוסקת בו ימים ולילות, הרבה קודם פרוץ המלחמה, הופכים להיות מנת חלקם

אליהו (אלי) רביבו:  לצערי, המציאות הזאת גורמת לטרטור אותם זכאים לעובדים זרים והפקידות שמוצאת את עצמה מטורטרת מחדר ועדה אחד לשני ונאלצת לראות את עצמה, אני נאלץ, במבוכה, לראות את אותה פקידות מסורה שמנסה להנגיש ולחשוף את הנתונים, השיקולים והאילוצים, לחברי ועדה ויושבי ראש ועדה שאינם מורגלים ואינם בקיאים

אליהו (אלי) רביבו:       דיונים שלמים נמרחים רק כדי לזקק את הצורך, שאיפות ואילוצים איתם נאלצים להתמודד

אליהו (אלי) רביבו:  אני ביטאתי זאת גם בפני חבריי, חברי ועדות שונות, יושבי ראש ועדות וגם בפני מזכיר הכנסת, ואני אומר את זה כאן

אליהו (אלי) רביבו:  עזבו אתכם פוליטיקה, עזבו אתכם כותרות

אליהו (אלי) רביבו:  יש אנשים שזה חייהם

אליהו (אלי) רביבו:  הרבה הרבה מהמקרים, בוודאי שמדובר על סיעוד ובדגש על סיעוד ביתי, מדובר בנושאים שהם מאריכים ומקצרי חיים

אליהו (אלי) רביבו:  והתמשכות של הדיונים על לא עוול בכפם מכבידה, מתישה ומענישה אותם חרף מה שהגורל גזר עליהם

אליהו (אלי) רביבו:  וכאן אני קורא לחבריי להתעשת, תחזרו לעסוק בנושאים החשובים שעניינו אתכם עוד קודם ותאפשרו לנו להמשיך בעבודתנו כרגיל

אליהו (אלי) רביבו:  אין צל של ספק שאם הנושאים המדוברים לא היו עולים לסדר היום הציבורי ולא היינו דנים בהם ימים ולילות מסביב לשעון היום מדינת ישראל הייתה פחות ערוכה לתת מענה, עם כל ההפתעות החדשות שפוקדות אותנו, לצערנו

אליהו (אלי) רביבו:       מגיעה בתוך זה מילה טובה למנהלים השונים שעובדים ימים ולילות ובאמת קשורים ומנסים לאפיין ולשלב מצד אחד אינטרס מדינה ומצד שני את צורכי הציבור ובכללם נראו פה כבדרך שבשגרה את משה נקש, שיאמר לזכותו, כמו נטלי גבאי מהמוסד לביטוח לאומי, שכשיש ביקורת אני לא חוסך את שבטח מהם

אליהו (אלי) רביבו:  אבל צריך לומר את האמת, גם היום בבוקר, כמו עוד הרבה פעמים, לפני דיון שהתחיל ב-8:30 בבוקר, שלקחנו בו חלק במשותף, תופס אותי משה ומבקש ממני שנדבר ונטפל ונקדם עוד נושא לפני שמגיע לדיון, כי אפשר לעזור בעוד משהו

אליהו (אלי) רביבו:  וכך גם נציגת משרד המשפטים ומשרד העבודה

אליהו (אלי) רביבו:  אני יודע שהרבה פעמים אתם נתקלים בביקורות על ציפיות, אך האשמה היא לא כלפיכם

אליהו (אלי) רביבו:  וכל התודות וההערכות שמורות לכם

אליהו (אלי) רביבו:  אם יש ביקורות הן כלפי השרים שממונים עליכם ו/או על בעלי תפקידים אחרים שמעדיפים או למצוא עיסוק כדי להשתתף בזום או לשלוח הודעה לקונית שנבצר מהם מלהגיע

אליהו (אלי) רביבו:       אז זהו שלב הסקירה

אליהו (אלי) רביבו:  אז אני מבקש שנתקדם

אליהו (אלי) רביבו:  מטרת הדיון היום היא להבין את מצבם של המטופלים הסיעודיים בעקבות המלחמה

אליהו (אלי) רביבו:  ללמוד איך אפשר לסייע להם ולהקל

אליהו (אלי) רביבו:  פשוט, לא מורכב

אליהו (אלי) רביבו:  אמרתי בעבר ואני אומר זאת שוב, מה שטוב למטופלים הסיעודיים אני בעדו

אליהו (אלי) רביבו:  לא צריך לנהל על זה בכלל שום שיח

אליהו (אלי) רביבו:  לצורך יעילות הדיון אני מבקש לא להעלות פערים אשר היו קיימים ערב מלחמה לא השתנו, דוגמת החוסר בעובדים מחליפים או הצורך בביטול האגרה למוסדות סיעוד וכהנה

אליהו (אלי) רביבו:  הוועדה עסקה בנושאים האלה ואין ספק שתמשיך לעסוק בהם בדבקות

אליהו (אלי) רביבו:  רק שבצוק העיתים, כשאנחנו עוברים בין ועדה לוועדה ובין דיון לדיון, כי היום יש לי עוד דיונים בנושאים אחרים בוועדה, אם אנחנו נחלק את הקשב ואת המאמצים שלנו לעסוק בנושאים שהם צודקים, אך כרגע לא רלוונטיים, נבזבז זמן יקר ולא נקדם וניתן מענה לנושאים שצפים לאור המציאות החדשה שנכפתה עלינו

אליהו (אלי) רביבו:       אנחנו נתחיל עם שאלה, ונכון שלפני שנתחיל אותה, עם חברינו היקר סימון ירצה לבטא דברי פתיחה

אליהו (אלי) רביבו:  בבקשה מוזמן

סימון דוידסון: תודה רבה אדוני

סימון דוידסון:  אנחנו באירוע

סימון דוידסון:  אירוע ענק

סימון דוידסון:  לפני שאני אתחיל ואדבר על הנושא הכול כך חשוב הזה, ואני זוכר את היום שישבתי איתך במרפסת ואמרת לי אני רוצה את הוועדה של עובדים זרים

סימון דוידסון:  הסתכלתי עליך, 'מה, מה הוא נלחם על זה?' לא הבנתי מה זה בכלל

סימון דוידסון:  אמיתי

סימון דוידסון:  אני לא חושב שהרבה אנשים במשכן הזה מבינים את המשמעות של עובדים זרים במדינת ישראל

סימון דוידסון:  ובשולחן הזה יושבים אנשים שזה הכי כואב להם

סימון דוידסון:  והגעתי לזה דרך אמא שלי, אתה יודע

סימון דוידסון:  אישה מבוגרת, שלפעמים אנחנו מגיעים למצב שאנחנו, זה ההצלה שלנו

סימון דוידסון:  והמדינה לדעתי בשנים, בהרבה מאוד שנים אחרונות, פשוט הגיעה למצב שהיא עובדת לא נכון

סימון דוידסון:  אני תכף אגיד בשתי מילים למה אני חושב

סימון דוידסון:  אני הסברתי לעדן מקודם

אליהו (אלי) רביבו: יותר מזה, אני מוכן להעיד שרק תוך כדי השיחה שלנו, שלאחריה היו עוד שיחות, אתה הבנת עם כמה גזירות גורל אתה נאלצת להתמודד ולקבל אותן כגזירות גורל, כשבפועל רק תהליכים לא נכונים כפו עליכם את המציאות

סימון דוידסון: נכון

סימון דוידסון:  קיבלתי היום בבוקר הודעה מידידה טובה מאוד שלי, היא אומרת לי 'סימון, הצילו

סימון דוידסון:  סבתא שלי במצב סיעודי מאוד קשה ויש לנו מטפלת זרה

סימון דוידסון:  ובעוד חודשיים היא מסיימת שמונה שנים והיא עוזבת'

סימון דוידסון:  היא פשוט עוזבת

סימון דוידסון:  וזה נושא שצריכים לשים אותו על השולחן ולהבין מה אנחנו עושים עם אותם מטפלים או מטפלות שאוטוטו שמונה השנים מסתיימות

סימון דוידסון:  אני הבנתי שלא עושים אכיפה, אבל עדיין האנשים האלו מפחדים

סימון דוידסון:  וצריכים לראות, משה, איך מטפלים בנושא הזה

סימון דוידסון:       אני עשיתי שיחת זום אתמול, אדוני, עם בחור בארצות הברית, חברה ענקית, שחולשת על כל נושא עובדים זרים

סימון דוידסון:  כמעט בכל קנדה, ארצות הברית ופולין

סימון דוידסון:  וגיליתי דבר אחד: המדינה שיודעת הכי טוב בעולם להתעסק עם עובדים זרים זו פולין

סימון דוידסון:  שיטה אחרת לגמרי

סימון דוידסון:  כשאומרים לי שמפחדים שיגיעו לארץ אנשים שיעשו רע למדינת ישראל, אז אני חושב שארצות הברית יודעת להתנהל בנושא הזה לא פחות טוב מישראל

סימון דוידסון:  אבל השיטה שלהם שונה לחלוטין

סימון דוידסון:  החברה הזאת בעצם קוראים לה ג'ובליאו

סימון דוידסון:  זו סתם דוגמה ואני אבקש שאתה תלמד מהנושא הזה דרכו

סימון דוידסון:  והשיטה היא אחרת לגמרי

סימון דוידסון:  כל הנושא של התיווך וכל הנושא של אנשים שנכנסים בתוך המערכת הזאת ו-10,000 או 20,000 דולר שמשלמים בחו"ל כדי להגיע לישראל והתאגידים וכל הדבר המורכב הזה לא קיים

סימון דוידסון:  הכול הרבה יותר טכנולוגי, הכול מגיע משם

סימון דוידסון:  אני אתן לך דוגמה: בן אדם שגר בקניה למשל, שרוצה להגיע, לעבוד במדינת ישראל, נכנס לתוכנה שהיא לא כזאת מורכבת ומסמן איזה סוג עבודה הוא רוצה לעבוד

סימון דוידסון:  ואחרי אישור בארץ מגיע לשגרירות ישראל באותה מדינה ועובר תחקיר

סימון דוידסון:  מביאים עובדים זרים ממדינות ידידותיות ולא מדינות שמסוכנות למדינת ישראל

סימון דוידסון:  יש תהליכים שאפשר לעשות בצורה אחת

סימון דוידסון:  יש הרבה מאוד מדינות, גם באפריקה וגם באירופה, שאנשים רוצים להגיע לישראל

סימון דוידסון:  עשרות אלפי אנשים מחפשים עבודה ואנחנו צריכים לקלוט את האנשים האלה בסוף

סימון דוידסון:  אבל המערכת מאוד מאוד מסורבלת וקשה מאוד להגיע לישראל

סימון דוידסון:  ואנחנו נמצאים במצב הזה

סימון דוידסון:  עשינו דיונים, ואתה הכרת את דוד אולייניק, אחד מהקבלנים הגדולים של התשתיות

סימון דוידסון:  והסבירו לנו אנשים שפשוט לא יכולים להביא עובדים

סימון דוידסון:  אין עובדים, לא קיימים

סימון דוידסון:       ואני אסיים בדבר שאתם לא תאמינו

סימון דוידסון:  אותם עובדים שאנחנו, שהביאו אותם מהרשות הפלסטינאית, כן, מעזה, אותו מקום שרצחו לנו ב7 באוקטובר כל כך הרבה אנשים, היו מגיעים למדינת ישראל והיו מוציאים להם תלוש

סימון דוידסון:  ויש לי תלוש להראות לך

סימון דוידסון:  ולא האמנתי, 17,000 שקלים תלוש משכורת לעובד מלגזה שעובד בתשתיות במדינת ישראל, שמגיע מהרשות הפלסטינאית, 17,000 שקלים

סימון דוידסון:  לא הזיה? לא מטורף? תחשבו כמה ישראלים היו רוצים לעבוד בשביל 17,000 שקלים

סימון דוידסון:  לצערי הם לא מגיעים לעבודות האלו

סימון דוידסון:  אבל יש חשיבות כל כך גדולה

אליהו (אלי) רביבו: אני חושב שניתן למצוא אנשים במדינת ישראל שיסכימו בשמחה להגיע לעבודה הזאת בשביל 17,000 שקלים

סימון דוידסון: אנחנו צריכים לשנות, לצאת מהמחשבה המרובעת שאנחנו עובדים כל השנים

סימון דוידסון:  ואני יודע שאתה אמיץ לעשות את זה

סימון דוידסון:  אין פה פוליטיקה

סימון דוידסון:  יש פה בסוף אנשים שאנחנו צריכים לדאוג להם

סימון דוידסון:  ובעלי עסקים שצריך לדאוג להם

סימון דוידסון:  הדיון עכשיו פה זה על סיעוד

סימון דוידסון:  אבל תחשבו כמה עובדים זרים צריכים בתשתיות, בבנייה - - -     

אליהו (אלי) רביבו: אז קודם כל, עכשיו כבר קבעת את עצמך - - - שעוסק בזה

סימון דוידסון: עכשיו, הדבר האחרון שבכלל השתגעתי ממנו, זה שמדינת ישראל אישרה שבוע שעבר ל-8,000 עובדים מיהודה ושומרון להיכנס למדינת ישראל

סימון דוידסון:  דיברתי עם ארגון המלונאות במדינת ישראל, ומה גיליתי? שחלק ניכר מאותם 8,000 לאן הם הולכים? לבתי מלונות שנמצאים המפונים

סימון דוידסון:  עובד מהרשות הפלסטינאית נכנס למדינת ישראל והולך לעבוד במלון שנמצאים שם מפונים

סימון דוידסון:  לא הזיה? צריכים לחשוב אחרת

סימון דוידסון:  אולי בדרך ייפגעו כל מיני אנשים שמרוויחים הרבה מאוד כסף היום במדינת ישראל מהדבר הזה, אבל בסוף אנחנו כחברי כנסת צריכים רק לחשוב על הבן אדם בקצה

סימון דוידסון:  עליך, עליך, עלייך, אתם צריכים לקבל את השירות מאתנו, חברי הכנסת

סימון דוידסון:  תודה רבה

אליהו (אלי) רביבו: תודה רבה סימון היקר

אליהו (אלי) רביבו:  אני רק מבקש טיפה להדק כמה תתי נושאים

אליהו (אלי) רביבו:  הנושא שדיברת עליו הוא חשוב וחייב התייחסות, עוד נכון אבל לדיון הבא, ואתה מוזמן אליו

סימון דוידסון: אני אישאר, אני אהיה פה כל הדיונים

אליהו (אלי) רביבו: ובכל זאת אני חייב להתייחס, למי שחשוף למכלול שיקולים רחב

אליהו (אלי) רביבו:  שמדינת ישראל, אנחנו חייבים לזכור, היא מדינת העם היהודי והיא לא מדינת מהגרים שאינם יהודים, להבדיל מאמריקה

אליהו (אלי) רביבו:  ולצד זאת אנחנו עובדים תחת זכוכית מגדלת ותבחינים לא מבוטלים של העסקת עובדים ונושא תנאיהם ודרך הגעתם חשובה מאוד

אליהו (אלי) רביבו:  ויש עוד שיקולים רבים, אנחנו נתייחס אליהם, בעזרת השם, בדיון הבא

אליהו (אלי) רביבו:       אני מבקש לפנות בבקשה לנציג רשות האוכלוסין, מנהל עובדים זרים, משה נקש

אליהו (אלי) רביבו:  אם תוכל בבקשה לעדכן את הוועדה כמה עובדים זרים בסיעוד מאז תחילת המלחמה עזבו את הארץ? כמה במקומם נכנסו לארץ? וכבר לשאלה הבאה, כמה מתוך אלה שעזבו זה בגין סיום העסקה וכמה של חוסר נוחות להישאר כאן בשל המצב?     

משה נקש: טוב

משה נקש:  אני אתייחס, ברשותך, לשאלותיך

משה נקש:  אז קודם כל, סך הכול עובדים ששייכים לענף הסיעוד שיצאו מישראל מתחילת המלחמה זה 2,410 עובדים

משה נקש:  כאשר מתוכם 1,913 זה עובדים שהיה להם רישיון ויצאו

משה נקש:  זאת אומרת שיש כ-500 עובדים שיצאו שהם היו לא חוקיים פה

אליהו (אלי) רביבו: באיזה נסיבות הם יצאו?     

משה נקש: אני מניח שכמו הנסיבות שאלה שחוקיים יצאו

משה נקש:  חשש, לא יודע

משה נקש:  זה ככל הנראה מה שגרם להם לעזוב

אליהו (אלי) רביבו: הנה נחמה - - -     

משה נקש: כן

משה נקש:  אבל זה נתון שהוא חשוב

משה נקש:  יצאו מפה 1,913 שהיה להם רישיון, שהיו חוקיים

משה נקש:  ובתקופה המקבילה, באותה תקופה נכנסו 2,724 עובדים

משה נקש:  אגב, חשוב גם לדעת שמתוך אלה שיצאו, 1,251 יצאו עם אינטר ויזה

משה נקש:  זאת אומרת שבכוונתם לחזור

משה נקש:  אנחנו טיפלנו, אישרנו להם לצאת באינטר ויזה

אליהו (אלי) רביבו: אני אתייחס לזה עוד מעט

משה נקש: בסדר

משה נקש:  אבל זה גם נתון

משה נקש:  זאת אומרת לא נגרעו ולא אמורים לחזור על ה-2,400 האלה

משה נקש:  חצי מהם מתוכננים לחזור

משה נקש:  אז זה מבחינת הנתונים האלה

משה נקש:  להגיד לך למה הם יצאו, מה הסיבות? אנחנו לא יודעים, מן הסתם

משה נקש:  אבל אנחנו רק יכולים לשער שחלקם הבינו שהמצב - - -     

אליהו (אלי) רביבו: אתה אמרת ש-2,724 עובדים חדשים נקלטו בסיעוד ביתי מתחילת המלחמה?     

משה נקש: לא, לא חדשים

משה נקש:  2,724 עובדים חזרו לישראל באותה תקופה

משה נקש:  זה כאלה שהיו פה ויצאו לחופשות וחזרו וגם חדשים בתוכם

אליהו (אלי) רביבו: לא, אז לא, אני לא נמצא שם

אליהו (אלי) רביבו:  אני רוצה לדעת כמה יצאו מהארץ שלא במסגרת אינטר ויזה

משה נקש: 1,159

אליהו (אלי) רביבו: 1,159 עובדים שאו סיימו את העסקתם בדיוק או ביקשו להפסיק את העסקתם

אליהו (אלי) רביבו:  זה מה שאתה אומר

משה נקש: כן

משה נקש:  או שהיו פה לא חוקיים, שוב

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, לא

אליהו (אלי) רביבו:  לא חוקיים זה 500, נעזוב את זה רגע בצד

משה נקש: כן

משה נקש:  לא, אבל מבחינת מי שיצא באינטר ויזה או לא אין לי את ההפרדה מי מהם חוקי או לא

אליהו (אלי) רביבו: לא, אינטר ויזה אין חוקי

אליהו (אלי) רביבו:  לא, לא, לא

משה נקש: אני מסכים

משה נקש:  אני אומר, מתוך אלו שיצאו בלי אינטר ויזה, 1,159, סביר להניח שכל ה-500 הלא חוקיים יצאו שם

משה נקש:  כי אם הם לא חוקיים לא הייתי נותן להם אינטר ויזה

משה נקש:  בסדר?      

אליהו (אלי) רביבו: לא, הפוך

אליהו (אלי) רביבו:  מי שלא חוקי לא יקבל אינטר ויזה

משה נקש: בהחלט, זה מה שאמרתי

אליהו (אלי) רביבו: אז נעזוב אותם רגע בצד

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש טיפה לזקק

משה נקש: שיצאו באינטר ויזה, מתוכם הלא חוקיים

אליהו (אלי) רביבו: אני מבקש לדעת כמה יצאו, כמה חוקיים יצאו

אליהו (אלי) רביבו:  כמה מתוכם באינטר ויזה, כמה מתוכם בגין סיום העסקה וכמה מתוכם בשל רצון להפסיק את ההעסקה

אליהו (אלי) רביבו:  אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  תן לי מאה אחוז

אליהו (אלי) רביבו:  תתחיל עכשיו לחלץ

משה נקש: 1,913 זה עובדים שהיה להם רישיון ויצאו

משה נקש:  אוקיי? יצאו 1,251 עם אינטר ויזה

משה נקש:  בסדר?      

קריאה: מתוך 2,400

משה נקש: כן

משה נקש:  אבל זה גם כנראה מתוך ה-1,900

משה נקש:  כי שוב, הלא חוקיים שיצאו לא קיבלו אינטר ויזה

אליהו (אלי) רביבו: לא, שנייה

אליהו (אלי) רביבו:  סליחה, סליחה

אליהו (אלי) רביבו:  ננסה לעגל מספרים

אליהו (אלי) רביבו:  כ-2,400 עובדים זרים יצאו מהארץ

אליהו (אלי) רביבו:  מתוכם כ-500 יצאו כשהם לא חוקיים

אליהו (אלי) רביבו:  בצד, לא מעניין

אליהו (אלי) רביבו:  ניכינו 500

אליהו (אלי) רביבו:  ירדנו לכ-1,900

אליהו (אלי) רביבו:  מה-1,900 יש לנו שלוש קבוצות ייחוס: אלה שיצאו באינטר ויזה, משמע הם מתכוונים לחזור

אליהו (אלי) רביבו:  אלו שסיימו את ההעסקה ולא היו מעוניינים לקבל הארכת תוקף

אליהו (אלי) רביבו:  ואלו שביקשו לקצר את הוויזה שניתנה להם ולהפסיק את ההתקשרות עם מדינת ישראל

משה נקש: אז את החלוקה הזאת שעכשיו ביקשת אין לנו

משה נקש:  זאת אומרת, אין לנו מי שסיים, אין לנו כרגע, כן? אני אבדוק את הנתונים ואוכל להוציא אותם

אליהו (אלי) רביבו: אני חייב אותם

משה נקש: אבל עוד פעם, מתוך ה-1,913 מה שכן יש לנו זה ש-1,251 יצאו באינטר ויזה

משה נקש:  זאת אומרת בכוונתם לחזור, כמו שאמרת

קריאה: אבל מי שלא מתכוון לחזור לקח את הפיקדון, הוא ביקש פיקדון, לא?     

משה נקש: לא לכולם יש פיקדון

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, עזוב, הם 500 בצד, לא שייך

אליהו (אלי) רביבו:  לא, תקשיב

אליהו (אלי) רביבו:  בסוף אני מניח שאתם מבינים למה אני מתעכב על השאלה הזאת

אליהו (אלי) רביבו:  נכון? כדי שאני אדע לבדוק אם יש אקוויוולנטיות בין הכמות שנקלטה חדשה - - -     

יואב בן צור: אבל היא לא רלוונטית

אליהו (אלי) רביבו: ודאי שהיא רלוונטי

יואב בן צור: אני אסביר לך למה

אליהו (אלי) רביבו: כן, מי גברתי?     

יואב בן צור: אריאלה בן צור מאחיעוז

יואב בן צור:  אלה שנקלטו, אלה שחזרו חלקם כבר, כולם מחוברים למעסיק

יואב בן צור:  אלה שעזבו השאירו משפחות ללא עובד

יואב בן צור:  זה לא אותו - - -     

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא

אליהו (אלי) רביבו:  אני אסביר לך גברתי

אליהו (אלי) רביבו:  עובד חדש שהגיע הוא מחובר

אליהו (אלי) רביבו:  אני צריך לדעת תחת מי, שיצא, שהיה מאושר

אליהו (אלי) רביבו:  זאת אומרת, אנחנו חייבים לוודא שלכל הפחות אין פיחות ביחס הכניסה של עובדים חדשים אל מול החוקיים שיצאו ולא מתכוונים לחזור

אליהו (אלי) רביבו:  איך אני אדע את זה? רק אם אני אחלץ את זה מתוך אותן קבוצות ייחוס

אליהו (אלי) רביבו:  כי מי שהיה פה לא חוקי אני לא סופר את מי שנכנס תחתיו באופן חוקי

אליהו (אלי) רביבו:  הוא לא נותן לי מענה

אליהו (אלי) רביבו:  אוקיי? אני צריך לוודא שאם יש 1,000 מטופלים סיעודיים פרטיים שהעובד יצא מהם, ולא מתכוון לחזור, נכנסו לפחות 1,000 חדשים

אליהו (אלי) רביבו:  עכשיו, זה אמור להיות 1,000 פלוס אותה מכסה של הגדלה שעוד מעט אני אגע לגביה בהמשך הדיון

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר? אז זה לחלוטין שייך

משה נקש: יש לי, אדוני יושב הראש, יש לי נתון שיכול דווקא כן לסבר קצת את האוזניים ואת העיניים של כולנו

משה נקש:  שבוע לפני המלחמה היו בישראל 61,843 עובדים זרים חוקיים בענף הסיעוד

משה נקש:  61,843

משה נקש:  ב-5

משה נקש: 11, לפני יומיים, היו פה 61,415 עובדים

משה נקש:  זאת אומרת שאם אני מסתכל רק על המספר הזה של כמה חוקיים יש פה, בשביל לדעת את המלאי הזה, אני רואה שיש ירידה של 0

משה נקש: 7% בכמות העובדים

אליהו (אלי) רביבו: הנה, עניתי לי

אליהו (אלי) רביבו:  הנה, ענית לי

איתן לבני: אתה אומר בעצם שנכנסו הרבה

משה נקש: לא, אמרתי, נכנסו חלק מהם חדשים, חלק מהם חזרו מחופשות

משה נקש:  אבל מבחינת המספר הסופי הם פה, זה המספר

אליהו (אלי) רביבו: לא משנה, בסוף הוא ענה לי

אליהו (אלי) רביבו:  הוא ענה לי

אליהו (אלי) רביבו:  אז אנחנו ראשית מבינים שאין פיחות ביחס לכניסה

אליהו (אלי) רביבו:  למה? כי יש חלק מאוד גדול ממי שיצא הוא יצא באינטר ויזה, משמע הוא מתכוון לחזור

אליהו (אלי) רביבו:  אז אם נסתכל מהיום עוד שלושה חודשים בהשוואה להיום אנחנו בגידול

אליהו (אלי) רביבו:  למה לא? הוא נגרע

אליהו (אלי) רביבו:  מי שיצא באינטר ויזה נגרע מה-60,000 ומשהו

איתן לבני: לא

איתן לבני:  בסך הכול שהוא אמר המספר לפני זה כולל את אלה של אינטר ויזה

אליהו (אלי) רביבו: לא

משה נקש: לא, לא, לא, זה חוקיים בארץ

משה נקש:  זה חוקיים בארץ

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא

אליהו (אלי) רביבו:  חוקיים בארץ, פיזית? מר נקש?     

משה נקש: חוקיים בארץ פיזית

משה נקש:  אתה שאלת פה על התנועות, אז עוד נתון שבדקנו

אליהו (אלי) רביבו: חבר'ה, זה מהותי

איתן לבני: הם כלולים, הם כלולים שם

משה נקש: אני אבדוק את זה

משה נקש:  בסדר? שנייה

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, אז אני לא יכול להתקדם

משה נקש: עכשיו אני מסמס ואני בודק את זה

משה נקש:  אבל אני רק אומר, אתה שאלת על זה

משה נקש:  אז בדקנו גם את הנתון של ממוצע כניסות ליום

משה נקש:  כמה נכנסו ביום שנה לפני המלחמה וכמה מתחילת המלחמה

משה נקש:  הממוצע היומי לפני המלחמה היה 23

משה נקש: 3 עובדים והממוצע מאז תחילת המלחמה זה 21

משה נקש: 86 עובדים

משה נקש:  זאת אומרת פחות עובד וחצי ביום

משה נקש:  עוד פעם, אני לא אגיד שלא יצאו פה עובדים

משה נקש:  אנחנו יודעים שיצאו פה עובדים ואנחנו יודעים, אבל הבעיה או הטענה למצוקה כל כך נוראית בסיעוד בעינינו, לפי מה שאנחנו רואים, לא קיימת כך

אליהו (אלי) רביבו: אז קודם כל, התשובה הזאת היא תשובה מעניינת מאוד בדרך כלל, לא להיום

אליהו (אלי) רביבו:  זה לא מה שהיום נותן לי את המענה

אליהו (אלי) רביבו:  ואני מבקש שתחלץ לי את הנתון, כדי שאנחנו נדע לאמוד את המצב באמת

אליהו (אלי) רביבו:  ותוך כדי זה אני מבקש טיפה להבהיר ואני פונה גם אליך וגם למעסיקים

אליהו (אלי) רביבו:  כל נושא האינטר ויזה ברעיון שלו הוא לאפשר מערכת גומלין דו צדדית

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו מצד אחד רוצים לשמר את העובד, ומצד שני לאפשר לו לאוורר את עצמו ולקיים חיי משפחה

אליהו (אלי) רביבו:  כדי שהוא יהיה נינוח יותר, כדי שהוא יהיה מסור יותר

אליהו (אלי) רביבו:  העיקרון של מתן אישור של אינטר ויזה, למה הוא עובר דרך המעסיק? כדי שהתהליך הזה יתבצע בתיאום, שהוא לא יהיה חד צדדי

אליהו (אלי) רביבו:  כדי שהמעסיק יידע להיערך, הוא ובני משפחתו

אליהו (אלי) רביבו:  מיד, מיד אני נוגע בזה, מיד

משה נקש: רק בשביל, אני בודק את השאלה ששאלת, האם המספר הזה כולל את אלה שהם בחו"ל, אבל הם באינטר ויזה

משה נקש:  לפני שאני בודק את זה, זה לא באמת משנה

משה נקש:  כי אם זה היה כולל היום זה גם כלל לפני

משה נקש:  זה אותו נתון

מאיה בנדס: אז אני אגיד למה זה משנה

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, זה מאוד משנה

אליהו (אלי) רביבו:  זה מאוד משנה

משה נקש: לא, אני אסביר למה לא

אליהו (אלי) רביבו: אני הסברתי לכם שהפרדיגמה שמובילה אותי בימים האלה של המלחמה שונה מאשר לפני המלחמה

משה נקש: אני מסכים

משה נקש:  אבל עדיין מספר העובדים שהיו פה לפני, אם כללתי בהם את אלה שבחו"ל ובאינטר ויזה אז גם עכשיו אני כולל

משה נקש:  ואם לא כללתי אז גם עכשיו אני לא כולל

אליהו (אלי) רביבו: לא

אליהו (אלי) רביבו:  לכן אני ביקשתי שתחלץ את אלה שיצאו באינטר ויזה, אני לא מדבר עליהם

מאיה בנדס: אדוני, אם יורשה לי שנייה, אני רוצה להגיד למה זה כן משנה

אליהו (אלי) רביבו: בבקשה

מאיה בנדס: עו"ד מאיה בנדס ממטה מאבק הסיעודיים

מאיה בנדס:  למה זה משנה? כי בימים כתיקונם, כאשר עובד יוצא באינטר ויזה הוא יוצא לחופשה מאושרת, כמו שאדוני אמר, שהיא מתואמת בין הצדדים, שכאמור יש מחליף או שבן משפחה מסתייע

מאיה בנדס:  פה אנחנו בזמנים לא רגילים

מאיה בנדס:  העובדים האלה קיבלו אוטומטית כמעט מי שביקש אינטר ויזה ל-90 יום, שזה הרבה מעבר לימי החופשה שנצבעו להם

אליהו (אלי) רביבו: מיד אני נוגע בזה

מאיה בנדס: ולמעסיקים לא הייתה להם ברירה אלא לאשר את הדבר הזה

מאיה בנדס:  ולכן יש לנו פה כשל

מאיה בנדס:  יש לנו כשל

מאיה בנדס:  ואותם מעסיקים "כלואים" עם אותו עובד שעדיין רשום על ההיתר והם לא יכולים לבצע השמה של עובד חדש והם לא יודעים בכלל אם אותו עובד יחליט לחזור או לא לחזור

מאיה בנדס:  זאת אומרת, הם תלויים בסיטואציה, באיזה שהוא עולם דמיוני

משה נקש: זה לא נכון

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, לא

אליהו (אלי) רביבו:  אני אסביר לך למה זה לא נכון

משה נקש: כשעובד יוצא - - - אפשר לקרוא תחתיו עובד אחר

מאיה בנדס: לא בהשמה מלאה, אלא עובד מחליף

מאיה בנדס:  אבל גם מחליפים גם אין

אליהו (אלי) רביבו: מאיה, תעצרו רגע

אליהו (אלי) רביבו:  אתם רגילים שכאן הדיונים מתנהלים בצורה קצת יותר נינוחה ונעימה

אליהו (אלי) רביבו:  בהכרח או סבירות הדעת להניח שמי שיצא באינטר ויזה מתכוון לחזור

אליהו (אלי) רביבו:  מכיוון שהוא לא מיצה את מלוא זכויותיו

אליהו (אלי) רביבו:  הוא לא פתח את מה שמגיע לו והוא לא פדה את הפיקדון

מאיה בנדס: אז לא כולם יש פיקדון, כי חלקם בהעסקה ישירה

מאיה בנדס:  וכבר היו לי לא מעט מקרים, אני מדברת לא מעט אז מעל 15 מקרים שאמרו לי העובד יצא באינטר ויזה, המשפחה שלו מפעילה עליו לחץ, הוא לא מתכוון לחזור וביקש שאשלח לו את זכויותיו בהעברה בנקאית לחו"ל

אליהו (אלי) רביבו: זה שינוי כוונה מאז המועד שבו הוא החליט שהוא יוצא לבין המועד שבו הוא שוהה

מאיה בנדס: נכון

מאיה בנדס:  אז משחררים את ההיתר באופן מיידי

אליהו (אלי) רביבו: זה עניין אחר

אליהו (אלי) רביבו:  זה לא משקף את הרוב ואני אתייחס לזה

מאיה בנדס: אבל הם בלימבו לנד כרגע

אליהו (אלי) רביבו: אני מבין, אני אתייחס לזה

אליהו (אלי) רביבו:  אני עדיין מנסה רגע ללמוד תנודתיות ולנסות להבין אם רשות האוכלוסין ערה במעקב רציף בין קצב היציאה החד צדדי לכניסה המאושרת באותה תקופה רלוונטית

אליהו (אלי) רביבו:  ותכף זה שולח אותי לשאלה הבאה לעניין החלוקה גם על פי אזורים

אליהו (אלי) רביבו:  האם יציאה מאזור מסוים היא בהכרח גם מקבלת את הכניסה לאותו אזור? אבל זה תכף נגיד

אליהו (אלי) רביבו:       כיוון שהתחלתי לדבר על האינטר ויזה, התפתחה פה איזה שהיא תרבות קלוקלת של כניעות

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא מאשר כניעה, אני לא חי איתה

אליהו (אלי) רביבו:  בשום נושא, בשום מצב, בשום שלב

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו עם ראש מורם

אליהו (אלי) רביבו:  כשעובד מאלץ אותי לאשר לו ולספוג מתן אישור שללא תכנון מוקדם לאינטר ויזה, בוודאי לתקופה של 90 יום

אליהו (אלי) רביבו:  לכל שכן שאין את הצבירה הזאת שעומדת לרשותו, למעשה מה אני אומר לו? תהיה פה מתי שנוח לך

אליהו (אלי) רביבו:  תלך, שלושה חודשים זה זמן סביר שתסתיים פה מלחמה

דפנה פודור: אבל זה החוזר שפרסמה הרשות

דפנה פודור:  הם קיבלו חוזר באנגלית

אליהו (אלי) רביבו: לכן אמרתי שאני פונה גם לרשות וגם למעסיקים

אליהו (אלי) רביבו:  אם אתם לא תשמיעו את קולכם, אנחנו לא בהכרח נדע

אליהו (אלי) רביבו:  אם אני לא חוקר את הנושא ולא נובר בו ולא הופך בו, אגב, בכמה ענפים

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא באמת נחשף לזה, כי לי הם לא יספרו את זה

אליהו (אלי) רביבו:  אין להם אינטרס

אליהו (אלי) רביבו:  הם רוצים לשמור על איזה שהוא מצב, בסדר? ואני אומר, אם אתם תשמיעו את קולכם ובוודאי דרכן, שאתן עושות עבודת קודש ימים ולילות

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו מסבירים מכאן לרשות, למעסיקים ולמועסקים דרככם, שזה לא מתקבל על הדעת ואנחנו לא משלימים עם זה

אליהו (אלי) רביבו:  במקרה חריג אפשר להפעיל שיקול דעת ולצאת לשבועיים, שלושה, חודש

אליהו (אלי) רביבו:  אפילו נשפה אותו על חלק מזה, בגלל שהוא יוצא לזמן קצר והוא באמת לא ממצה את עלות הכרטיס וכל ההתארגנות המשפחתית

אליהו (אלי) רביבו:  זה בסדר

אליהו (אלי) רביבו:  יותר מחודש ימים להתאוורר, להתארגן? ממש לא

אליהו (אלי) רביבו:  30 יום מה אנחנו אומרים? תהיה פה רק מתי שנוח לך, אנחנו נסבול במקומך ובשבילך

אליהו (אלי) רביבו:  תחזור לפה כשיהיה פה רגוע ונוח

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו לא דלת אחורית של העולם, בטח לא של המועסקים

אליהו (אלי) רביבו:  מקבלים פה אחלה תנאים, אנחנו מכירים בהם גם כשהם חלילה נפגעים

אליהו (אלי) רביבו:  בבני משפחותיהם, כשהם לא בין החיים, בדיוק כמו אזרחי מדינת ישראל

אליהו (אלי) רביבו:  במלוא הרגישות

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו ערים לצרכים שלהם

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו מעודדים את הכלכלה שלהם

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו לא גלגל ספייר של העולם

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש להבהיר את זה ואני מצפה מכם להתייחסות לא במילים, במעשים

איתן לבני: קודם כל לתקן את החוזר

אליהו (אלי) רביבו: זה נקרא מעשים

משה נקש: הוצאנו הבהרה אתמול, אתם יכולים לראות, זה באתר

אליהו (אלי) רביבו: אז אני מבקש להתעדכן

דפנה פודור: באנגלית?     

משה נקש: בעברית, מתורגם לאנגלית

סימון דוידסון: משה, מה עם הנושא הזה שציינתי של סיום העסקה שמונה שנים?     

משה נקש: אני לא כל כך הבנתי מה אתה אומר, כי אם העובד פחות משמונה שנים אפשר להגיש אותו לוועדה הומניטרית

סימון דוידסון: אני אומר שאם עוד חודשיים מסתיים שמונה שנים

אליהו (אלי) רביבו: אבל אם זה אצל אותו מעסיק הוא ממשיך

משה נקש: אם הוא עם אותו מעסיק הוא ממשיך עד 120, לא יוציאו אותו

אליהו (אלי) רביבו: הוא ממשיך

סימון דוידסון: והעובדים יודעים את זה?     

משה נקש: בוודאי

אליהו (אלי) רביבו: חד משמעית

אליהו (אלי) רביבו:  מה שאני מציף כאן, אגב, זה לא שייך למלחמה, בסדר? אבל בנסיבות העניין של המלחמה, עובד שעבר את השמונה שנים והמעסיק - - -     

קריאה: נפטר

אליהו (אלי) רביבו: למה נפטר? למה? נהיה צעיר יותר או שעבר לבית אבות, בסדר? והעובד הזה השתחרר והוא נכון להישאר כאן בעת המלחמה, אנחנו לא יכולים להוציא אותו משם

אליהו (אלי) רביבו:  מר נקש? עובד שגם אם עבר את השמונה שנים ולא נשאר אצל אותו מעסיק, כי המעסיק לא מעסיק אותו יותר

אליהו (אלי) רביבו:  כלומר, לא כי הוא פיטר אותו, כי הוא עבר למוסד סיעודי לצורך העניין

אליהו (אלי) רביבו:  לא כי הוא לא רוצה אותו

אליהו (אלי) רביבו:  בוא, שנייה, אני אסביר

קריאה: כי הנסיבות לא מאפשרות

אליהו (אלי) רביבו: בדיוק

אליהו (אלי) רביבו:  סביר להניח שאם עובד נמצא אצל מעסיק שמונה שנים יש ביניהם קשרים מדהימים

אליהו (אלי) רביבו:  אם המעסיק ו/או בני משפחתו הגיעו למצב שהם מפטרים את העובד, עוד בעת הזו, זה מדליק לנו נורה אדומה

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא רוצה לאפשר לו לקבל אישור העסקה במקום אחר

אליהו (אלי) רביבו:  לכן אני אומר, אם לא הייתה סיבה לרצון של המעסיק לפטר את העובד, כלומר הוא עבר לבית אבות לצורך העניין

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר? אנחנו מבקשים שהעובד הזה כמובן יישאר בארץ בתקופת המלחמה

אליהו (אלי) רביבו:  להאריך לו ויזה גם אם הוא עבר שמונה שנים

משה נקש: אז עוד פעם, אם הוא עבר שמונה שנים אפשר להגיש אותו לוועדה אצל נכה צעיר, קשה, לפי כל התנאים של החוק

קריאה: ועדות, ועדות, כל הזמן ועדות

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי, אז מיצינו את הנקודה הזאת

אליהו (אלי) רביבו:  מיצינו את הנקודה

אליהו (אלי) רביבו:  אני חושב שהצדדים הבהירו אחד לשני את העמדות

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש שנייה עוד שאלה קטנה

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש רגע לדעת, רשות האוכלוסין, מר נקש, רשות האוכלוסין הציגה בדיון שקיימנו כאן ב-20 ביוני שבכל האזורים של התקנות הגיאוגרפיות, ודיברנו על זה היום בבוקר, יש פער בין בעלי היתר לבין העובדים הזרים החוקיים המועסקים בפועל

אליהו (אלי) רביבו:  שיעור של 70%-73%

אליהו (אלי) רביבו:  זה עובדים מבין בעלי ההיתר בכל אזור

אליהו (אלי) רביבו:  אך לא היו שינויים משמעותיים בין האזורים

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש לדעת האם יש שינוי ביחס בין העובדים החוקיים לבעלי ההיתר מאז המלחמה, קודם כל

משה נקש: טוב, אם הייתי מקבל

משה נקש:  אפשר לבדוק, אין בעיה

אליהו (אלי) רביבו: מבין את זה, מבין

אליהו (אלי) רביבו:  לוקח את האחריות

משה נקש: די זריז

אליהו (אלי) רביבו: אז אני לא יודע איך תבדוק

אליהו (אלי) רביבו:  אם כן, באילו אזורים ובאיזה קבוצות

משה נקש: סליחה שאני קוטע אותך

משה נקש:  הנתון שנתתי קודם של העובדים הזרים החוקיים בארץ רואים שאין בו שינוי משמעותי

משה נקש:  וגם באותה תקופה אין שינוי משמעותי בבעלי היתרים

משה נקש:  כך שהתשובה היא ככל הנראה שאין שינוי משמעותי לפני המלחמה לאחרי המלחמה בפער בין בעלי היתרים לעובדים זרים חוקיים

אליהו (אלי) רביבו: לצערי אנחנו עוד לא אחרי המלחמה

משה נקש: לא, אז מבחינת החלוקה הגיאוגרפית אני אבדוק

אליהו (אלי) רביבו: זו השאלה הבאה

אליהו (אלי) רביבו:  חלוקה גיאוגרפית הוא הולך לבדוק

אליהו (אלי) רביבו:  אז במסגרת הבדיקה אני מבקש שתבדוק את מה שאני שאלתי בשתי השאלות

אליהו (אלי) רביבו:  ואני רוצה לוודא שהחלוקה תהיה אוטונומית

אליהו (אלי) רביבו:  זאת אומרת, מאזור מס' 1 יצאו 7,000 ללא כוונת חזרה ונכנסו 7,000 לאותו אזור

אליהו (אלי) רביבו:  כי אם יצאו מפה 7,000 אבל חזרו 6,000 וה-1,000 נקלטו לאזור אחר, עשינו עסקה לא טובה פה

משה נקש: הבנתי את השאלה

משה נקש:  אני אבקש שיפלחו את היוצאים ואת הנכנסים לפי האזור הגיאוגרפי

סימון דוידסון: אני רוצה רגע לדייק את השאלה שלי

סימון דוידסון:  בוא, אני אתן לך סיטואציה: אני יש לי מטפלת, בסדר? ונפטרתי

סימון דוידסון:  ואותה מטפלת בעוד חצי שנה נגמר לה השמונה שנים והיא רוצה לעבור לאדם, מטופל שהוא לא דרגה ראשונה משפחה

סימון דוידסון:  בסדר? אוקיי?      

אליהו (אלי) רביבו: הוא התייחס לזה הרגע

סימון דוידסון: האם אפשר להגיש אותה לוועדה הומניטרית

משה נקש: אפשר להגיש את הבקשה הזאת לוועדה

משה נקש:  כל מטופל סיעודי יכול לבקש אותה בוועדה ההומניטרית במקרה הזה

סימון דוידסון: וכמה אתם מאשרים דברים כאלה?     

משה נקש: הרבה מאוד מאוד אחוזים אנחנו מאשרים

סימון דוידסון: וכמה זמן אתם מאריכים?     

משה נקש: ברגע שאישרנו פעם אחת הוא ממשיך איתו עד 120

סימון דוידסון: הבנתי

משה נקש: בסדר? זה הכלל

איתן לבני: בשביל זה צריך שהוויזות יהיו מדורגות

איתן לבני:  כלומר, שנתיים ראשונות זה יהיה ויזה רגילה ואז להעביר את כולם לוויזה הומניטרית

איתן לבני:  ואז אנחנו פותרים את הבעיה הזאת לחלוטין

סימון דוידסון: וזה לא קיים היום

איתן לבני: לא קיים, ברור שלא קיים

איתן לבני:  כל העובדים שנשארים פה זה עובדים שיש להם ויזות הומניטריות

איתן לבני:  לכן חייב לעשות את זה

אליהו (אלי) רביבו: שם, שם משפחה, תפקיד

אליהו (אלי) רביבו:  לא, לא, שנייה

אליהו (אלי) רביבו:  זה שאנחנו כבר מכירים אותך לא אומר שכולם יודעים והפרוטוקול צריך לדעת

איתן לבני: איתן בנימין, השדולה הישראלית למען קשישים

איתן לבני:  אני חושב שיש פה בעיה בסיסית שזה היעדר מדיניות של כניסת עובדים לארץ

איתן לבני:  צריך באמת לקבוע סוף סוף אחרי 30 שנה שאנשים מגיעים לפה, מדיניות

איתן לבני:  אין מדיניות כזאת

איתן לבני:  עכשיו, בהיעדר מדיניות אני חושב שהפתרון היחיד שיש לעשות זה באמת לדרג את הוויזות

איתן לבני:  כלומר, לא לתת לבן אדם ויזה כמה שהוא רוצה

איתן לבני:  הוא נכנס לפה, שנתיים, שלוש, ארבע, חמש, אחרי חמש שנים הוא עוזב

איתן לבני:  אם הוא עוזב אחרי חמש שנים אני כמדינה יודעת להיערך חצי שנה לפני ולהביא כוחות עזר אחרים למדינה

איתן לבני:  והם יוצאים מהמדינה והם גם לא משתקעים כאן

משה נקש: אז מה אתה אומר? להוריד משמונה שנים לחמש שנים? זה מה שאתה אומר?     

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, לא

איתן לבני: לא יודע, אנחנו נקבע את זה

איתן לבני:  זה נתון X

איתן לבני:  אתה אומר לבן אדם אתה מגיע למדינה

סימון דוידסון: משה, זה לא מקל

איתן לבני: אתה מגיע למדינה שלי, שמונה שנים מעבר לזה אתה לא נשאר פה

איתן לבני:  עכשיו, אני כמדינה יהיה לי את היכולת - - -     

סימון דוידסון: אני אגיד לך מה אני חושב? אני רוצה שיישארו פה

סימון דוידסון:  אנשים צריכים אותם

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, אני לא

סימון דוידסון: אנשים צריכים אותם

אליהו (אלי) רביבו: אני אסביר למה לא

איתן לבני: זה מתנגש עם מדיניות אחרת של המדינה יהודית - - -     

אליהו (אלי) רביבו: אני אסביר למה לא

אליהו (אלי) רביבו:  יש מדיניות הגירה במדינת ישראל

אליהו (אלי) רביבו:  יש מדיניות הגירה במדינת ישראל

אליהו (אלי) רביבו:  חברים, תקשיבו

אליהו (אלי) רביבו:  מצד אחד, אין ספק שאני לא מבקש להוציא מפה עובד זר תוך כדי הפעילות שלו אצל המטופל

אליהו (אלי) רביבו:  לא מבקש

אליהו (אלי) רביבו:  אבל להאריך עד אין סוף אני למעשה מאזרח אותו

אליהו (אלי) רביבו:  וזה לא מהאינטרס של מדינת ישראל

אליהו (אלי) רביבו:  ויש הבדל עצום בין הרצון לתת מענה לזכאים לבין האינטרס של מדינת ישראל שהיא תישאר מדינה יהודית ודמוקרטית

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא מתכוון לעשות פה מיש-מש, אל תבלבלו אותי ואל תבלבלו את דבריי

אליהו (אלי) רביבו:  הגישה שלי היא מאוד ברורה

אליהו (אלי) רביבו:  זוהי גישה של מדינת ישראל

אליהו (אלי) רביבו:  לטובת העניין, קיימת ועדה הומניטרית שדנה בכל בקשה לגופו של עניין ובוודאי שמפעילה הרבה הרבה שיקול דעת ורגש

אליהו (אלי) רביבו:  בוודאי שבעת הזו, כפי שאמרתי, בעת מלחמה, כל המדיניות משתנה והיא מקבלת הקלות ללא היכר

אליהו (אלי) רביבו:  ואני הבהרתי את זה

אליהו (אלי) רביבו:  אל תדברו על נושאים במקרו שלא שייכים למלחמה

משה נקש: אדוני יושב הראש, אני יכול רק להשלים את השאלה שביקשת? הספקתי לבדוק

אליהו (אלי) רביבו: כן?     

משה נקש: לגבי החלוקה של העובדים הזרים החוקיים בארץ, לפי אזורים גיאוגרפיים

משה נקש:  אז בדיוק באותם אחוזים, כמו שהיה אז כשהצגנו לוועדה, 28% מהעובדים שנמצאים באזור תל אביב, 52% אזור מרכז ו-20% באזור פריפריה

משה נקש:  זה הנתון שאז העברנו לוועדה

אליהו (אלי) רביבו: זה לא מה ששאלתי

משה נקש: העובדים הזרים החוקיים בחלוקה לאזור גיאוגרפי

אליהו (אלי) רביבו: כן

אליהו (אלי) רביבו:  כל הנושא הוא בעניין מימוש

משה נקש: זה אותו דבר

אליהו (אלי) רביבו: כל הנושא עומד על מימוש

אליהו (אלי) רביבו:  מיצוי מימוש

אליהו (אלי) רביבו:  כדי שיהיה קל להנגיש את מה שאני מנסה ללמוד מכאן, הוא הרצון שלי לוודא שיש אוטונומיה לאותם אזורים ממוספרים, כך שקצב היציאה של עובדים חוקיים מקביל אקוויוולנטית לקצב הכניסה לאותו אזור

משה נקש: אני מבין בדיוק מה אמרת

משה נקש:  אני רק אומר, נתתי את תמונת המצב נכון לעכשיו

משה נקש:  אני מסכים שאנחנו צריכים לשלוף את הנתון, בדיוק כמו שביקשת

משה נקש:  מתוך אלה שיצאו מאיזה אזור הם יצאו

אליהו (אלי) רביבו: וזה בסדר שאין לך אותו כרגע

אליהו (אלי) רביבו:  אני לוקח על זה את האחריות

משה נקש: מתוך אלה שיצאו, מאיזה אזור הם יצאו

משה נקש:  ואלה שנכנסו, לאיזה אזור נכנסו

משה נקש:  זו התנועה שאתה שאלת, אני אבדוק לוועדה

אליהו (אלי) רביבו: תודה רבה

אליהו (אלי) רביבו:  אני סומך עליך שתעשה את זה ביעילות ובדיוק

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש מאנשים לא להצביע

אליהו (אלי) רביבו:  יש פה רשות דיבור, כפי שאנשים נרשמו וכפי שאני יוצא מתוך נקודת ההנחה שזו העת לתת להם להתבטא

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש לתת את רשות הדיבור לכבוד השופט בדימוס משה יועד הכהן, שהפעם גם הטריח את עצמו והגיע פיזית ולא רק בזום

אליהו (אלי) רביבו:  בבקשה אדוני

משה יועד הכהן: תודה

משה יועד הכהן:  אני חושב שכפי שאדוני ציין בתחילת הדרך מצב המלחמה איננו מצב רגיל וצריך להתייחס אליו כפי שהוא

משה יועד הכהן:  ובאמת, גם מה שחה"כ דוידסון אמר, צריך לצאת מהקופסה בזמנים כאלה

משה יועד הכהן:  ואני שמעתי את הנתונים שמסר מר נקש

משה יועד הכהן:  אני לא מטיל בהם ספק

משה יועד הכהן:  אבל מצד שני, יש תחושה, נגיד אנקדוטלית, זה גם תלוי באזורים שונים, שיש בחלק מהמקרים יש עזיבה די משמעותית של אנשים, בשני אופנים: א', עזיבה בכלל בגלל המצב

משה יועד הכהן:  ו-ב' יציאה לאותה - - -     

אליהו (אלי) רביבו: אנחנו נעמוד אחר הנתון הזה כשהוא ייתן לנו את התשובות

משה יועד הכהן: בסדר, אני לא מפקפק בזה

משה יועד הכהן:  אני כרגע מדבר על נתונים שאנחנו מקבלים

אליהו (אלי) רביבו: אז תשתף אותי בהם בבקשה

משה יועד הכהן: אז שוב אני אומר, זה אנקדוטלי

משה יועד הכהן:  אני לא יכול להגיד לאדוני, אני לא עשיתי ספירת ראשים

משה יועד הכהן:  אבל אנחנו מקבלים דיווחים גם מאנשים, גם מלשכות פרטיות, שיש תופעה שעובדים חרדים ורוצים לעזוב

משה יועד הכהן:  התחושה של המעסיקים היא מאוד קשה

משה יועד הכהן:  עכשיו, השאלה איך מטפלים במצב הזה

משה יועד הכהן:       אני חושב, אנחנו הגשנו גם נייר עמדה

משה יועד הכהן:  אני מהעמותה הישראלית לקידום זכויות הסיעודיים

משה יועד הכהן:  אבל הצטרפו לזה גם המטה מאבק הסיעודיים, נכה לא חצי בן אדם, אחיעוז

משה יועד הכהן:  והגשנו נייר מסודר בעניין הזה שהוא בעצם יש לו שני אגפים: א', אגף אחד שהוא באמת לשקול בזמן הזה, אנחנו לא יודעים כמה זמן המצב יימשך

משה יועד הכהן:  אבל כן לשקול מיצוי של אנשים שנמצאים כאן

משה יועד הכהן:  כי אני, הרושם הוא שקשה יותר לגייס עובדים חדשים כרגע

דניאל פרידמן: גם קודם

משה יועד הכהן: לא, אבל עכשיו יותר קשה

משה יועד הכהן:  והרעיון הוא שלנסות למצות מאגר של עובדים קיימים על ידי הגמשה של התנאים לתקופה מוגבלת

משה יועד הכהן:  זה אני מדבר על הנושא של המגבלות של הוועדה ההומניטרית

משה יועד הכהן:  זאת אומרת, להגמיש את התנאים של הוועדה ההומניטרית לאנשים שנמצאים כאן

משה יועד הכהן:  כאשר אפשר יהיה לקחת עובד שהוא גם מעבר לפרק זמן של יותר מ-90 יום בין העסקה להעסקה

משה יועד הכהן:  שהוא יוכל לקבל ויזה נגיד לחצי שנה ולאחר חצי שנה ייבחן מחדש

משה יועד הכהן:  אבל לפחות אנחנו מאמינים, זה לא פתרון מלא, זה לא פתרון כולל, אבל זה יוסיף למעגל עוד עובדים שיהיו מוכנים לעבוד בסיעוד כדי להחליף כאלה שעזבו

אליהו (אלי) רביבו: רק ברשותך, לעניין ההצעה הראשונה, מכובדי

אליהו (אלי) רביבו:  גם אם אנחנו נעודד את המהלך שאתה מדבר עליו, זה יהיה רק בכפוף לכך שאותו מועסק יראה בצורה שאינה משתמעת לשני פנים שהוא פעל בנפש חפצה כן להשתלב במקום עבודה

אליהו (אלי) רביבו:  כי לצערנו, חלק לא קטן מהעובדים מנצלים את הזכות הזאת באופן בזוי לעסוק בתחומים אחרים כדי להכניס יותר כסף בצורה לא חוקית

אליהו (אלי) רביבו:  ועל ידי כך מענישים פשוט את המטופלים ואת כל התחום

משה יועד הכהן: אני לא רוצה לעודד בשום פנים

אליהו (אלי) רביבו: ולפיכך אני אדרוש, גם אם כן, שחובת ההוכחה לניסיונות הכנים של אותו מועסק כלפי הרשות יהיו בשקיפות מלאה

אליהו (אלי) רביבו:  אני רוצה לדעת מה הוא עשה כן כדי למצוא עבודה בתחום שלשמו הוא הגיע, במסגרת אותם 90 הימים

משה יועד הכהן: אבל זה הוועדה ההומניטרית

משה נקש: אני ברשותך, אני יכול להתייחס לנקודה הזאת? עשינו שני דברים: דבר ראשון, העובדים שהם פה עד 51 חודשים, החוקיים, עשינו הקלה בעניין הזה

משה נקש:  וגם אם הם לא עובדים מעל 90 ימים אפשר לבקש אותם

משה נקש:  אנחנו בוחנים כל בקשה ועונים די מהר ואת רוב המקרים גם פה אנחנו מאשרים

משה נקש:  בסדר? אם אין משהו חריג עם ההתנהלות של העובד אנחנו מאשרים

משה נקש:  וגם העובדים שהם מעל 63 חודשים, כבר היום יש את המסלול המהיר בוועדה ההומניטרית ואפשר להגיש אותם לוועדה

משה נקש:  זה לא תנאי סף שמונע להגיש בוועדה

משה נקש:  ה-90 ימים זה לא תנאי סף, זה מגיע לוועדה היום

סימון דוידסון: משה, אני רוצה לשאול אותך שאלה

סימון דוידסון:  סליחה אדוני

סימון דוידסון:  לגבי הוועדה ההומניטרית, אנחנו מדברים עליה הרבה

סימון דוידסון:  מי יושב בה?      

משה נקש: יושב בה, יושב ראש הוועדה הוא עורך דין, לא עובד מדינה

משה נקש:  עורך דין שמונה, הוועדה מונתה על ידי שר הפנים

משה נקש:  וחברים בה שלושה חברים בכירים מרשות האוכלוסין, אני אחד מהם

סימון דוידסון: ועל מה אתם לא מאשרים? תן לי דוגמה

משה נקש: אנחנו יכולים לא לאשר על מקרים שראינו שעובד הזר התנהל שלא כדין

משה נקש:  שנטש מטופל סיעודי, שיש לו היסטוריה של אלכוהוליזם פה או מחלות נפש

משה נקש:  יש דברים, יש סיפורים

משה נקש:  בעיקר בעיקר שההתנהלות של העובד הזר היא לא כזו שמצדיקה לאשר לו חריג ובטח לא להכניס אותו לעוד בית סיעודי עכשיו

משה נקש:  גם אם המטופל שביקש אותו, שלפעמים הוא מודע לזה ולפעמים הוא לא מודע לזה, חושב שזה לטובתו

סימון דוידסון: והדבר השני?     

משה יועד הכהן: האגף השני של ההצעה הוא בצעם לחזור למדיניות שכל זמן שהמלחמה נמשכת לחזור למדיניות של תקופת הקורונה

משה יועד הכהן:  כפי שהיה בתקופת הקורונה

משה יועד הכהן:  זאת אומרת, שאם קיבלת עובד, יש מדיניות מוצהרת של אי אכיפה ובסוף התקופה ישקלו אם לעשות הארכה כפי שעשו לעובדים בתקופת הקורונה

אליהו (אלי) רביבו: טוב, יש הבדל בין פעולה בפועל להצהרה דקלרטיבית, גם אם היא רק בשביל לשדר איזה שהוא מסדר

אליהו (אלי) רביבו:  אני חושב שאני עניתי לך כאן

אליהו (אלי) רביבו:  זו גישה שלי כבר

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר?     

משה יועד הכהן: בסדר

משה יועד הכהן:  אני הסברתי מה אנחנו הצענו

אליהו (אלי) רביבו: ואני מסביר

אליהו (אלי) רביבו:  אני מצד אחד, באותה נשימה, גם לא אאפשר מחסור, גם לא אאפשר ניצול לרעה של המטופל במטופל ו/או בבני משפחתו ואצר את צעדיו אם אני אזהה כזאת מגמה

אליהו (אלי) רביבו:  מצד שני, אני לא מתכוון לייצר פה תקדימים שאחרי כן אני אאלץ להתמודד איתם בקושי עוד יותר רב ממה שאני מתמודד היום

אליהו (אלי) רביבו:  אז יש הבדל בנראות ובמסר שאנחנו רוצים לשדר בין אי אכיפה להצהרה על אי אכיפה

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר? אני חושב שפה אני, ואני מניח שיש עוד גופים שרוצים לדבר על זה

אליהו (אלי) רביבו:  אני מניח שפה עניתי על זה בצורה מספיק ברורה

אליהו (אלי) רביבו:       ברשותכם, אני רוצה לעבור, לצד הגב' אריאלה בן צור נמצאת פה גם כן הגב' אסנת מוספי, בעלים ומנכ"לית של ים רם

אליהו (אלי) רביבו:  נכון? ואני אשמח ללמוד מכם באילו קשיים מרכזיים נתקלות הלשכות הפרטיות מתחילת המלחמה?      

יואב בן צור: אוקיי, אז אני אתחיל, אריאלה

יואב בן צור:  קודם כל, אני באמת רוצה להגיד לגבי, להודות באמת לעובדים הנמצאים כרגע בארץ, הם עושים עבודה יוצאת מן הכלל

יואב בן צור:  ובאופן יחסי, חששנו שתהיה נטישה המונית

יואב בן צור:  והאמת, התבדינו ואנחנו שמחים על כך ומודים להם על כך

יואב בן צור:       יש לנו תקשורת ישירה אל מול הרשות

יואב בן צור:  אנחנו מנסים כל הזמן להעלות את הבעיות

יואב בן צור:  אבל יש בעיות שחוזרות על עצמן

יואב בן צור:  הקטע הזה של המחסור הוא נכון, הוא לא חדש, אנחנו תמיד מצביעים עליו

יואב בן צור:  לאורך כל השנים אנחנו מצביעים על מחסור

יואב בן צור:  אבל עכשיו המחסור הרבה יותר בולט בהיבט הזה שיש לנו כרגע עת מלחמה ואנחנו צריכים באמת לחשוב איך אנחנו שוקלים את צעדנו

יואב בן צור:  בין הדברים שהצענו זה היה באמת מה שמשה הציג

יואב בן צור:  אבל בין יתר הדברים שאנחנו מבקשים להעלות זה העניין של ה-51 וה-63 חודשים

יואב בן צור:  זה עובדים שנמצאים בארץ, סיימו את תקופת העסקתם במקום מסוים ובעת הזו הם יכולים לשמש כמחליפים

יואב בן צור:  מכיוון שאין הרבה עובדים שעוזבים כרגע את הארץ הם נשארים ללא מענה כרגע ואנחנו לא יכולים כרגע לשבץ אותם כמחליפים

יואב בן צור:  המדינה חשבה על זה ואמרה אנחנו ניתן לכם את האפשרות

אליהו (אלי) רביבו: אם תוכלי בבקשה להרחיב על זה מעט יותר

אליהו (אלי) רביבו:  את צריכה לקחת בחשבון שלא כולם מצויים בנבכי הפרטים שאתם חווים ביום יום

יואב בן צור: עובד שסיים מעל 51 חודשים עד 63 חודשים הוא יכול לשמש כמחליף

אליהו (אלי) רביבו: ארבעה חודשים

יואב בן צור: ארבעה חודשים, חמישה, עד שנה

יואב בן צור:  ובתום השנה הוא יוכל להיות מועסק באופן קבוע אצל משפחה מסוימת

יואב בן צור:  בטווח הזה של ה-51 עד 63 חודשים, זאת אומרת ב-12 חודשים האלה הם כרגע משמשים כמחליפים

יואב בן צור:  וזה עבד טוב בעת ההיא כשאנשים באמת יצאו את הארץ

יואב בן צור:  פנינו לרשות ודיברנו איתם על העניין הזה שכרגע יש עובדים שנמצאים בטווח הזה, הם לא מועסקים

יואב בן צור:  אין לי איפה לשבץ אותם, כי אין לי עובדים שעוזבים כרגע את הארץ

יואב בן צור:  אלא אם כן נגיד נסעו, תכף אנחנו נדבר על האינטר ויזה, לא ברור בדיוק מה קורה איתו

יואב בן צור:  אני לא יכולה גם לשבץ אותו כרגע לאינטר ויזה, כי אני עוד לא יודעת אם המטפל חוזר או לא

אליהו (אלי) רביבו: מה זה שייך? זו הכתובת הישירה לצורך העניין

יואב בן צור: אבל המשפחה אומרת לי אני רוצה אותו קבוע

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, לא

אליהו (אלי) רביבו:  רצון של משפחה, לא, לא, לא

יואב בן צור: אבל נתנו להם 90 יום

יואב בן צור:  הם אומרים אני לא יכול, אני אחרי חודש רוצה כבר מקום מסודר

יואב בן צור:  אני לא יכול

יואב בן צור:  המשפחה אומרת לי אני לא יודעת אם הוא חוזר או לא

יואב בן צור:  אני לא יודעת אם הם חוזרים

משה נקש: אריאלה, כל עוד הוא לא חוזר הוא יכול להחליף אותו

יואב בן צור: רגע, רק שנייה משה

יואב בן צור:  כן, והמדינה באה ואמרה אנחנו ניתן לכם את האפשרות להעסיק אותם באזור 3

יואב בן צור:  לאזור 3 הם נתנו את האפשרות הזאת

יואב בן צור:  כל האזור שהוא בפריפריה, שבאמת נפגע

אליהו (אלי) רביבו: אני אסביר, מדינת ישראל כדי לשמור על תעדוף חילקה את המדינה לשלושה אזורים

אליהו (אלי) רביבו:  לטעמי זה לא מספיק

משה נקש: 3 זה פריפריה, כן

יואב בן צור: ואמרו אוקיי, שם ניתן מענה

יואב בן צור:  אלא מה? יש הרבה עובדים שלצערנו הרב כרגע הם בעלי הדעה ותגידו מה שתגידו על העניין הזה, אין לנו כרגע יכולת להחיל עליהם את החוק

יואב בן צור:  והם מבקשים להישאר באזור 1 או 2

יואב בן צור:  פנינו לרשות ואנחנו מבקשים, אני עכשיו פונה אליכם ואומרת תנו לנו להשתמש בהם גם כקבועים, לא רק כמחליפים

יואב בן צור:  הבעיה להשאיר אותם כמחליפים, גם הם לא מיושמים לגמרי, יש לנו כאלה שנשארים ואין לי עבודה עבורם

סימון דוידסון: וגם המעסיק לא רוצה

יואב בן צור: וגם המעסיק לא רוצה, כי המעסיק רוצה מישהו מבוגר

משה נקש: אריאלה, אני מצטער, אבל אי אפשר לאחוז את החבל משני קצותיו

יואב בן צור: תסביר

משה נקש: אתם מצד אחד אומרים הרבה עובדים עוזרים, יוצאים, אינטר ויזה, צריך למצוא להם מחליפים

משה נקש:  מצד שני, עד שיש פה מאגר של מחליפים אתם אומרים תנו לנו לשים אותם קבוע

משה נקש:  אתם מצמצמים את המחליפים שממילא מצומצמים

יואב בן צור: לא, אבל משה, אנחנו בעת צרה

יואב בן צור:  אנחנו לא באמת, זה לא, אנחנו לא ביקשנו את זה כל הזמן

יואב בן צור:  זה עכשיו

יואב בן צור:  נכון לעת הזו, נכון לעת הזו

יואב בן צור:  ואתם באמת הבנתם את העניין הזה

משה נקש: אז עשינו את זה עבור מי שהכי צריך בעת הזו, וזו הפריפריה שנפגעה פה הכי קשה

יואב בן צור: אבל אתה יודע, אתה גם צריך להבין, אתה יכול להביא את החומר לאנשים

יואב בן צור:  אבל אם האנשים האלה לא מוכנים לעבור לפריפריה ובכל זאת הם נשארים, בסופו של דבר הם יישארו לא חוקיים

יואב בן צור:  אנחנו נשארים ללא עובדים

יואב בן צור:  המטופלים נשארים ללא עובדים

יואב בן צור:  אז מה עשינו בזה? בואו נחשוב על התקופה הזאת, זה הרי לא כזה פריצת דרך

יואב בן צור:  זה לא איזה משהו, זו תקנה שאפשר לפתוח אותה

יואב בן צור:  אתם מביאים עובדים שהיו פה בארץ ונגמר הזמן שלהם ומאשרים להם לבוא לחקלאות ובניין

יואב בן צור:  יש לנו פה סיעוד

יואב בן צור:  אנחנו צריכים לעזור להם

אליהו (אלי) רביבו: על מה את מדברת? מאיפה את גוזרת את הנתון הזה?      

יואב בן צור: את הנתון הזה? ממה שהעיתונות כתבה

אליהו (אלי) רביבו: מה, אני חי לפי עיתונות? לא הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  את אשת מקצוע

יואב בן צור: לא, אני מדברת עכשיו, אני לא מדברת על - - -     

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, לא

אליהו (אלי) רביבו:  כשאני מזמין אותך פה לסקירה לא ביקשתי שתפרשי לי מה הם כותבים בעיתונים

אליהו (אלי) רביבו:  רוב הדברים שכותבים בעיתונים אני לא מאמין להם

יואב בן צור: אוקיי, אז אני מתנצלת

יואב בן צור:  אוקיי? אני לוקחת את הדברים אחורה

יואב בן צור:  אני מדברת על כרגע מה קורה

יואב בן צור:  יש לנו כרגע 51 עד 63 חודשים עובדים שנמצאים במערך

יואב בן צור:  מבקשים אותם לעבוד באופן קבוע אצל כל המטופלים בכל הארץ

יואב בן צור:  זו הבקשה שלנו

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  את אומרת, בקיצור ולעניין, המדיניות שבה עובד נמצא בתפר ההוא והוא שמור, התפר הזה שמור לטובת מתן מענה להעסקת, למעסיקים שזקוקים לעובד זמני, לקצר את התקופה הזאת

אליהו (אלי) רביבו:  בהכרח אנחנו פוגעים במעסיקים, שאני מזכיר לך, "מעסיקים", זה לא איזה שהוא גוף

איתן לבני: חסר ישע

אליהו (אלי) רביבו: חסר ישע

דניאל פרידמן: זה אנשים

אליהו (אלי) רביבו: בסדר? ופעם שנייה, אני מאפשר לעובד לקבל איזה שהוא guarantee לפני שאני כמדינה קיבלתי את המענה ונתתי את המענה למי שבאמת זקוק לה

אליהו (אלי) רביבו:  שלטובת העניין הזה ה-12 חודשים האלה נועדו

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר? אני כן יכול לקדם בברכה שתגידי לי עובד שסיים באזור 1 ב-51 חודשים ומבקש לעבוד כעובד קבוע מיד סיום ההעסקה, מיד, לא לקצר את ה-12 חודשים

אליהו (אלי) רביבו:  מיד

אליהו (אלי) רביבו:  באזור 3, אני איתך

משה נקש: בדיוק מה שעשינו

משה נקש:  בדיוק מה שעשינו

אליהו (אלי) רביבו: אני איתך

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר? לבוא ולהגיד, בואי את יודעת מה יהיה השלב הבא

אליהו (אלי) רביבו:  שתבואי ותגידי שמע, אין ברירה, מישהו שסיים באזור 3 רוצה לקצר את, מיד בסיום ה-51 חודש לעבור לאזור 1

יואב בן צור: לא, לא

אליהו (אלי) רביבו: למה לא? זו הבקשה הבאה

אליהו (אלי) רביבו:  למה?     

יואב בן צור: לא

יואב בן צור:  משה, אבל אתם מבינים בדיוק מה אני אומרת

משה נקש: אבל זה מה שאמרת

משה נקש:  יושב הראש בדיוק אמר את הנקודה

משה נקש:  אנחנו רוצים לעזור כרגע - - -     

אליהו (אלי) רביבו: שנייה, שנייה

אליהו (אלי) רביבו:  את יכולה בבקשה לעדכן אותי אם אתן מזהות בעיות מיוחדות באזורים מסוימים או מטפלים מסוימים?     

יואב בן צור: באזור אשקלון קשה לנו מאוד

אליהו (אלי) רביבו: את זה אני רוצה שתבטאו

יואב בן צור: מאוד קשה

יואב בן צור:  עם כל העוטף

יואב בן צור:  יש לנו גם מהעוטף נפטרו לנו מטפלות, אבל זה מטופל

יואב בן צור:  יש לנו משפחות שעברו מהעוטף לאזורים אחרים ואנחנו מנסים לשבץ להם עובדים כרגע

יואב בן צור:  לא, הם היו ללא עובדים

אליהו (אלי) רביבו: אני רוצה לדעת, אם את יודעת לתת לי איזה שהוא, דיברת על אשקלון

אליהו (אלי) רביבו:  על איזה שהיא קבוצה או אולי תאגיד שמעסיק באשקלון, שיש שם נטישה

אליהו (אלי) רביבו:  בבקשה

אסנת בראביב מוספי: טוב

אסנת בראביב מוספי:  אני עובדת בעיקר באזור 3

אסנת בראביב מוספי:  שמי אסנת מוספי, מנכ"לית ים רם, אני עובדת בעיקר באזור 3

אסנת בראביב מוספי:  באירוע הגדול הזה ישר שוחחתי עם ענבל, מהמנהל, שהיא לא נמצאת פה כרגע

אסנת בראביב מוספי:  ואמת שהרמנו טלפונים לכל הלקוחות, עשינו בדיקת מצב, יחד עם העובדים הסוציאליים של הרשות

אסנת בראביב מוספי:  וכן הגענו להבנות וכן מנסים לעזור להם

אסנת בראביב מוספי:  רק יש בעיה אחרת, מהצד השני, שעובדים פוחדים

אסנת בראביב מוספי:  זה לא שאין מענה

אסנת בראביב מוספי:  כן מנסים למצוא להם פתרונות

אסנת בראביב מוספי:  אבל הבעיה היא שהמון המון עובדים מפוחדים ולא מוכנים להגיע לא לאשקלון, לא לשדרות, לא לנתיבות

אליהו (אלי) רביבו: מה רלוונטי שדרות?     

אסנת בראביב מוספי: הם לא מוכנים לעבוד שם

אליהו (אלי) רביבו: דודה מסעודה שגרה בשדרות ויש לה מטפלת סיעודית עברה איתה ביחד לבית מלון בים המלח

אסנת בראביב מוספי: אז הרבה עובדות לא מוכנות

אליהו (אלי) רביבו: לעבור לבית מלון?      

אסנת בראביב מוספי: כן

אליהו (אלי) רביבו: או, ספרו לי על זה

אסנת בראביב מוספי: הרבה עובדות

אסנת בראביב מוספי:  יש לי באשקלון מקרה שיש לי קשישה שאין לה ממ"ד

אליהו (אלי) רביבו: לא דיברתי על אשקלון

אליהו (אלי) רביבו:  אוקיי, בואי, אין לה ממ"ד מבחינתי זה שדרות

אסנת בראביב מוספי: אין לה ממ"ד והיא לא הייתה מוכנה ללכת לבית מלון?     

אליהו (אלי) רביבו: כי?     

אסנת בראביב מוספי: כי היא לא מוכנה ללכת לבית מלון עם הקשישה

אסנת בראביב מוספי:  אז הבן לקח אותם אליו הביתה

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  ומה קורה עם הקשישה הזאת?      

אסנת בראביב מוספי: עכשיו היא נשארת, מנסים לשכנע, אנחנו כבר כמה שבועות יום אחרי יום משכנעים את העובדת להישאר ולא צריך לפחד, את בממ"ד אצל הבן

אסנת בראביב מוספי:  וזה לוקח המון, אתה יודע, כאילו להסביר להם

אליהו (אלי) רביבו: אתן יודעות להתייחס לתופעה הזאת? אני לא מכיר אותה

אליהו (אלי) רביבו:  היא אמרה שזה דבר שחוזר על עצמו

אליהו (אלי) רביבו:  היא רק נתנה לי דוגמה אחת

מאיה בנדס: היה אצלנו מקרה, שוב, זה מקרים בודדים, זה לא עניין של זה

מאיה בנדס:  אבל מקרה ספציפי שהמטופלת הלכה לבית של הבת ברמת גן, שיש שם ממ"ד

מאיה בנדס:  והעובדת סירבה להצטרף אליה

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  היא לא רוצה, היא לא רוצה להיות נמצאת בבית משפחתי

מאיה בנדס: זה הסתיים בסיום העסקה בסופו של דבר

מאיה בנדס:  אוקיי? זה הסתיים בסיום העסקה, עם שימוע כדין, והכול בליווי שלנו

מאיה בנדס:  אבל זה גם קורה

אליהו (אלי) רביבו: בסדר, חריגים קורים תמיד ובכל מקרה

אליהו (אלי) רביבו:  תמיד ובכל מקרה

אליהו (אלי) רביבו:  אני שואל, אני מבקש לדעת האם אתם מזהים מגמה כזאת?     

אסנת בראביב מוספי: לרוב לא

אסנת בראביב מוספי:  יאמר לזכות העובדים והמשפחות שבאמת באמת הם בסדר

אסנת בראביב מוספי:  בוא נאמר ש-98% בסדר

אסנת בראביב מוספי:  תמיד יש 2% חריגים

אליהו (אלי) רביבו: אנחנו לא שם

אליהו (אלי) רביבו:  בשביל זה לא מקיימים דיון

אליהו (אלי) רביבו:  בשביל זה יש מערכות שאמורות לתת מענה למקרים חריגים

אליהו (אלי) רביבו:  מכאן אנחנו מזכירים, שבים ומזכירים ומעודדים מי שמרגיש שקולו לא מספיק נשמע, להשתמש בעוד כלי שלנו שמציע פניות ציבור

אליהו (אלי) רביבו:  מכיוון שאתה לא מפסיק להצביע, מרגיש לא נעים, אני אתן לך רשות דיבור

אליהו (אלי) רביבו:  אבל אחרי זה אתה לא מצביע

נדב דקל: אני מעסיק

נדב דקל:  ואני נתקל בבעיה

נדב דקל:  אני נדב דקל, אני מעסיק, אני אדם נכה

נדב דקל:  יש לי נכות קשה

נדב דקל:  ואני פניתי עשרות פעמים לרשויות, למשה נקש, לרשות האוכלוסין

נדב דקל:  הם רואים אותי כמספר, לא כבן אדם

אליהו (אלי) רביבו: נדב, תעצור, אל תתעייף

אליהו (אלי) רביבו:  בוא תעצור, אני אעשה לך את זה קצר

אליהו (אלי) רביבו:  אני אעשה לך את זה קצר

אליהו (אלי) רביבו:  אני הבהרתי בתחילת הדיון, מבחינתי אתה יכול להמשיך להצביע כמה שאתה רוצה בקצב הזה

אליהו (אלי) רביבו:  אני הבהרתי כאן בדיון שכל נושא שרוצים לדבר עליו הוא אך ורק עם השלכות שנגרמו כתוצאה מהמלחמה

אליהו (אלי) רביבו:  אם יש לך השגות לגבי הטיפול שאתה זוכה לו מרשות האוכלוסין, זה לא הזמן, זה לא המקום

אליהו (אלי) רביבו:  אל תגרור אותי להתייחס לגופה של טענה, כי אז אני יכול להבהיר ואתה יודע שאני בורח מזה

אליהו (אלי) רביבו:  אני ניהלתי איתך כמה שיחות בארבע עיניים

אליהו (אלי) רביבו:  הבהרתי לך, אני מזמין אותך שנשוב וניפגש ונמשיך להקשיב ולתת מענה ונתייחס לטענות שלך, שהן לא רלוונטיות לדיון הזה

אליהו (אלי) רביבו:  בזה סיימנו

נדב דקל: אז מה? אני לא רלוונטי?     

אליהו (אלי) רביבו: לא, חס וחלילה

אליהו (אלי) רביבו:  אחרי כל מה שאמרתי אתה לא רלוונטי? אני אומר שהתלונות שלך שזכו להתייחסות ויזכו להתייחסות נוספת הן לא חלק מהדיון שעוסק בהשלכות המלחמה

נדב דקל: אז בוא אני אגיד לך על המלחמה

אליהו (אלי) רביבו: או, על המלחמה, בבקשה

נדב דקל: אני כתושב פריפריה

משה נקש: איפה אתה גר?     

אליהו (אלי) רביבו: אתה מהקריות משהו, לא?     

נדב דקל: נהריה

נדב דקל:  כשאני רוצה להעסיק עובד זר והוא שומע שאני מנהריה הוא לא יגיע אליי

אליהו (אלי) רביבו: בגלל המלחמה?      

נדב דקל: גם במלחמה, כן

אליהו (אלי) רביבו: בגלל המלחמה?     

נדב דקל: בגלל המלחמה

אליהו (אלי) רביבו: אז איך אתה מסביר את זה שאני שמעתי את זה ממך כבר כמה, לא רוצה להגיד עשרות פעמים, אבל בוודאי יותר מ-15 פעמים

אליהו (אלי) רביבו:  שלפני המלחמה

אליהו (אלי) רביבו:  אז למה אתה אומר לי בגלל המלחמה

נדב דקל: גם במלחמה

אליהו (אלי) רביבו: גם במלחמה, אבל לא בגלל המלחמה

נדב דקל: לא רק בגלל המלחמה

אליהו (אלי) רביבו: אדוני, אם זה בגלל המלחמה אני רוצה ללמוד לטפל

אליהו (אלי) רביבו:  למרות שזה פרטני

אליהו (אלי) רביבו:  אם זה לא בגלל המלחמה זה לא נושא לדיון הזה

אליהו (אלי) רביבו:  ואתה לא יכול להגיד לי שזה בגלל המלחמה, כי אתה מספר לי את זה כבר שנה

נדב דקל: אני כמעסיק שרוצה לקבל עובד זר היום אני לא יכול לקבל

נדב דקל:  לא מהלשכות, שתפקידן לתת לי עובד זר, כי הם אומרים לי אין להם עובדים זרים

נדב דקל:  אם אתה רוצה להעסיק, אני אזמין לך עובד מחוץ לארץ

נדב דקל:  הם מביאים לי גם עובדים מחוץ לארץ ממדינות שהן לא, הן לא עובדות עם התרבות הישראלית

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  טוב אדוני, תודה

נדב דקל: כמו אוזבקיסטן

אליהו (אלי) רביבו: תודה, אני מודה לך

נדב דקל: וגם החלוקה שאתם מזכירים כל הזמן פה

נדב דקל:  הם מעדיפים לעבוד בתל אביב

נדב דקל:  פה בן אדם שהבאת פה, את פולין

אליהו (אלי) רביבו: אני חושב שמישהו פנה אליי דווקא שלשום על עובד זר מדהים שהתפנה

אליהו (אלי) רביבו:  שסיים העסקה

סימון דוידסון: בן אדם שהבאת אותו, התכוונת אליי?      

קריאה: כן, כן, זו הכוונה

סימון דוידסון: נעים מאוד, סיון דוידסון, חבר כנסת

סימון דוידסון:  והוא לא הביא אותי, אני אדם חופשי

נדב דקל: אני לא הייתי צריך לפנות - - -     

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, אבל הוא חבר ועדה

אליהו (אלי) רביבו:  לא, זה יכול לקחת עכשיו

אליהו (אלי) רביבו:  לא, שנייה נדב

אליהו (אלי) רביבו:  פרקטית, יש לך עכשיו עובד זר?     

נדב דקל: יש לי

אליהו (אלי) רביבו: נו, אז מה זה רלוונטי?     

נדב דקל: אם לא היה עובד זר לא הייתי יכול לבוא לפה

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  אז תודה לאל שיש לך עובד זר ואתה יכול להגיע

אליהו (אלי) רביבו:  ואני שמח לראות אותך

אליהו (אלי) רביבו:  ובכך הסתיימה רשות הדיבור שלך

אליהו (אלי) רביבו:  תודה רבה

נדב דקל: תודה רבה

משה יועד הכהן: אדוני יושב הראש, יש לי רק נקודה אחת, פנו אליי תוך כדי הדיון

משה יועד הכהן:  לגבי עובדים שמסרבים לעבוד עם מטופלים במלונות

משה יועד הכהן:  אני חושב שצריכה להיות התייחסות של הרשות, שהיא תאמר לאותו עובד שתהיה לו בעיה בהמשך

משה יועד הכהן:  זאת אומרת, אם הוא מנסה לעבור למקום אחר

אליהו (אלי) רביבו: פשוט קצר, קל ולעניין

אליהו (אלי) רביבו:  עובד שמסרב לעבוד בבית מלון, מר נקש, עובד שמסרב לעבוד בבית מלון, לא מצליח להבין, אבל כל אחד וסיבותיו שלו

אליהו (אלי) רביבו:  ניתן יהיה לשקול השמתו מחדש באזור 3

אליהו (אלי) רביבו:  לא טוב, הביתה

אליהו (אלי) רביבו:  אפילו מלחמה

משה נקש: במכתב שהוצאנו אתמול, במכתב שראש המנהל שלי ענבל משש, הוציאה אתמול כתוב ככה: "בנוגע לסיום העסקה" אני לא אקריא את כל הסעיף, אבל "במסגרת הבקשה להשמה חדשה תיבחן סיום סיבת העסקה"

משה נקש:  אנחנו לוקחים בחשבון גם את הדברים האלה

אליהו (אלי) רביבו: אין בעיה

אליהו (אלי) רביבו:  אז לקחת בחשבון זה נפלא, זה לא מספיק לי

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש לקבוע מדיניות

אליהו (אלי) רביבו:  מדיניות פשוטה

אליהו (אלי) רביבו:  עובד שלא רוצה להגיע לעבוד בבית מלון, זה עובד שהגיע מאזור 3

אליהו (אלי) רביבו:  בהכרח

אליהו (אלי) רביבו:  בהכרח

אליהו (אלי) רביבו:  הוא יכול לקבל השמה מחדש באזור 3, שהוא לא אזור מפונה

אליהו (אלי) רביבו:  לא טוב, הביתה

אליהו (אלי) רביבו:  פשוט

אליהו (אלי) רביבו:  לא יילקח בחשבון ולא כיבוס מילים

אליהו (אלי) רביבו:       אגב, למען הגילוי הנאות וההגינות, משה המסור והחרוץ מבטא כאן מכתבים והחלטות של ענבל

אליהו (אלי) רביבו:  היא לא נמצאת כאן כי היא נמצאת בשליחות חשובה מאוד לטובת ענף אחר, במולדובה

אליהו (אלי) רביבו:  והיא תגיע עם בשורות גדולות ונדון בזה בדיון הבא, בעזרת השם

אליהו (אלי) רביבו:       אז אני שב אליך בשאלה נוספת

אליהו (אלי) רביבו:  אני אשמח בבקשה לדעת, בהמשך לנושא שקיימנו בדיון מיום 23 באוקטובר, אתם פרסמתם שישנן הקלות בענף הסיעוד

אליהו (אלי) רביבו:  אתם ציינתם שיש מוקד ייעודי למפונים מהדרום ומהצפון

אליהו (אלי) רביבו:  וצוין שלצד זאת הרשות תנקוט במדיניות של סיוע פרטני למפונים

אליהו (אלי) רביבו:  אני אשמח לדעת אילו פעולות ננקטו כדי לסייע למפונים? יכול להיות שזה גם יענה לנו קצת על מה שהוליד את הצורך בשאלה הקודמת

אליהו (אלי) רביבו:  אני ארחיב – יכול להיות שעובד אומר כל הכבוד, אני מאוד מאוד מסור למעסיק שלי

אליהו (אלי) רביבו:  אבל במעט שעות שאני רוצה לישון ולהיות עם עצמי אני רוצה חדר לבד

אליהו (אלי) רביבו:  אני רגיל לחדר לבד

אליהו (אלי) רביבו:  לקחו אותי לבית מלון

אליהו (אלי) רביבו:  חדר משותף עם עוד בני משפחה

אליהו (אלי) רביבו:  לא נעים לי, לא טוב לי

אליהו (אלי) רביבו:  מבין אותו

אליהו (אלי) רביבו:  רוצה לדעת אם אתם נוברים להגיע לרזולוציות כאלה ולתת להם מענה? זו דוגמה

משה נקש: אני אתייחס לזה

דניאל פרידמן: אני יכול לקחת את זה צעד קדימה? מעבר לבית מלון, אני גם אמרתי בשיחות בינינו, האנשים שלא מוכנים להישאר בשדרות וזה, המצב שלהם קשה, צריך גם לבחון אופציה בשיתוף משרד הבריאות, משרד הרווחה, להביא אותם לבתי חולים, למוסדות

דניאל פרידמן:  ואז יש גם נוהל לעובדים זרים לעבוד באותם

אליהו (אלי) רביבו: אני אסביר לך את הבעיה

אליהו (אלי) רביבו:  אגב, למי שלא יודע, אין סיכוי שמישהו לא יודע

אליהו (אלי) רביבו:  אבל הדובר הוא חברנו המסור והנמרץ אלכס פרידמן מעמותת "נכה לא חצי בן אדם"

אליהו (אלי) רביבו:  אני מודה לך על שהצפת את זה

אליהו (אלי) רביבו:  אני רוצה רגע לבטא

אליהו (אלי) רביבו:  מדינת ישראל בוודאי וגם לא בעת הזו ובוודאי לא מול האתגרים הכלכליים הרבים שרובצים לפתחה

אליהו (אלי) רביבו:       אני אומר שמדינת ישראל מתמודדת עם מגוון רחב של אתגרים, בוודאי כלכליים, היא לא יכולה להרשות לעצמה לשם גמלה כפולה

אליהו (אלי) רביבו:  זאת אומרת שפעם אחת לממן את השהות של המטופל בבית חולים ופעם שנייה גם להמשיך ולממן ולספוג את הישארותו של העובד הזר

קריאה: גמלה ישירה אתה לא משלם

אליהו (אלי) רביבו: הגמלה מאיפה מגיעה? בוודאי

אליהו (אלי) רביבו:  גמלת סיעוד

אליהו (אלי) רביבו:  לא שייך אבל

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא מדבר על זה

אליהו (אלי) רביבו:  אני מדבר על גמלת סיעוד

אליהו (אלי) רביבו:  ניתן לממש אותה בשני אופנים: או באמצעות העסקה ישירה או שלא

אליהו (אלי) רביבו:  לצערי, בינתיים העסקה ישירה נותנת אחוז מופחת בצורה לא הגיונית ולא הגונה

אליהו (אלי) רביבו:  אבל עדיין, זו אפשרות נוספת

אליהו (אלי) רביבו:  עדיין זה אותו כסף

אליהו (אלי) רביבו:  זאת אומרת, זה יוצא מאותו מקור

אליהו (אלי) רביבו:  אם מטופל מפונה לבית חולים שיקומי, סיעודי, זה עולה כסף למדינה

אליהו (אלי) רביבו:  לא יכול לשם גם את זה וגם את הישארותו והחזקתו של העובד הזר

אליהו (אלי) רביבו:  כן, אלכס היקר?     

דניאל פרידמן: אדוני, אבל אתה מצד שני כן משלם גם על העובד הזר וגם על בית המלון

דניאל פרידמן:  אני מדבר על אופציות חריגות בהנחה שאין בית מלון

אליהו (אלי) רביבו: שהות בבית מלון אינה עומדת בקנה אחד עם עלות במוסד סיעודי

דניאל פרידמן: אני אומר עוד קצת חריגה

נטלי גבאי לוי: אדוני יושב הראש, אני אשמח להתייחס לזה ולומר שככלל אתה צודק

נטלי גבאי לוי:  אבל בימי המלחמה גם אנשים שפונו למוסדות סיעודיים אנחנו ממשיכים לשלם את גמלת הסיעוד ולא שוללים אותה

אליהו (אלי) רביבו: למה? למה?      

נטלי גבאי לוי: כי הם עברו לא מבחירה

נטלי גבאי לוי:  הם נמצאים שם בתנאים, נתחיל מזה שרובם לא רוצים להתפנות למקומות האלה ולא נוח להם

אליהו (אלי) רביבו: לבתי מלון?     

נטלי גבאי לוי: כן

נטלי גבאי לוי:  ושניים, הם ברוב המקרים מפונים עם העובדים הזרים שלהם

נטלי גבאי לוי:  העלות נשארת להם

נטלי גבאי לוי:  הם לא מחזירים את העובד הזר

נטלי גבאי לוי:  יש להם מישהו שנמצא איתם

נטלי גבאי לוי:  ואנחנו מאפשרים את זה

אליהו (אלי) רביבו: אני לא מקבל את זה

נטלי גבאי לוי: בסדר

אליהו (אלי) רביבו: אומר בכנות רבה, אני לא מקבל את זה

דניאל פרידמן: אז מה הם יעשו?     

אליהו (אלי) רביבו: הנה, אני מסביר

אליהו (אלי) רביבו:  מדינת ישראל מחויבת למתן מענה חלופי למקום מגורים קבוע

אליהו (אלי) רביבו:  אם בנסיבות המלחמה נאלצים לפנות

אליהו (אלי) רביבו:  המקום אמור להיות ראוי, מכובד, נקי, נגיש

אליהו (אלי) רביבו:  ככזה שיודע לתת מענה למוגבל ניידות, וזה בסדר גמור

אליהו (אלי) רביבו:  החליט המטופל ו/או בני משפחתו שהמענה הזה לא מתאים להם

אליהו (אלי) רביבו:  מבקשים לשנות את ייעוד התקציב שמדינת ישראל מתקצבת, בחירה שלהם

אליהו (אלי) רביבו:  מכבדים את זה

אליהו (אלי) רביבו:  לא מכפילים את זה

אליהו (אלי) רביבו:  אני מדבר כרגע בכובע של חבר, מרכז הקואליציה בוועדת כספים

אליהו (אלי) רביבו:  חבר'ה, אנחנו לא עם תקציב בלתי מוגבל

דניאל פרידמן: אני חושב שאנחנו מדברים על אותו דבר

אליהו (אלי) רביבו: אני חושב שלא, אבל אני אשמח שתסביר לי

דניאל פרידמן: אני מדבר על פינוי לא איפה שהמשפחה בוחרת

דניאל פרידמן:  אני מדבר על פינוי אדם שהתפנה למקום כזה או אחר, אנחנו מדברים על אותו דבר

דניאל פרידמן:  אני לא מדבר על מישהו שלא מתאים לו והוא רוצה מקום אחר

אליהו (אלי) רביבו: אז אני שוב פעם מסביר, אלכס

אליהו (אלי) רביבו:  אני רוצה להיות הגון ואחראי

אליהו (אלי) רביבו:  פונה

אליהו (אלי) רביבו:  מדינת ישראל אמורה לספק לו מקום חלופי שייתן מענה הוגן ומכובד ונוח

דניאל פרידמן: המדינה חשבה שאותו מטופל פונה למוסד סיעודי

אליהו (אלי) רביבו: אם הוא פונה למוסד סיעודי מתוך שיקולים ורצון והחלטה של המדינה, זה עניין אחד

דניאל פרידמן: אוקיי

דניאל פרידמן:  זהו

אליהו (אלי) רביבו: אם המטופל מבקש מתוך נוחות שלו לא להגיע לבית מלון, אלא להגיע לבית חולים סיעודי, המדינה לא יכולה לספוג כפל

אליהו (אלי) רביבו:  פשוט

אליהו (אלי) רביבו:  אז זהו, אז הנה, הבהרתי

אליהו (אלי) רביבו:  טוב שהבהרת את זה ואני הבהרתי על זה

אליהו (אלי) רביבו:  פשוט

דניאל פרידמן: ומה קורה עם העובד בזמן שאדם פונה למוסד סיעודי?     

אליהו (אלי) רביבו: אז אני הסברתי

אליהו (אלי) רביבו:  אני חושב שאני הסברתי בצורה מאוד נהירה

אליהו (אלי) רביבו:  אם המטופל פונה מבחירה שלו, מבחירה שלו, למוסד סיעודי כשיש חלופה אחרת, הוא ויתר על העובד

אליהו (אלי) רביבו:  הוא בוודאי ויתר על הגמלה שבאמצעותה הוא מעסיק את העובד

אליהו (אלי) רביבו:  פשוט

אליהו (אלי) רביבו:  חבר'ה, מדינת ישראל עם לא מעט אתגרים

אליהו (אלי) רביבו:  יש גבול עד כמה ניתן למתוח את זה בעת הזו

דניאל פרידמן: אנחנו מדברים על אותו דבר

אליהו (אלי) רביבו: אז אני אומר לכם שלא

נטלי גבאי לוי: אז אני כן, אני אדייק ואומר שאמרנו את אותו דבר

נטלי גבאי לוי:  והדיוק שאתה עשית על העניין שאם אדם פונה מטעם המדינה אז לאנשים כאלה אנחנו משלמים

נטלי גבאי לוי:  חשוב לציין שגם האנשים האלה מסומנים במשרד הבריאות, הם מקבלים קוד מלחמה, שבעצם ככה אין חלוקת קצבה בחלק מהגמלאות שהיא כן מתבצעת בביטוח הלאומי

נטלי גבאי לוי:  ואנחנו ממשיכים לנכה עצמו שנמצא שם

נטלי גבאי לוי:  הוא לא בחר להגיע לשם

נטלי גבאי לוי:  לא הייתה לו ברירה

נטלי גבאי לוי:  הוא תחת אש

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, לא

אליהו (אלי) רביבו:  אז הנה, אז אני שוב פעם, גב' גבאי

אליהו (אלי) רביבו:  גם פה אני רוצה לדייק את זה

אליהו (אלי) רביבו:  אם מטופל מפונה בהוראת המדינה, אבל בהחלטת המדינה בשל אילוצים של המדינה למוסד שיקומי ולא לבית מלון, זה בסדר ומתבקש שהיא תמשיך לספוג ולהעסיק את העובד שלו

אליהו (אלי) רביבו:  זה בסדר גמור

אליהו (אלי) רביבו:  אם המדינה אבל הסכימה, חרף העובדה שיש לה מתן פתרונות אחרים כדוגמה בית מלון, הסכימה לשכן את אותו מטופל בבית חולים סיעודי, זה לא אומר שהיא גם תסכים לשלם כפל

אליהו (אלי) רביבו:  זה מה שאני אומר

אליהו (אלי) רביבו:  אין היגיון אחר

צפי הלל דיאמנט: שלום

צפי הלל דיאמנט:  שצמי צפי הלל דיאמנט, אני האחות הראשית באגף לגריאטריה במשרד הבריאות

צפי הלל דיאמנט:  בהינתן שאותו אדם יתכן ויחזור לביתו עם העובד הזר, הוא הגיע למוסד סיעודי בקוד מלחמה, המדינה משלמת

צפי הלל דיאמנט:  אני מבקשת פשוט את ההנחיה

צפי הלל דיאמנט:  הוא בא עם העובד הזר, העובד הזר נמצא איתו באותו מוסד סיעודי

צפי הלל דיאמנט:  ואם המדינה לא תשלם עבור העובד הזר, העובד הזר ילך

צפי הלל דיאמנט:  ומה יקרה אם האדם ירצה לחזור לביתו? מה אז?     

אליהו (אלי) רביבו: אז אני אסביר

אליהו (אלי) רביבו:  קודם כל, בשביל זה, קודם כל, אז אני ארחיב על זה

אליהו (אלי) רביבו:  בשביל זה המטופל ובני משפחתו יצטרכו להפעיל שיקול דעת, על כל המשמעויות וההשלכות

אליהו (אלי) רביבו:  ושוב פעם, אם המטופל הגיע לאותו מוסד כי למדינה אין חלופה אחרת, כמובן שהיא ממשיכה לספוג את תקצוב העסקתו של העובד גם בהיותו באותו מוסד

אליהו (אלי) רביבו:  ומשכך, הקשר ביניהם יימשך גם כשהוא יוחזר לביתו

אליהו (אלי) רביבו:       אבל אם המדינה הסכימה, נעתרה לבקשתו של המטופל להיות מפונה למוסד ולא לבית מלון, אוקיי? בכזה מקרה אני מצפה שהמדינה לא תספוג באותה תקופה מעבר לתקצוב של שהותו בקוד מלחמה במוסד סיעודי גם את העובד הזר

אליהו (אלי) רביבו:  ואני רוצה לדעת באיזה מקרים המדינה החליטה שהיא מפנה למוסד סיעודי מטופל שכן יכול להימצא בביתו אם אין מלחמה, אבל לא יכול להימצא בבית מלון בתנאים מותאמים

צפי הלל דיאמנט: זה תלוי אם המלון מונגש או לא מונגש

צפי הלל דיאמנט:  כי לא כל המלונות מונגשים

צפי הלל דיאמנט:  יתכן ויהיה מצב, וכבר ראינו את זה, שבן אדם פונה לבית מלון

צפי הלל דיאמנט:  ראינו שהשירות שהוא מקבל שם הוא לא יכול להיות מיטבי, כי המלון לא מונגש

צפי הלל דיאמנט:  סתם דוגמה פשוטה: יש אמבטיה ולא מקלחת

צפי הלל דיאמנט:  או שדלתות החדר לא מספיק רחבות

אליהו (אלי) רביבו: כפי מיטב ידיעתי אין מציאות שבה בית מלון בישראל נותן שירותים שבכללם אין אחוז מסוים למתן מענה למוגבלי ניידות

דניאל פרידמן: אדוני

אליהו (אלי) רביבו: אין בעיה, זו תשובה

אליהו (אלי) רביבו:  זה מה שרציתי לשמוע

אליהו (אלי) רביבו:  לא רציתי לבשל אותה

אליהו (אלי) רביבו:  רציתי שיגידו בבתי מלון על פי התקנים באופן מצרפי יש 30%, אין בעיה

אליהו (אלי) רביבו:  ומכיוון שזה לא מספיק, אין בעיה

אליהו (אלי) רביבו:  אבל אני ציפיתי וכיוונתי לתשובה הזאת

אליהו (אלי) רביבו:  כיוון שלא קיבלתי אותה אני לא רוצה לענות במקומם

אליהו (אלי) רביבו:  כי אני רוצה לדעת 6אם יכול להיות שיש חדרים שמונגשים ולא מומשו ובזמן הזה מטופל ביקש להגיע לבית חולים סיעודי והמדינה כיבדה את זה

אליהו (אלי) רביבו:  ואני לא מתערב לה בשיקולים

אליהו (אלי) רביבו:  אבל בנוסף לזה גם ספגה את עלות העסקתו של העובד

אליהו (אלי) רביבו:  קחו בחשבון שהוא נמצא בבית חולים סיעודי, צריך לתת לו מקום לינה, צריך לתת לו כלכלה, ואולי גם על זה יבקשו כסף וזה בסדר

אליהו (אלי) רביבו:  מישהו אמור לשלם את זה

איתן לבני: אבל גם המלונות, החדרים הם מונגשים, אבל בצורה מוגבלת

איתן לבני:  כלומר, אם הסיעודי זקוק למנוף, תדע לך שאין מנוף במלונות

איתן לבני:  ואפילו אם יהיה אפשר להביא ואתה מביא, להשתמש בו, כי המיטה היא למטה

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  טוב, אני ביטאתי אני חושב באופן מספיק ברור את גישתי ואני אחקור את זה בשלב מאוחר יותר, לא נגזול זמן יקר

אליהו (אלי) רביבו:       טוב, נמצא איתנו מר נחי כץ, מנכ"ל איגוד בתי האבות

חיים כץ: תודה

משה נקש: נחי, סליחה

משה נקש:  ברשותך, אדוני יושב הראש, לפני שנחי מתייחס, כי זה לעבור קצת לנושא אחר

משה נקש:  אני אשיב לשאלה ששאלת ולא הספקתי לענות, כי אלכס חידד

משה נקש:  שאלת מה אנחנו עושים ואיזה מענה אנחנו נותנים

משה נקש:  אז קודם כל, אנחנו באמת בהוראה של ענבל לכולנו, לכל הצוות, גם אני וגם העובדים הסוציאליים שאצלי באגף, נסענו גם, אגב, בדיוק מה ששוחחתם עכשיו

משה נקש:  היינו גם בדיור מוגן וגם בבית אבות בתל אביב, שפונו אליו מטופלים סיעודיים עם העובדים הזרים שלהם

משה נקש:  יש מקום שם והם בסדר והם מרוצים

משה נקש:  וכולם, גם העובדת וגם המטופלת הסיעודית שהיא בת 92, וניצולת שואה, אבל צלולה לחלוטין, אמרו לי אנחנו כבר מאוד מאוד רוצות לחזור לבית בעוטף

משה נקש:  זאת אומרת, זה ממש, ראינו גם במקרה הזה, וגם במקרים אחרים, הרבה מסירות נפש של עובדים זרים

משה נקש:      אבל אם אני חוזר לנקודה, אז אנחנו עושים את הביקורים האלה

משה נקש:  גם היינו במלונות בים המלח, ראינו את כל המקומות

משה נקש:  אנחנו שומעים את הצרכים מהשטח

משה נקש:  חלק מההקלות שנתנו בדיוק משם נולד

משה נקש:  לא כל השכל אצלנו, אנחנו כל הזמן אומרים את זה

משה נקש:  הצעקות שעלו או הבעיות או הסוגיות שעלו מהשטח, גם בנוגע ליציאות באינטר ויזה, זה דברים שאנחנו טיפלנו בהם וההקלות שעשינו זה בעקבות הדברים האלה שראינו בביקורים ובסיורים שאנחנו מאוד מאוד חושבים שחשוב מאוד שנמשיך וגם נעשה אותם

סימון דוידסון: זה המשפט הכי חכם ששמעתי פה היום

סימון דוידסון:  כשאתה הולך לשטח, אתה רואה בעיניים, אתה שומע

אליהו (אלי) רביבו: אתה מוזמן איתנו שבוע הבא, סימון

סימון דוידסון: אתה לומד הכי הרבה

סימון דוידסון:  השטח הוא הכי חשוב

משה נקש: חד משמעית

משה נקש:  צריך לשמוע את האנשים וללמוד מה הצרכים שלהם

אליהו (אלי) רביבו: אז תכף אתה תשמע עוד צורה של שטח

אליהו (אלי) רביבו:  אבל בינתיים מר כץ

אליהו (אלי) רביבו:  ולפני כן אני אשמח אם אתה תוכל ברשות הדיבור ניתנת לך, להשיב לי האם אתה יודע על מוסדות שיקום, מוסדות סיעוד, בתי אבות, הממוקמים באזורים שפונו

אליהו (אלי) רביבו:  אם יש כאלה ומה התבצע לעניינם

חיים כץ: כן, תודה

חיים כץ:  אז קודם אני אענה לשאלתך

חיים כץ:  יש בתי אבות שפונו, גם מיישובי רמת הגולן פינו, מי שהיה לאורך הגבול שם

חיים כץ:  גם מאשקלון פינו חלק מקומות שלא היו ממוגנים

חיים כץ:  הם פשוט הועברו למוסדות אחרים, זאת אומרת, במרכז יותר

חיים כץ:  הליך שמשרד הבריאות עשה

חיים כץ:  אני יכול לתת גם סקירה על זה

אליהו (אלי) רביבו: ומה קורה עם העובדים שמועסקים? זה מכפלת כוח?     

חיים כץ: מה שמשרד הבריאות נתן

חיים כץ:  אנחנו מאוד רצינו שהעובדים, שהזקנים מכירים אותם, יעברו, לפחות חלק מהצוות יעבור איתם למוסד החדש

חיים כץ:  היה איזה, באותו מעבר בעצם גם נלקחו למוסד כל המימון שלו, כל התקצוב שלו עבר למוסד החדש, הם בעצם נשארו בלי מימון

חיים כץ:  אז הוסדר לחודש אחד

צפי הלל דיאמנט: זה לא מדויק

חיים כץ: זה מה שהיה בפועל

חיים כץ:  ניתן תקצוב ל-50% שמירת מיטה זה נקרא, למשך חודש

חיים כץ:  ועם זה בעצם המוסד אמור לתפעל את המקום, לשלם ארנונה או להחזיק את המקום בלי הדיירים ולהחזיק את הצוות קצת עובד

חיים כץ:  זה כרגע הסיכום שיש

חיים כץ:  אני לא יודע אם יש משהו להמשך, אולי יש בשורה, אז נשמח לדעת

צפי הלל דיאמנט: אין כרגע בשורה מעבר לזה שיש שמירת מיטה, שזה 50% לתקופה שהוגדרה

צפי הלל דיאמנט:  וכרגע מבררים אם יש אפשרות לתת תקצוב נוסף

צפי הלל דיאמנט:  ברגע שיהיה איזה שהיא עדכון, כולל עדכון שביקשנו לגבי מימון של העובדים הזרים שכן מגיעים עם הזקנים למוסדות, הכול נמצא כרגע בדיון בצוות הכספים

צפי הלל דיאמנט:  תקבלו את העדכון

צפי הלל דיאמנט:  אין פה משהו שלא שיתפנו אתכם

חיים כץ: לא, לא אמרתי שלא שיתפו, רק שיקפתי תמונת מצב

חיים כץ:  ניתן 50% שמירת מיטה

חיים כץ:  לפי החישובים שלנו, ממוסדות שפונו בצפון, העלות היא 70% לשמור את המוסד קיים, שיהיה להם לאן לחזור בסוף המלחמה

חיים כץ:  אבל שיקול של המשרד, זה בסדר

אליהו (אלי) רביבו: מר כץ, אני רוצה רגע שנבהיר

אליהו (אלי) רביבו:  אם אני הבנתי ממך נכון, כלל העובדים הסיעודיים עברו עם המטופלים לאותם מקומות זמניים

אליהו (אלי) רביבו:  ועובדי המנהלה ושהם לא סיעודיים נשארו לתחזק את אותו מבנה?     

חיים כץ: לא בדיוק

חיים כץ:  ניתנה החלטה רק להעביר את המיטות, את הזקנים שהיו שם במיטות, למוסד החדש

אליהו (אלי) רביבו: מה עם העובדים?     

חיים כץ: לא ניתנה החלטה לגבי העובדים

אליהו (אלי) רביבו: אז איפה הם?     

חיים כץ: הם כרגע, לפחות המוסדות שאני מדבר איתם, הם על חשבונם כן לקחו את העובדים למוסד החדש, על חשבון, מתוך התקצוב שניתן של ה-50% שמירת מיטה

אליהו (אלי) רביבו: אז הם כן עברו

חיים כץ: הם עברו לא כהנחיה

אליהו (אלי) רביבו: לא דיברתי עכשיו על סוגיית התקצוב

אליהו (אלי) רביבו: לא כהנחיה

אליהו (אלי) רביבו: אין בעיה

אליהו (אלי) רביבו:  בפועל הם עברו והם ממשיכים להשתכר

אליהו (אלי) רביבו:  טוב, אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  בבקשה, כן?     

תמר גלפנד: שלום לכולם, שמי תמר גלפנד, אני פעילה חברתית למען זכויות ילדים נכים

תמר גלפנד:  אני רוצה קודם כל להגיד שהמשרד של משה נקש אחד המשרדים הטובים מכל המשרדים

תמר גלפנד:  ממש שירות כל הכבוד, תמשיכו

תמר גלפנד:       יש בעיה של משפחות שמעסיקות עובד זר, יש להם ילדים נכים סיעודיים ברמה הכי קשה

תמר גלפנד:  לי יש ילדה כזאת, ילדה בת 14

תמר גלפנד:  זה ילדים שלא יכולים לבקש כוס מים, טיטולים, לא מדברים

תמר גלפנד:  אפילו לוועדה פה הם לא יכולים להגיע

תמר גלפנד:  ובעצם אנחנו המשפחות מאוד מאוד תלויות בעובדים הזרים

תמר גלפנד:  עכשיו, ברגע שתהיה הסלמה, גם העובדת זרה שלי וגם עם הרבה פניות שאנחנו מקבלים, אנחנו ישר עולים למטוס

תמר גלפנד:       אנחנו רוצים השנה הזאת, שאנחנו לא לא יודעים מה הולך לקרות, אף אחד לא יודע מה יקרה בצפון, אף אחד לא יודע מה יקרה כל רגע

תמר גלפנד:  שהשנה הזאת, כל עובד זר שנשאר במדינה ולא ילך לחופשה ויישאר פה, לפחות יקבל מהמדינה, מביטוח לאומי, איזה מענק לשנה הזאת

תמר גלפנד:  שבעצם אנחנו נדע שהשנה לפחות הוא נמצא לצד הילד שלו, הסיעודי

תמר גלפנד:  כי תחשבו שמשפחה שאין להם עובד זר, הילד אוטומטית עובר להוסטל

תמר גלפנד:  עלות של הוסטל למדינה זה לפחות בין 20,000 ל-30,000 בחודש

תמר גלפנד:  אז פה בעצם המדינה לא חוסכת כסף

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי, אני אתייחס

תמר גלפנד: ויש לי עוד נושא שאני רוצה להעלות

תמר גלפנד:  בהתחלת המלחמה, כשהיה הרבה הרבה אזעקות, אז משרד החינוך לא פתח בעצם את מקום הלימודים

תמר גלפנד:  כי לא היה בעצם, אין צוות שירים כל נכה לכיסא גלגלים וייקח אותו למקום המוגן

תמר גלפנד:  אנחנו רוצים שבמקרים שיש באמת הסלמה מאוד מאוד קשה, העובדים הזרים יוכלו להיכנס בהיתר למסגרות, למשרד החינוך, שזה בעצם עד גיל 21, או תעסוקה שזה מעל גיל 21 וזה שייך לרווחה

תמר גלפנד:  אני מדברת על נכים שלא יכולים לדבר

תמר גלפנד:  זה נכים באמת שתלויים באנשים

תמר גלפנד:  ובעצם לתת להם אפשרות להיות שם

תמר גלפנד:  כי בעצם עובד זר, אני נגיד העובדת הזרה שלי, היא מתחילה לעבוד אצלי משעה 16:00 כשהילדה שלי חוזרת, עד הערב

תמר גלפנד:  בבוקר אני לא צריכה אותה

תמר גלפנד:  אז בעצם לתת להם אופציה שבזמן שיש מלחמה מאוד קשה או במקרי חירום כמו נגיד הקורונה, כל הדברים האלה, שהם יוכלו להיכנס למוסדות האלה

תמר גלפנד:       תודה רבה

תמר גלפנד:  ואתה ממש ממש מקצועי בוועדות שלך

תמר גלפנד:  תמשיך

אליהו (אלי) רביבו: אני מאוד מאוד מודה לך

אליהו (אלי) רביבו:  מיד אני אבקש את התייחסות הגורמים הרלוונטיים בבקשה השנייה

אליהו (אלי) רביבו:  אני אתחיל רגע בנושא הראשון

אליהו (אלי) רביבו:       אני מצפה שהמדינה, גם כאן אני פונה אליכם, כן תתייחס בשיפוי מסוים ותמרוץ לעובדים זרים הנמצאים במה שהוגדר 0-40 בדרום, 0-9 בצפון, ועדיין נשארים לעסוק בעבודתם המסורה

אליהו (אלי) רביבו:  אבל זה לא יכול להיות גורף בכל מדינה

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר? זה רק במקומות שפיקוד העורף מגדיר

אליהו (אלי) רביבו:       מי מבקש להתייחס לבקשה השנייה והאלמנטרית של הגברת?     

מאיה בנדס: אני חושבת שזה משרד החינוך אדוני

מאיה בנדס:  הוא אמור לתת פה מענה

מאיה בנדס:  כי הם אלה שמסרבים לרוב לאפשר לעובדים הזרים להיכנס למוסדות, ללימודים

תמר גלפנד: לא, אנחנו נפגשנו עם המנכ"ל והוא אומר שזה צריך לעבור חקיקה בוועדה פה

מאיה בנדס: לא

תמר גלפנד: משה, אתה זוכר שהעלינו את הנושא וסיסו אמר שזה צריך לעבור?     

משה נקש: של מה, סליחה?     

תמר גלפנד: שעובד זר יוכל להיכנס למשרד החינוך

אליהו (אלי) רביבו: למוסדות

מאיה בנדס: למוסדות חינוך של משרד החינוך

משה נקש: להיכנס ביחד עם המטופל?     

מאיה בנדס: כן

משה נקש: זה קורה

משה נקש:  מה זאת אומרת?      

חיים כץ: אני רק אשמח להשלים את הדברים, כי לא דיברתי בסוף

אליהו (אלי) רביבו: בבקשה

חיים כץ: רק עניתי לשאלה של היו"ר

חיים כץ:  אנחנו כעיקרון נשענו על 1,000 פלסטינאים עד המלחמה

חיים כץ:  ובעצם חצי מהם לפי הערכות - - -     

אליהו (אלי) רביבו: מאיו"ש?     

חיים כץ: מהגדה, כן, מאיו"ש

חיים כץ:  חצי מהם לפי הערכות שלנו כבר לא מגיעים והם הולכים ומתמעטים

חיים כץ:  הדרך קשה להם, יש הרבה מקרים

חיים כץ:  אנחנו כן בשיחות עם רשות האוכלוסין

חיים כץ:  אנחנו קולטים מפונים

חיים כץ:  קלטנו מעל 1,000 מפונים לפי הערכות שלנו ואנחנו רוצים לקלוט עוד

חיים כץ:  יש בתי אבות, שאלו אותי אתמול בכנסת גם למה יש מוסדות שלא מקבלים

חיים כץ:  כי קשה להם מבחינת הטיפול, אין מספיק מטפלים

חיים כץ:  אנחנו כן ביקשנו מהרשות לפתוח קול קורא

אליהו (אלי) רביבו: אתה מבקש מכסה

חיים כץ: לאו דווקא מכסה

חיים כץ:  מכסה יש

חיים כץ:  אבל לפתוח קול קורא להקצות היתרים למוסדות שלא הגישו עדיין בקשות להיתרים

אליהו (אלי) רביבו: מה ההתייחסות, מר נקש?     

משה נקש: אני צריך לבדוק את הסוגייה הזאת

משה נקש:  אבל אני חושב שזה גם צריך להיות משהו בתיאום עם משרד הבריאות לעניין, זה יותר לעניין הקצאה פר מחלקה ולאיזה מוסדות אפשר להקצות

משה נקש:  זה משהו שעשינו את זה בתיאום, אז צריך לבדוק את זה עם משרד הבריאות

חיים כץ: אז אני אשמח לדעת שזה יוצא לדרך

חיים כץ:  יש הרבה מוסדות שמחכים להזרמה של ההיתרים

אליהו (אלי) רביבו: טוב

אליהו (אלי) רביבו:  אני מציע ומבקש שתוציא מכתב שמבטא את בקשותיכם

אליהו (אלי) רביבו:  תכתב את הוועדה, אנחנו נעקוב אחריכם

אליהו (אלי) רביבו:  הוועדה גם כן תבדוק באיזה דרך ניתן לממש את קיום המדיניות כפי בקשתך ואיפה זה חונה

אליהו (אלי) רביבו:  צריך לקדם את זה בחקיקה

אליהו (אלי) רביבו:  אני יותר מאשמח לעשות את זה כאן

אליהו (אלי) רביבו:  תודה רבה

דניאל פרידמן: אני אשמח לזכות דיבור

אליהו (אלי) רביבו: הייתי בטוח שקיבלת, אבל בוא

אליהו (אלי) רביבו:  אני צריך כבר לסיים, כי תכף אני מתחיל דיון אחר ודפנה ומאיה חיכו בסבלנות

אליהו (אלי) רביבו:  והן אלה שהובילו את המהלך שיכול היה לקיים את הדיון הזה

אליהו (אלי) רביבו:  אז תעשה את זה זריז

דניאל פרידמן: אני היום מדבר טיפה יותר מהרגיל, אבל אעשה קצר

דניאל פרידמן:  האירוע, היום אני לא רגוע

דניאל פרידמן:  אני חושב שגם פה בוועדה ולצערי גם ברשות, עדיין לא מבינים את גודל המשבר שנפל עלינו

דניאל פרידמן:  גם בנתונים שלך, נקש, אנחנו מדברים על 400 עובדים פחות נכון לרגע זה

דניאל פרידמן:  במצב שגם ככה אנחנו תמיד בדיון של יש מחסור, אין מחסור

דניאל פרידמן:  אז גם עכשיו הם הפכו את זה ל-0

דניאל פרידמן: 7%, אבל זה 400 עובדים פחות ועוד 1,200 שיצאו ולא ברור אם הם יחזרו

דניאל פרידמן:  ואלה שפה עוזבים כל יום

דניאל פרידמן:  אתמול דיברתי עם הלשכה הפרטית שלי, 12 עובדים-עובדות עזבו בשבוע האחרון

דניאל פרידמן:  כל שבוע יוצאים בעשרות

דניאל פרידמן:       פה יש לי שאלה אחרת

דניאל פרידמן:  אתה גם טוען שמגיעים עובדים

דניאל פרידמן:  אני לא יודע איך הם מגיעים, - - - ויוצאים, זה בטח מה שתשאל אותי

דניאל פרידמן:  אבל עדיין, אלה שיוצאים כנראה יוצאים בטיסות חילוץ מהמדינות שלהם

דניאל פרידמן:  אבל יוצאים בעשרות

דניאל פרידמן:  ואלה שעדיין פה אני יכול, מצנעת הפרט אני לא אשמיע, אבל אני אשלח לכם את זה בווטסאפ

דניאל פרידמן:  יש לי הודעה, אחת ההודעות

דניאל פרידמן:  אלה שכן עובדים פונים למטופלים ואומרים בגלל המלחמה או שתשלם לי יותר או שאני עוזב

דניאל פרידמן:  מצב שאנחנו מכירים ברגיל וכרגע גובר

דניאל פרידמן:  ואני אשלח לך את ההודעה הזאת, לא רוצה להשמיע אותה פה

דניאל פרידמן:  אתה תשמע אותה

דניאל פרידמן:  ויש פה משבר עצום

דניאל פרידמן:  משבר עצום שאנחנו כנראה עדיין לא מבינים את סדר הגודל שלו

דניאל פרידמן:  ומה יהיה פה בעוד חודש ובעוד חודשיים, יהיה פה אסון נוסף, אסון סיעודי

דניאל פרידמן:  תודה

אליהו (אלי) רביבו: אני לא יודע איך ליישב את מה שאתה מספר לי כרגע, כי אני מקבל סקירה שמגובה גם על ידי לשכות פרטיות וגם על ידי רשות האוכלוסין

אליהו (אלי) רביבו:  ואני לא נתקלתי בכאלה פניות ומקרים, אבל אני אשמח להתייחס ולתת

דניאל פרידמן: גם הלשכה הפרטית שלי היא חברה באחיעוז, אז אני לא מבין את פערי סדר הגודל

אליהו (אלי) רביבו: זה בדיוק מה שאני שואל

דניאל פרידמן: גם אני לא מבין

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  טוב, דפנה ומאיה ממטה מאבק הסיעודיים, בתמצות

דפנה פודור: אז אני אגיד שהנתונים ואיסוף הנתונים לוקחים זמן, משתי סיבות: אחת, זה שגיוס וכניסה לישראל לוקחים בדרך כלל שלושה חודשים

דפנה פודור:  אז אלה שנכנסים עכשיו הם הוזמנו לפני שלושה חודשים

דפנה פודור:  ואנחנו נתחיל לראות ביטולי הגעה ואנחנו נתחיל לראות מחסור מהכיוון הזה

דפנה פודור:  וזה ייקח זמן עד שנתחיל לראות את הדבר הזה

דפנה פודור:       הנקודה השנייה זה היציאה מישראל

דפנה פודור:  שאם עובד זר פעל כדין הוא נתן חודש הודעה מוקדמת

דפנה פודור:  היום אנחנו חודש, ואני יש יום אבל אזרחי, אז אני משתתפת בצער המשפחות כמובן

דפנה פודור:  אבל אנחנו יודעים שהרבה מאוד עובדים לא ביום הראשון, אבל בשבוע הראשון הודיעו שהם הולכים לעזוב

דפנה פודור:  וגם את הנתונים האלה אנחנו נראה

דפנה פודור:  וזה לוקח זמן לאסוף את הנתונים האלה

דפנה פודור:  הבעיה שלנו שהחוק היום הוא הרמטי והוא לא נותן שום שיקול דעת לשר הפנים

דפנה פודור:  שר הפנים התפרק לחלוטין משיקול הדעת ומה שלא עומד בקריטריונים של חוק הכניסה לישראל לא יאושר

דפנה פודור:  אין שם מקום לשיקול דעת במצב חירום

דפנה פודור:  לא בקורונה, לא במלחמה

דפנה פודור:  ואנחנו רואים בשנים האחרונות שיש רק מצבי חירום

אליהו (אלי) רביבו: את מדברת על קצב גידול הכניסה לישראל?     

דפנה פודור: אני מדברת על אישור של עובדים הומניטרי

דפנה פודור:  היה צריך שלוש פעמים הליכי חקיקה לקדם הוראת שעה בתקופת הקורונה על מנת לענות על המחסור

דפנה פודור:  וזה לוקח המון המון זמן

אליהו (אלי) רביבו: מה יותר פשוט מכך שהלשכות יממשו את פוטנציאל גיוס העובדים ובזה אנחנו ניתן מענה? מה יותר פשוט מזה?     

יואב בן צור: אנחנו מממשים

אליהו (אלי) רביבו: מממשים? יש הצדקה להגדיל?     

יואב בן צור: את ההכנסות מחו"ל?      

אליהו (אלי) רביבו: כן

יואב בן צור: שוב, זה כמו שדפי אמרה, אנחנו כרגע לא רואים את זה ממש הלכה למעשה

אליהו (אלי) רביבו: אבל אתם אמורים, אני ביקשתי ללמוד מגמות

יואב בן צור: אז אנחנו יודעים, המגמה כן

יואב בן צור:  אנחנו נצטרך

אליהו (אלי) רביבו: יופי

אליהו (אלי) רביבו:  למה לא שיקפתם לי את זה?     

שמחה בבה: אין עובדים

אליהו (אלי) רביבו: שנייה

אליהו (אלי) רביבו:  אין עובדים, אבל אנחנו יכולים לדאוג להביא עובדים

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא קיבלתי לזה התייחסות

אליהו (אלי) רביבו:  אני קיבלתי פה, אני נתתי רשות דיבור לבעלות מקצוע שהן מעסיקות

אליהו (אלי) רביבו:  הן אמורות לשקף לי את הצרכים

אליהו (אלי) רביבו:  אם היא הייתה אומרת לי את זה, המילה הראשונה שהייתי פונה באופן מיידי עם זה למר נקש

אליהו (אלי) רביבו:  הייתי אומר לו מסתבר ברבות השנים שתקרה של 15% כנגזרת מהחוקים הקיימים פה לא מספיקה

אליהו (אלי) רביבו:  תפעלו בבקשה להגדיל אותה ל-18%-20%

יואב בן צור: כן

יואב בן צור:  אבל מר נקש אמר שאין מחסור

יואב בן צור:  ואני לא יכולה כל פעם להתמודד איתו בלהוכיח

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא

אליהו (אלי) רביבו:  אם יש מחסור או לא הוא לא יכול להגיד, כמו שאת לא יכולה להגיד

אליהו (אלי) רביבו:  למה? יש פוטנציאל גיוס, יש מכסות

אליהו (אלי) רביבו:  את יכולה להגיד לי תשמע, אנחנו מיצינו את מלוא יכולת הגיוס שלנו

אליהו (אלי) רביבו:  תאפשרו לנו להביא עוד

אליהו (אלי) רביבו:  ואז זה יוכיח שאם הוא אומר את זה הוא טועה

אליהו (אלי) רביבו:  אבל אתם לא הראיתם את זה

שמחה בבה: בגלל שיש חוסר בעובדים אז כל עובד שמגיע אליך לא מוכן לוותר על בין 7,000 ל-8,000 שקלים

אליהו (אלי) רביבו: לא, זה לא הדיון

שמחה בבה: אז אני אומרת לך

אליהו (אלי) רביבו: אני מתנצל, גב' בניטה, זה לא הדיון

שמחה בבה: מי שפנוי זה מה שקורה

אליהו (אלי) רביבו: כן, אין בעיה

אליהו (אלי) רביבו:  אבל אני מבקש לדעת האם מוצו כלל התקנים העומדים לרשות הלשכות הפרטיות?     

שמחה בבה: הלשכות אומרות שנגמר להם ההקצאה

אליהו (אלי) רביבו: אבל הם לא אמרו לי את זה עד לרגע הזה

אסנת בראביב מוספי: סיימנו את המכסות, אנחנו מחכים שיפתחו לנו

אסנת בראביב מוספי:  מירי מטפלת בזה

אסנת בראביב מוספי:  אני מאמינה שיפתחו

אליהו (אלי) רביבו: ולמה לא שיקפתם את זה? לא את ולא את?     

אסנת בראביב מוספי: כי מטפלים בזה

אסנת בראביב מוספי:  זה לא משהו שלא מטופל

אסנת בראביב מוספי:  אני ביקשתי, והנה, אני אראה לך מייל, אני מחכה לתשובה

אסנת בראביב מוספי:  זה בטיפול

אסנת בראביב מוספי:  זה לא שאמרו לי 'לא, אני לא פותח לך'

אסנת בראביב מוספי:  אני סיימתי חודש וחצי לפני ועכשיו אני מחכה ממירי למייל ואני מאמינה שהיא מטפלת בזה

אליהו (אלי) רביבו: מר נקש, אני מבקש ממך שעד שתיתנו לכך מענה יש פתרון ביניים

אליהו (אלי) רביבו:  אין קריאות ביניים כאן

אליהו (אלי) רביבו:  יש פתרון ביניים שאתה מכיר אותו היטב

אליהו (אלי) רביבו:  אם ישנה לשכה שאינה מממשת את הזכויות המוקנות לה

שמחה בבה: אין לה

אליהו (אלי) רביבו: גב' בניטה, תאפשרי לי, תודה

אליהו (אלי) רביבו:  אם יש לשכה אחת שלא מימשה את פוטנציאל הגיוס שלה ומולה יש לשכה שסיימה לממש והיא ממתינה לפתיחה נוספת, תעבירו, גם אם באופן זמני, את המכסה ללשכה שמימשה

אליהו (אלי) רביבו:  ועל ידי כך נגדיל את מאגר הגיוס

יואב בן צור: אבל אדוני, הם לא יכולים לעשות את זה

יואב בן צור:  רק שנייה, מההיבט הזה, נניח שיש לשכה

יואב בן צור:  אנחנו יכולים עד סוף נובמבר לממש

יואב בן צור:  והיא סיימה את זה באוקטובר, הם לא יכולים להעביר את זה ממני אליה

יואב בן צור:  כיוון שלי יש את הזמן עדיין

יואב בן צור:  אני בונה, אנחנו בונים את זה במהלך החודש

משה נקש: אריאלה, אני הבנתי מה שיושב הראש

משה נקש:  לא, לא, שנייה

משה נקש:  תירגעי, הכול בסדר

משה נקש:  אני מבין את מה שיושב הראש אמר

משה נקש:  אנחנו נמצא את הדרכים הנכונות והיצירתיות לתת מענה לדבר הזה, כמו שאנחנו יודעים לעשות

אליהו (אלי) רביבו: תודה רבה, אני סומך עליך מאוד

אליהו (אלי) רביבו:  משפט סיכום, ואני חייב לסכם

דפנה פודור: אדוני, משפט אחד

דפנה פודור:  אין טיסות נכנסות מהרבה מאוד חברות תעופה ואנחנו נראה את זה

דפנה פודור:  אנחנו צירפנו לנייר העמדה שהגשנו ובצעד חריג ככה כל הגופים שעוסקים בסיעוד הצטרפו

דפנה פודור:  צירפנו את המחקר שעשתה רשות האוכלוסין וההגירה שבו בעמוד 4 כתוב המלצות שלהם, מתן הקלות לעניין קליטת עובדים בענף הסיעוד

דפנה פודור:  אני מניחה שגם הרשות יודעת שהולך להיות פה מחסור

דפנה פודור:  ואני חושבת שבגלל שהכול מעוגן בחקיקה - - -     

אליהו (אלי) רביבו: איזה הקלות היית מבקשת?     

דפנה פודור: אנחנו ביקשנו בנייר העמדה, משה הציג את העמדה לפני כן

דפנה פודור:  איזה שהיא או תקופת התארגנות מוצהרת, שהרשות גם מנחה את המטופלים ואת העובדים כיצד עליהם לנהוג

דפנה פודור:  או הוראת שעה שתאפשר חצי שנה או אני לא יודעת כמה זמן המלחמה הזאת הולכת להיות

אליהו (אלי) רביבו: שמה, שמה יהיה בתקופה הזאת?     

דפנה פודור: תאפשר לקלוט עובדים זמניים לחצי שנה

דפנה פודור:  בסוף החצי שנה יבדקו, יבחנו האם יש צורך לקלוט אותם כעובדים

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  אני אשמח לקבל את התייחסותכם לעניין

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר?      

משה נקש: אני רק אגיד בחצי משפט לדפי

אליהו (אלי) רביבו: לא, אי אפשר, אני מצטער

משה נקש: אני אגיד בחצי משפט, כבוד יושב הראש

משה נקש:  אנחנו, כמוכם וכמו כולם פה, בטח יושב הראש, מכירים

משה נקש:  עוקבים מידי יום על הנתונים ועל הדברים

משה נקש:  אגב, יש טיסות נכנסות

משה נקש:  רק אתמול נחתו כמה עשרות עובדים, אז זה קורה

משה נקש:  אנחנו עוקבים

משה נקש:  אנחנו גם חלק מהחשש של הדבר הזה

משה נקש:  אנחנו באמת עם האצבע על הדופק

משה נקש:  ככל שנראה שיש מקום לעשות צעדים נוספים, אנחנו נשקול את זה

משה נקש:  אבל אני אומר, אנחנו לא אומרים הכול בסדר ולא מעניין אותנו

משה נקש:  אנחנו לגמרי עם אצבע על הדופק, גם על הנתונים וגם על כל מה שיושב הראש ביקש

משה נקש:  אנחנו בוחנים את כל הדברים

אליהו (אלי) רביבו: תודה רבה

אליהו (אלי) רביבו:  ברשותכם, אנחנו עוברים לדברי סיכום

אליהו (אלי) רביבו:  מי שמבקש לבטא את דבריו יעלה איתי לדיון הבא שאני פותח עוד כמה

תומר ורשה: אדוני, נרשמתי, רק דקה מזמנו של אדוני

תומר ורשה:  בבקשה, זה חשוב

אליהו (אלי) רביבו: קיבלת

תומר ורשה: תודה

תומר ורשה:  קודם כל, אני רוצה לשבח

תומר ורשה:  עו"ד תומר ורשה, בעל משרד, בתחום של אשרות ומעמד

תומר ורשה:  ואני רוצה קודם כל לשבח את אדוני על העבודה המאוד מעמיקה ויסודית לאורך השנה האחרונה

תומר ורשה:  גם בתחום הזה וגם בתחומים האחרים, חקלאות, בייחוד במלחמה

תומר ורשה:       מה שאני רק רוצה לומר, המלחמה תפסה אותנו אחרי שלוש שנים של משבר קורונה, עם קשיים מאוד גדולים בתחום הסיעוד ובייחוד עם המצוקות הנפשיות שמתלוות

תומר ורשה:  ואדוני אמר רוצה לעזור לכמה שיותר מטופלים

תומר ורשה:  יש היום עובדתית כ-7,000 העסקות קיימות בפועל שלא מצליחות לקבל את אישור רשות האוכלוסין בגלל שהשלוש שנים האחרונות לוו עם איזה שהיא הוראת שעה שלמעשה לא הקנתה לשר כל מה שצריך זה דבר אחד פשוט: היום לעשות תיקון חקיקה בהוראת שעה, שרק נותנת לשר סמכות לקבל בקשות ולדון בהן

תומר ורשה:  עכשיו, 7,000 העסקות בפועל

תומר ורשה:  לא להביא מחו"ל

תומר ורשה:  יש לי מקרים קשים, קשישה בת 95, שכבר שלוש שנים מעסיקה מטפלת ולא הגישה בקשה, כי אמרו לה שזה לא עומד בקריטריונים

תומר ורשה:  ואז כשהיא פנתה לפי הוראת השעה אמרו לה שהיא לא הגישה קודם, אז זה כבר לא עומד בתנאים

תומר ורשה:  יש כאלה הרבה מאוד

תומר ורשה:       עכשיו, האנשים האלה לא יכולים להביא מחו"ל

תומר ורשה:  זה כבר לא משנה אם יפתחו להם מכסות

תומר ורשה:  הפתרון היחיד לדבר הזה אדוני, ואני אומר לו מהשטח, אני מדבר עם מאות משפחות

תומר ורשה:  כל מה שצריך זה דבר פשוט: רק להקנות לשר הפנים, שאני אומר, גם הוא, משה ארבל

אליהו (אלי) רביבו: כנראה שיש פה אי הבנה קטנה

אליהו (אלי) רביבו:  לא, לא, אני מתנצל, זה הרבה יותר מדקה

אליהו (אלי) רביבו:  יש פה איזה שהיא אי הבנה קטנה

אליהו (אלי) רביבו:  בדקתי הרגע תוך כדי זה שאתה מדבר, אני לא ראש הממשלה

אליהו (אלי) רביבו:  אני רק יושב ראש הוועדה לעובדים זרים

תומר ורשה: אדוני עושה עבודה מדהימה

אליהו (אלי) רביבו: שר הפנים, תודה רבה

משה נקש: אגב, ורשה, היו שלוש הוראות שעה

משה נקש:  אם לא הגשתם בראשון, תגישו בשני

משה נקש:  לא הגשתם בשני, תגישו בשלישי

אליהו (אלי) רביבו: שר הפנים לא אמור לבקש דרכי

תומר ורשה: לא, לא, לא

תומר ורשה:  מה שאני רק אומר זה עניין של הכנסת וזה עניין של תיקון קטן אדוני שיכול לתת מענה להמון המון מטופלים

אליהו (אלי) רביבו: אני מבין לחלוטין

אליהו (אלי) רביבו:  רק שאת זה עושים באמצעות לשכת השר ונציגיו

אליהו (אלי) רביבו:  והוא מעביר את זה בהחלטות ממשלה

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא, אני לא קובע מדיניות

תומר ורשה: בוודאי שלא אדוני

אליהו (אלי) רביבו: ואני גם לא מאשרר

אליהו (אלי) רביבו:  אני מפקח אחר עבודתה

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר?     

תומר ורשה: מה שאני רק חושב, שהיות ואדוני עוסק בתחומים האלה, אז לחץ ממנו יעזור בהחלט

אליהו (אלי) רביבו: אני מקבל את בקשתך ואפעל כך

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר?      

תומר ורשה: תודה רבה

אליהו (אלי) רביבו: אבל כדי שאני אפעל אני אצטרך ללמוד את זה לעומק

אליהו (אלי) רביבו:  קח בחשבון שאחרי שאני לומד אני קצת משנה

תומר ורשה: הכול טוב

תומר ורשה:  תודה רבה אדוני

אליהו (אלי) רביבו: הוועדה, בדברי הסיכום, מבקשת מרשות האוכלוסין להעביר בכתב את מספר העובדים הזרים החוקיים בסיעוד היום ולפני המלחמה, כולל ולא כולל את אלה שבאינטר ויזה

אליהו (אלי) רביבו: הוועדה מבקשת מרשות האוכלוסין לקבל עדכון לגבי קביעת מדיניות לעניין העובדים הזרים שמסרבים לעבור עם מטופליהם לבתי המלון, בשל היותם מפונים מאזורי הלחימה ולאפיין מהן הסיבות שבעטיין הם מתנגדים

אליהו (אלי) רביבו:  זאת אומרת, יתכן שהם צודקים בגישתם ובמצוקתם

אליהו (אלי) רביבו:  מי שלא יסכים לעבוד בבית מלון ללא הצדקה, אם המטופל יעבור לעבוד רק באזור שלו, שזה גם בסדר מבחינתנו, ביטאנו את זה ואני מודה לך שאתה רואה את זה איתי עין בעין

אליהו (אלי) רביבו:       כאן אנחנו מסיימים את הדיון

אליהו (אלי) רביבו:  אני אבחן אפשרות והצדקה לקיים דיון המשך

אליהו (אלי) רביבו:  אני מודה מאוד מאוד לכל הטורחים המגיעים, נציגי המשרדים, אלו שבאו לידי ביטוי ואלו שאינם

אליהו (אלי) רביבו:  אבל בפרט לנציגי העמותות ופעילי השטח, שעושים עבודת קודש ימים ולילות, לפני המלחמה ובוודאי תוך כדי

אליהו (אלי) רביבו:               
     הישיבה נעולה