הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 25, פרוטוקול מספר 32, 2023-11-07 00:00

אליהו דלל: צוהריים טובים לכולם

אליהו דלל:  האמת היא שאני לא יודע איך להתחיל

אליהו דלל:  אנחנו היום חודש לאחר השבת הארורה, השחורה, שבה נרצחו, נחטפו, נאנסו ילדים, ילדות, נערות

אליהו דלל:  אנחנו אמנם מוועדה לוועדה כדי לנסות לראות מה אנחנו עושים כדי לפצות, אבל שום דבר פה לא מפצה

אליהו דלל:  לא משנה, אנחנו מדברים על כספים, מדברים על מפונים

אליהו דלל:  אתמול בוועדת החינוך

אליהו דלל:  אבל אסון כזה בעצם מזכיר לנו את השואה ואין ספק, רצח, מתועב כזה, של 1,400 איש

אליהו דלל:  זה דבר נורא

אליהו דלל:  זו טראומה למדינת ישראל, לעם ישראל, אני יכול להגיד לעולם

אליהו דלל:       כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת

אליהו דלל:  והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת

אליהו דלל:  ככל שיעלו עניינים הנוגעים לקטינות וקטינים שיש חשש שעברו הטרדה מינית או פגיעה מינית, עבירת אלימות או עבירה של התעללות, שיעלה דבר שיש בו לייחס להם עבירה או מקשר אותם לבדיקה, טיפול או אשפוז פסיכיאטרי, לטיפול והשגחה של עובד סוציאלי, התאבדות, או להליך פלילי המתנהל בבית המשפט חל איסור על פרטים מזהים שלהם ולכן הם לא יצולמו או יוקלטו ולא יכללו פרטים מזהים שלהם בפרוטוקול הדיון

אליהו דלל:  כמו כן, בגלל רגישות הנושאים הצפויים לעלות בישיבה זו, אני קובע כי בהתאם לסעיף 120 לתקנון הכנסת, ככל שתהיה בקשה מטעם חבר כנסת, שר או אם יעלה צורך, והכול לשם הגנה על קטין או חסר ישע, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברות ושל קטינות, דוברים או קטינים

אליהו דלל:  כמו כל, ככל שהדבר יידרש, לבקשת משתתף אחר בישיבה אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום נזק לו או לזולתו

אליהו דלל:  אוקיי, זה חלק מהפרוטוקול כמובן

אליהו דלל:       אנחנו היום עוסקים בילדים ובני נוער במסגרת השמה חוץ ביתית בתקופת המלחמה

אליהו דלל:  יש לנו פה סוגיות לדיון

אליהו דלל:  נשמע את משרד הרווחה, נכון? הרווחה והביטחון החברתי, יעל וייס

יעל דיין: צוהריים טובים

יעל דיין:  אני מצטרפת לדבריך, יושב הראש, לגבי התקופה המורכבת שאנחנו נמצאים בה היום

יעל דיין:  ובעצם משרד הרווחה והביטחון החברתי, יחד עם כל מדינת ישראל ועם כל התושבים, מתמודדים עם האירוע הזה החל מה-7 באוקטובר בשעות הבוקר

יעל דיין:       עבודה במצב חירום היא עבודה שמשרד הרווחה רגיל אליו או מתורגל אליו בשגרות עבודה של חירום

יעל דיין:  באירוע הזה אנחנו נדרשים כל הזמן להתאים את הצרכים הייחודיים למצב החירום הייעודי

יעל דיין:  צוות האגף החוץ ביתי שאמון על ההשמה החוץ ביתית ועל הפנימיות בעצם נערך ועובד אחל מה-7 באוקטובר סביב הצרכים שעולים

יעל דיין:  נכתבו הנחיות חירום ייעודיות לכלל המסגרות

יעל דיין:  נעשתה היערכות לחירום בכלל המסגרות

יעל דיין:  המסגרות שלנו ערוכות לחירום ביום יום עם כלל הצרכים והדרישות, כמו 3 ליטר מים ל-72 שעות, ציוד יבש וכל מה שצריך

יעל דיין:  עם פרוץ המלחמה אנחנו ערכנו תהליכי פיקוח ובקרה לראות שבאמת הדברים נמצאים שם

יעל דיין:  חודדו הנהלים ונערכו תרגילים ייעודיים למלחמה הזאת

יעל דיין:  במקביל, ערכנו הדרכות לעזרה ראשונה באמצעות מערך הבריאות של המשרד לכלל הצוותים, כדי להיות מוכנים לכל תרחיש

יעל דיין:       אני אגיד שהמשרד נערך במיידי לשיפוי כספי למסגרות, שוב, לפי הצרכים

יעל דיין:  הילדים לא הלכו לבית הספר בשבועות הראשונים

יעל דיין:  וגם היום, כשהם לומדים מהזום

יעל דיין:  והמסגרות משופות על תוספת כוח אדם

יעל דיין:  ליווי והדרכות של חוסן ניתנים בימים אלו גם ברמה של כלל אנשי הצוות בפנימיות ובכלל המשרד, אבל אנחנו מתמקדים כרגע בהשמה חוץ ביתית

יעל דיין:  גם ברמה של צוותי ניהול, טיפול ועד ראשוני המדריכים שנמצאים ביום יום עם החניכים

יעל דיין:       הפנימיות שלנו ממוגנות ברובן הגדול

יעל דיין:  המשרד השקיע בשנים האחרונות מעל 130 מיליון למיגון הפנימיות ברמה של מיגון תקני

אליהו דלל: יש פנימיות בעוטף עזה?     

יעל דיין: יש לנו פנימייה אחת בעוטף עזה

יעל דיין:  אני אגיע רגע לסקירה של הפנימיות המפונות

יעל דיין:  כך שהמיגון במרבית הפנימיות הוא מיגון תקני

יעל דיין:  במעט שלא נמצאות על קווי התפר המורכבים יש חלקם בהכי מוגן שיש וגם פה יש תוכניות למשרד למגן את כלל המסגרות

יעל דיין:       פנימיות שמפונות: יש לנו פנימייה אחת, פנימיית עדן לנערות, שנמצאת על העוטף, בקיבוץ כרמיה

יעל דיין:  באותה שבת ארורה הבנות היו בחופשה

יעל דיין:  ובאותו שבוע ראשון הפנימייה ספגה פגיעה ישירה

יעל דיין:  אנחנו פינינו ואספנו את הבנות מכלל מקומות המגורים שלהן לשלווה בירושלים

יעל דיין:  לארגון שלווה יש נופשון ברמה מאוד מאוד גבוהה עם פסיליטיס מותאמים לצוותים ולבנות

יעל דיין:  מעל 70% מהבנות הגיעו והתפנו לפנימייה

יעל דיין:  אנשי הצוות שבעצמם הם אנשי צוות שרובם גרים בעוטף וחוו חוויות מאוד מאוד קשות יחד עם כלל תושבי העוטף, המשרד קלט גם אותם בבית מלון שקרוב לארגון שלווה

יעל דיין:  ושם הוא נותן את המענה לבנות

יעל דיין:  הגיעו מרבית הצוות

יעל דיין:  צוות שלא יכול היה להגיע הפנימייה יחד איתנו עסוקים בתגבור כוח אדם עבור הבנות

יעל דיין:  אני חייבת להגיד ברמה האישית שהייתי ביום שהבנות הגיעו, וראיתי את החיוך ואת החיבוק ואת ה-"ביחד" של הבנות עם הצוות וזה באמת באמת גם מרגש וגם לראות אותן היום מקבלות וממשיכות לקבל טיפול רגשי גם בהקשר הרגיל שלהן, אבל גם בהקשר של המלחמה

יעל דיין:       פנימיית אור שלום, משפחתוני אור שלום באשקלון פונו ארבעה משפחתונים לכפר הנוער בן שמן

יעל דיין:  בבן שמן יש לנו גם מענה לילדי רווחה וגם מענה לילדי חינוך

יעל דיין:  הם נמצאים שם כלל הילדים, הגיעו 99% מהחניכים

יעל דיין:  יחד עם כ-25 אנשי צוות והמשפחות שלהם

יעל דיין:  זה מודל משפחתוני, שהמשפחות הגיעו יחד עם אנשי הצוות

יעל דיין:       פנימייה נוספת ששוכנת באשקלון זו פנימייה של יתומים מאוקראינה, שהגיעו אלינו מהמתקפה של המלחמה

יעל דיין:  והם פונו לפנימיית אור שמחה בכפר חב"ד

אליהו דלל: כמה ילדים יש לנו מאוקראינה?     

יעל דיין: 24

יעל דיין:  24 ילדים פונו יחד עם 8 אנשי צוות לפנימיית אור שמחה בכפר חב"ד

יעל דיין:  אני אגיד שעצם זה שהצוות עבר יחד עם הילדים והמבנה של הפנימייה נשמר, הקבוצות נשמרו – הם בעצם ממשיכים סוג של שגרה וכלי טיפול שהם רגילים אליהם, יחד עם תוספת של המתקנים שהם נמצאים בהם כמו הבריכה וחדרי הפעילות של שלווה או החוות והפסיליטיס שקיימים בבן שמן

יעל דיין:       אני אגיד עוד משהו על הנושא של הטיפול הרגשי בטראומה

יעל דיין:  הילדים שלנו והפנימיות שלנו ערוכים לטיפול בטראומה ביום יום

יעל דיין:  זו האוכלוסייה שלנו, אלה הילדים שמגיעים אלינו ואלה הצרכים הייחודיים שלהם

יעל דיין:  היום אנחנו נמצאים בתקופה של טראומה על טראומה

יעל דיין:  חלקם, חלק מהילדים גם חוו או אצל המשפחות המארחות שלהם או בעצמם גרים ביישובי העוטף או ביישובים הקרובים לגבולות

יעל דיין:  ואנחנו מתגברים שם גם את הטיפולים הרגשיים בפנימיות וגם את התמיכה והחוסן לצוות שיצליחו לעמוד במשימות

יעל דיין:       אני כן רוצה להתייחס לנושא של השמה

יעל דיין:  כי אני יודעת שהוא יעלה, ויושבות פה השותפות שלנו שעובדות איתנו ביום יום

יעל דיין:  סוגיית ההשמה של ילדים חדשים בתוך פנימיות

יעל דיין:  אני אקדים ואגיד שאת פתיחת שנת לימודים תשפ"ד פתחנו עם מספר מאוד מאוד קטן של ילדים ברשימת המתנה

יעל דיין:  רק לסבר את האוזן, בשנים קודמות לפני הרחבות שעשינו היינו ברשימות המתנה של 70 ו-100 ילדים

יעל דיין:  פתחנו את השנה עם רשימת המתנה של 5 ילדים

יעל דיין:  שכל ילד הוא מאה אחוז ועולם ומלואו ואנחנו מחויבים לדאוג לו, אבל כן נעשו פעולות של הרחבות ופתיחת מסגרות חדשות כדי לתת את המענים

יעל דיין:  לאור המלחמה אנחנו נתקלנו בכמה וכמה תופעות

אליהו דלל: את אומרת בעצם שיש היום מספיק מסגרות

יעל דיין: בפתיחת שנת הלימודים היינו במצב של מספיק מסגרות

יעל דיין:  היום כבר לאור חודש מפתיחת המלחמה אנחנו נמצאים במצב שהמסגרות האטו את תהליכי הקליטה בגלל תהליכים שהם בעצמם צריכים להתחזק ולטפל בילדים הקיימים

יעל דיין:  בגלל חזרה של חלק מאנשי הצוות שחוו בעצמם חלק מהמאורעות

יעל דיין:  אז אני אגיד שבנינו נוהל השמה, יחד עם השותפים שלנו בקהילה ובמחלקות לשירותים חברתיים, שלוקחים בחשבון את הצרכים של הילדים, את הסיכון והסכנה ואת היכולת של המסגרת לקלוט עם תעדוף

תמי ברנע: סליחה, נוהל השמה?      

יעל דיין: נוהל השמה מותאם מלחמה

יעל דיין:  אוקיי?     

אליהו דלל: יש מסגרות בתכנון?      

יעל דיין: כן, כן

יעל דיין:  כרגע, אני אגיד, אנחנו נמצאים בשני תהליכים מקבילים: אחד, מרבית הילדים כבר קיבלו תאריכי קליטה לטווח של השבועיים שלושה הקרובים

יעל דיין:  כך שגם לחלק מהם שהיה עיכוב יש להם תאריכי קליטה ואנחנו כל הזמן בקשר

יעל דיין:  חשוב להגיד, ילד שנמצא בסיכון וסכנה מיידית לא יישאר בביתו

יעל דיין:  מיד יעבור לראש הרשימה

יעל דיין:  במקביל אנחנו מפרסמים בימים אלו קולות קוראים נוספים להרחבות של המסגרות הקיימות

יעל דיין:  ואני אגיד, אנחנו כבר לוקחים בחשבון דלתא של בין 30% ל-40%

אליהו דלל: מה זה אומר במספרים?     

יעל דיין: במספרים אנחנו כרגע עם 30 ילדים שאנחנו זקוקים עבורם למסגרות ולהרחבות

יעל דיין:  אנחנו עושים הרחבות של כ-100 מקומות חדשים, לפי חברות ומגזרים וצרכים ופרופילים

יעל דיין:  וכבר אנחנו לוקחים את הדלתא של התופעות של המלחמה, שכבר אנחנו מתחילים לקבל

אליהו דלל: זה מבנים שהם קיימים שאתם שוכרים או רוכשים או בינוי חדש?     

יעל דיין: זה ארגונים שמפעילים בפועל

יעל דיין:  ובעצם על בסיס הסכם ההתקשרות שלהם עם המשרד אנחנו פונים בקול קורא לכלל המפעילים

אליהו דלל: אז זה יכול להיות כמעט מיידי

יעל דיין: זה יכול להיות כמעט מיידי

אליהו דלל: זאת אומרת, זה לא משהו שהוא בבינוי ויכול לקחת טווח ארוך

יעל דיין: לא, לא

אליהו דלל: אוקיי, בסדר גמור

יעל דיין: זה בינתיים מבחינתי

אליהו דלל: מאה אחוז, תודה

אליהו דלל:  אני רוצה לתת את רשות הדיבור לחברת הכנסת דבי ביטון, בבקשה

דבורה ביטון: קארין

אליהו דלל: אחר כך קארין

אליהו דלל:  שתיכן, בסדר

אליהו דלל:  אני אשמע את שתיכן

אליהו דלל:  אין בעיה, קארין בבקשה

קארין אלהרר: תודה רבה אדוני יושב הראש

קארין אלהרר:  קודם כל תודה רבה על הדיון המאוד מאוד חשוב

קארין אלהרר:  הנושא של כפרי נוער, פנימיות, השמות חוץ ביתיות, מאוד מאוד יקר לליבי

קארין אלהרר:  וצריך להבין שאם הם מתמודדים עם קשיים בשגרה הקשיים הללו מתחדדים ומחריפים, בטח בחירום

קארין אלהרר:       לפני שבועיים ביקרתי בפנימייה שמארחת פנימייה אחרת שפונתה מהאזור של העוטף

קארין אלהרר:  ואני רוצה להציף ארבעה בעיות, למעשה חמש: קודם כל, המחסור בכוח אדם

קארין אלהרר:  יש מגויסים בקרב הצוות, שהם לא נמצאים

קארין אלהרר:  וחייבים לתת תחליף לדבר הזה

קארין אלהרר:  כי בסוף, אין מה לעשות, אם אין מספיק כוח אדם צעירים וצעירות נופלים בין הכיסאות

קארין אלהרר:  שזה דבר שהוא לא רצוי וצריך להפעיל פתרונות יצירתיים

קארין אלהרר:  צריך אולי מכיניסטיים, אולי עוד ש"ש, יש סטודנטים

קארין אלהרר:  שנת הלימודים עוד לא נפתחה

קארין אלהרר:  בהחלט צריך לעשות את הדבר הזה וכמובן לתגמל

קארין אלהרר:  כי כולנו מבינים שעל בסיס התנדבות זה לא יקרה

קארין אלהרר:  ואנחנו גם לא רוצים משהו ארעי, רוצים משהו קבוע ויציב

אליהו דלל: חשוב שתיקחו את זה לתשומת ליבכם מה שנאמר פה

יעל דיין: אני עוד מעט אתייחס אני חושבת בצורה, כי חלק מהדברים עשינו

יעל דיין:  אבל עוד מעט אני אתייחס

אליהו דלל: מאה אחוז, בסדר גמור

קארין אלהרר: אני רוצה בסוגריים לומר, להביע את הערכתי לשר

קארין אלהרר:  אני יודעת שגם הוא ביקר בפנימייה ואני מכירה את רגישותו לנושא

קארין אלהרר:  ואת הדבר הזה צריך לציין

קארין אלהרר:  אני יודעת שהרבה פעמים מקבלים ביקורת, אבל גם את הדברים הטובים צריך בהחלט לומר

קארין אלהרר:       הנושא של תמיכה מיידית, כספית, לבוגרים חסרי עורף משפחתי

קארין אלהרר:  תראה אדוני, באה לעולם תוכנית יתד, שהיא נותנת וואוצ'רים לצעירים וצעירות חסרי עורף משפחתי

קארין אלהרר:  כרגע התוכנית בבעיה, כי נגמר התקציב לזה

קארין אלהרר:  ואני אומרת אם אדם ימצא את עצמו בלי קורת גג, בלי האופציה לכלכל את עצמו

אליהו דלל: אנחנו מדברים פה על גילאים?     

קארין אלהרר: עד 21

קארין אלהרר:  מ-18 עד 21

קארין אלהרר:  צריך להבין, זה שהם בני 18 – א', המדינה לא יכולה להסיר מהם אחריות

קארין אלהרר:  ב', הם לא באמת בוגרים

קארין אלהרר:  יש להם עדיין קשיים מאוד משמעותיים

קארין אלהרר:  אז צריך לעשות reaching out לכל אותם בוגרים ובוגרות ולתת להם את המדרגה הזאת שהם צריכים אותה כדי להיבנות

קארין אלהרר:  לא להשאיר אותם מאחור

קארין אלהרר:  ואני אומרת אדוני, הרבה פעמים אנחנו, אתה יודע, מסתכלים על מה מוציאים היום

קארין אלהרר:  אם לא נוציא את היום, נוציא את זה פי 100 בעוד מספר חודשים

קארין אלהרר:  כי הם יהיו בקריסה

קארין אלהרר:  וזה דבר מאוד מאוד חשוב

קארין אלהרר:       לגבי התמיכה הנפשית, נאמר כאן על ידי נציגת הרווחה

קארין אלהרר:  מדובר בבני נוער עם רקע מאוד מורכב והמלחמה והשינויים שחלו בעקבותיה מעוררים קשיים הרבה יותר גדולים

קארין אלהרר:  זה מצריך מערך תמיכה נפשית ייעודי בעניין הזה

קארין אלהרר:  ובאמת, לא רק ממשרד הרווחה

קארין אלהרר:  משרד הבריאות צריך להיכנס לאירוע בצורה מאוד אינטנסיבית

קארין אלהרר:       הדבר האחרון, תראו, אני מודעת לכך שיש עדיין בעיות בתשלומי ההורדה

קארין אלהרר:  הרי פנימיות קולטות וההורדה עוד לא הגיעה

קארין אלהרר:  בעצם הפנימיות ממשיכות לעשות הלוואת גישור במצב שהוא בלתי אפשרי

קארין אלהרר:  אז אני מאוד הייתי מבקשת שיעשו כל המאמצים כדי שההורדות יגיעו במועדן

קארין אלהרר:  זה לא מצב שאפשר עוד שהפנימיות יוציאו מכיסן

קארין אלהרר:  אלה הדברים

אליהו דלל: את יודעת על פנימיות ספציפיות?     

קארין אלהרר: כן, אני יודעת על פנימיות ספציפיות

אליהו דלל: אוקיי, אז חשוב לדעת, כדי שנטפל בזה באופן מיידי

אליהו דלל:  אם תוכלי להעביר

קארין אלהרר: בוודאי, אני אעביר את זה

קארין אלהרר:  ואני אומרת, אנחנו בשעת חירום ויש אנשים ששעת חירום היא מנת חלקם כל חייהם

קארין אלהרר:  אז נבין את גודל השעה בעניין הזה ונעשה את הכול כדי לשפר את המצב

אליהו דלל: תודה קארין, אמרת דברים חשובים, אני מודה לך

אליהו דלל:  בבקשה חה"כ דבי ביטון

דבורה ביטון: תודה כבוד יושב הראש, תודה לכם

דבורה ביטון:  כפי שיושב הראש החל את דבריו, באמת היום זה יום קשה במיוחד

דבורה ביטון:  ה-7 בנובמבר, לאחר השבת הארורה, השחורה שלנו

דבורה ביטון:  אז אני רק מפה רוצה להביע את תנחומיי, את האהבה ואת החיבוק, מה שאני יכולה

דבורה ביטון:  לכל המשפחות שבאמת שילמו מאוד יקר ומתפללת להשבתם של החטופים במהרה, אמן ואמן

דבורה ביטון:       אדוני, אנחנו עוסקים באמת בנוער

דבורה ביטון:  נוער, כמובן כל מה שחברתי קארין אמרה כאן, חברת הכנסת, הם דברים חשובים

דבורה ביטון:  ואני, כמי שליוותה במסגרת עבודתי כעורכת דין בעצם נוער בסיכון

דבורה ביטון:  הייתי בוועדות, הייתי בבתי משפט

דבורה ביטון:  זה נוער שבאמת, לדאבוני, מזלו לא ממש שפר עליו במסגרת הביתית, בתא הביתי

דבורה ביטון:  ונכון, זה נוער שבא גם ככה עם משקעים ועכשיו, עם כל מה שקורה, אין ספק שזה נוער הרבה יותר חשוף, הרבה יותר רגיש

דבורה ביטון:  בטח ובטח אם חלילה הוא היה חשוף בזמן אמת או שהוא נחשף לאחר מכן גם בסרטונים וכל מיני מדיה

דבורה ביטון:  ולכן ההשגחה פה ותשומת הלב צריכה להיות כפולה ומכופלת

דבורה ביטון:       חשוב לי באמת לדעת האם כשמפנים את בני הנוער לוקחים בחשבון שהם יוצאים כיחידה אחת, עם הקהילה, עם החברים, עם הסביבה הטבעית שלהם – שזה משהו מאוד מחזק

דבורה ביטון:  כמובן שברור לי שבאותה מידה גם יש מעטפת טיפולית, שזה מאוד מאוד חשוב

דבורה ביטון:  אני כמפונה, הייתי באחד המלונות כאן בתל אביב, בירושלים, סליחה

דבורה ביטון:  ונאמרו לי שם שהנוער פתאום, הנוער דווקא מהמגזר הדתי למד להכיר את התחנה המרכזית

דבורה ביטון:  ההורים אמרו לא, זה לא אמיתי

דבורה ביטון:  הם נעלמים

דבורה ביטון:  הם למדו להכיר

דבורה ביטון:  עכשיו, זה לא נוער בסיכון, זה נוער

דבורה ביטון:  אז קל וחומר מה עלול

דבורה ביטון:  ולכן אז פתאום חלק אמרו לי גם למדו לעשן

דבורה ביטון:  אנחנו יודעים שזו תקופה מאוד מאוד קשה רגשית גם לבני נוער שהם לא בסיכון

דבורה ביטון:  ולכן ההשגחה שלנו צריכה להיות כפולה ומכופלת בסוגיה הזו

דבורה ביטון:       דבר נוסף, יש מספר שאלות אדוני שאני רוצה לברר והייתי שמחה לקבל תשובות

דבורה ביטון:  האם משפחות אומנה מהעוטף קיבלו את המענקים שניתנו בגין הילדים הביולוגיים שלהם? אז נראה לי נתנו 1,000 שקלים, אני לא יודעת

דבורה ביטון:  אני רוצה לדעת אם אותן משפחות אומנה גם מקבלים את הסיוע הספציפי הזה

דבורה ביטון:       דבר נוסף, האם דיונים במערכת בית המשפט מתקיימים, להערכות, לסיכון, אולי הרחבות

דבורה ביטון:  והאם נשמר הקשר בין המשפחות הביולוגיות לילדים שכמובן באומנה, ואנחנו יודעים שיש חבר'ה באומנה גם בפנימיות שיש להם אפשרות ליצור קשר עם המשפחות, להיות בקשר

דבורה ביטון:  האם הקשר הזה נשמר, עם ההורים, עם האחים? זאת אומרת, איך אנחנו מתייחסים בימים אלה שמרביתנו מפוזרים

דבורה ביטון:  אבל אם עדיין שומרים

דבורה ביטון:  כי זה גם סוג, אנחנו יודעים שאולי הסביבה הטבעית לא הייתה הכי מושלמת

דבורה ביטון:  אבל בעיני הילד אמא ואבא הם בסוף אמא ואבא שלו ואף אחד מאתנו לא יחליף

דבורה ביטון:  תודה אדוני

יהושע רבינוביץ: לידיה רבינוביץ מהסיוע המשפטי

אליהו דלל: אוקיי, לא

אליהו דלל:  אבל יש פה את רחל

אליהו דלל:  את מנהלת השירות ילדים?     

רחל איגר לוין: אני מנהלת שירות ילדים ומשפחות אומנה

רחל איגר לוין:  אני מצטרפת לקודמיי בהקשר של היום הזה, שמזכיר את ה-30 יום הקשים שאנחנו עוברים

רחל איגר לוין:  אני רוצה להתייחס לנושא של משפחות האומנה

רחל איגר לוין:       יש לנו משפחות, כ-60 משפחות אומנה מהעוטף שנמצאות בבתי מלון, יחד עם הקהילות שלהם

רחל איגר לוין:  ויש לנו עוד קבוצות גדולות של משפחות אומנה באזורים של אשדוד, אשקלון, שחלקם התפנו וחלקם לא

רחל איגר לוין:  ויש משפחות אומנה מהצפון, כ-25 משפחות שכבר התפנו

רחל איגר לוין:  מהיום הראשון, משבת, יש קשר עם כל משפחות האומנה

רחל איגר לוין:  מנחות האומנה יצרו קשר עם כל משפחות האומנה כדי לוודא איפה הן

רחל איגר לוין:  ידענו כבר מהיום הראשון מי נעדר ומי יכול להיות שהוא כבר איננו

רחל איגר לוין:  ויש קשר מאוד אינטנסיבי

רחל איגר לוין:       ככל שהיו ילדים שביקשו להיות עם ההורים שלהם והדבר הזה התאפשר והייתה הסכמה של כולם, שיכול ילד לא להיות במלון, אלא לכמה ימים עם הוריו – הדבר הזה התאפשר

רחל איגר לוין:  99% מילדי האומנה נמצאים יחד עם האומנים איפה שהאומנים פונו אליו

רחל איגר לוין:  ויש קשר אינטנסיבי של מנחות האומנה והן פוגשות אותם

רחל איגר לוין:  איפה שמרכזי הקשר פתוחים הם נפגשים איתם פיזית עם ההורים ואיפה שלא יש מפגשים בזום

רחל איגר לוין:       לגבי המענק שגברתי שאלה

רחל איגר לוין:  יש את המענק של רשות המיסים, שהמשרד החליט שאיפה שזה לא יעמוד בסטנדרטים של רשות המיסים כדי להוסיף את ילדי האומנה למשפחות המשרד ישפה אותם

רחל איגר לוין:  לגבי כל אלה שפונו מהעוטף

אליהו דלל: אוקיי, חשוב

אליהו דלל:  בסדר גמור, יופי

יעל דיין: אדוני יושב הראש, אם אני יכולה רגע לענות לשלוש הנקודות של חברת הכנסת?     

אליהו דלל: כן

יעל דיין: אז אני רוצה באמת לדבר על נושא כוח האדם, שאנחנו דנו בו גם במקרים אחרים בכנסת בנושא כוח האדם בפנימיות

יעל דיין:  אנחנו מיד עם פרוץ המלחמה יצרנו קשר עם ההתאחדות לסטודנטים ובנינו איתם מסלול מלגאי להיות בתוך, לעבוד בתוך הפנימיות

יעל דיין:  אני אגיד שחלקם נשארו והמשיכו לעבוד בפנימיות

יעל דיין:  אנחנו עדיין ממשיכים, דרך אגב, גם עם המכינות, גם עם התאחדות הסטודנטים וגם יצאנו בפרסום לגיוס כוח אדם, כי הרבה סטודנטים עכשיו שבהתחלה בשבועיים הראשונים רצו להתנדב היום הם מחפשים עבודה

יעל דיין:  ויש פה באמת תהליכים של, יש לי מנהלת תחום שממש מסייעת בשיבוצים של סטודנטים שפונים אלינו

יעל דיין:       לגבי הפינוי: אני שוב אדגיש שהפינוי של הפנימיות נעשה כקהילת פנימייה יחד והם משמרים את המשך השגרה שלהם עד כמה שניתן

יעל דיין:  נושא של קשר עם ההורים: קשר עם ההורים זה בסיס העבודה שלנו יחד עם המחלקות לשירותים חברתיים

יעל דיין:  ואנחנו ממשיכים ומדייקים כל הזמן את המענים, בין אם זה זומים וטלפונים

יעל דיין:  ואנחנו גם משפים נסיעות מיוחדות לבתי ההורים והאחים כדי שניתן יהיה להמשיך לשמור על קשר

יעל דיין:       ועוד משפט אחד אני רוצה להגיד

יעל דיין:  אני חושבת שבכלל משרד הרווחה באופן כללי וספציפי בנושאים האלה, אנחנו הגענו למצב של גם מערך מקדים וגם עוד טרם העלאת הצרכים על ידי השטח עצמו ועל ידי הארגונים, חלק מהדברים אנחנו כבר יזמנו

יעל דיין:  אני אגיד שאנחנו נמצאים במערך חירום יום יומי עם כוננות ותורנות של קשר עם הארגונים ועם הפיקוח המחוזי כדי גם לייצר בעצמנו את המענים, אבל גם לענות לצרכים

יעל דיין:       לגבי מערך טיפול ייעודי, אנחנו בתהליכי בנייה של מערך טיפול ייעודי בטראומה ובמשבר

יעל דיין:  התחלנו עם הדרכות וחוסן לצוותים, כמו שאמרתי קודם, ואנחנו נגיע גם לחניכים

אליהו דלל: האם יש לכם תמונת מצב על כל ילדי האומנה שאני מקווה שלא, אני לא יודע, חלק בטח חטופים, חלק שנרצחו, חלק, לא יודע

אליהו דלל:  יש איזה שהיא תמונת מצב על כל ילדי האומנה?     

רחל איגר לוין: אנחנו יודעים

רחל איגר לוין:  אבל אני לא, אני נזהר מלהגיד

אליהו דלל: לא צריך פירוט, אני רק שואל

קארין אלהרר: לא, רק מספרית

רחל איגר לוין: אנחנו יודעים

רחל איגר לוין:  אנחנו מדברים, אני לא רוצה להגיד מספרים

רחל איגר לוין:  אני יכולה להגיד אחר כך לפרוטוקול, בסדר?      

אליהו דלל: אני רק רוצה לדעת

רחל איגר לוין: אנחנו יודעים

אליהו דלל: אתם יודעים במדויק על כל ילד אומנה מה מצבו

רחל איגר לוין: כן

אליהו דלל: אוקיי, זה מה שרציתי לדעת

דבורה ביטון: כבוד יושב הראש, רק דקה הייתי רוצה רק לשתף שאתמול הייתה לי פגישה עם שר הנגב והגליל והעליתי את האופציה לשפות במלגות סטודנטים שיירתמו, בטח לכל הנוער, לילדים עם צרכים מיוחדים

דבורה ביטון:  הבוקר הוא דיבר איתי, כי הגשתי איזה רשימה שחשבתי שנכון

דבורה ביטון:  אז אני יכולה לומר שהוא אמר שזה דווקא נושא שככל הנראה יתקדם ואני מקווה שבאמת יהיה לסיוע

דבורה ביטון:  כי אז תהיה להם גם מלגה שהיא חשובה

אליהו דלל: הרעיון הוא טוב

אליהו דלל:  אני חושב שבכלל, כל נושא הסטודנטים לעזרה בכל הפעילויות, בכל התחומים, הוא נכון מאוד

אליהו דלל:  גם בחקלאות, בהרבה מאוד מקומות

אליהו דלל:  אוקיי, אברהם אלבאז, בזום?      

אברהם עבאס: צוהריים טובים

אברהם עבאס:  נעים מאוד, צוהריים טובים

אברהם עבאס:  שמי אבי אלבאז, אני מנכ"ל ארגון חברתי שנקרא הפורום הציבורי לכפרי נוער, פנימיות הרווחה ואומנה בישראל

אברהם עבאס:  אני קודם כל מצטרף לכל דבר שנאמר פה בדברי הפתיחה על הטרגדיה האיומה שפוקדת אותנו

אברהם עבאס:       אני אציין שהפורום הציבורי למעשה מאותה שבת שחורה נכנסנו באופן מיידי מתחת לאלונקה במתכונת חירום

אברהם עבאס:  למעשה, מאז ועד רגע זה אנחנו מסייעים ועובדים בשיתוף פעולה מלא

אברהם עבאס:  אני חייב להוסיף ולהגיד, אנחנו קודם כל נמצאים פה כדי לעשות ואז נשמע

אברהם עבאס:  אני רוצה באותה הזדמנות גם להודות גם לשר וגם לחה"כ קארין שנמצאת פה, כמובן יעל, רחל ואילנה מכפרי הנוער

אברהם עבאס:  אנחנו עובדים בשיתוף פעולה

אברהם עבאס:       אני לא אחזור על דברים שנאמרו, אני רק רוצה להדגיש מה אנחנו בפעולות שאנחנו מקיימים אותן בחודש האחרון, מזהים

אברהם עבאס:  מה האבנים הגדולות שאנחנו מקדישים להם המון תשומת לב והמון משאבים מהחברה האזרחית שאנחנו מגייסים

אברהם עבאס:  אז הדבר באמת המרכזי, הראשון, זה כל הנושא של מערך התמיכה הנפשית

אברהם עבאס:  אנחנו עזרנו כבר לעשרות מסגרות חוץ ביתיות למערך הצוותים שלהם

אברהם עבאס:  אנחנו מזהים שזה נושא מאוד מאוד משמעותי בכל המעגלים

אברהם עבאס:  אנחנו גם מזהים מה שקארין דיברה מצד הנושא הזה יותר ויותר פוגש גם צעירים, בוגרי המסגרות הללו

אברהם עבאס:  ואין היום מספיק דעת לנושא הזה של איך מתמודדים בהיקפים הללו מול צעירים שהם בשגרה במצב הישרדותי ועכשיו הם נמצאים במצוקות הרבה יותר גבוהות

אברהם עבאס:       אנחנו מסייעים בסיוע חירום הומניטרי, חשוב לי להגיד, אנחנו כבר סייענו לקרוב ל-500 צעירים, בתווים, בכספים, פשוט כסף

אברהם עבאס:  כאלה שפונו מבתיהם בדרום

אברהם עבאס:  כאלה שבעצם נמצאים במשבר כלכלי והם זקוקים ל- basic needs ממזון, ביגוד, דברים כאלו ואחרים

אברהם עבאס:  ואנחנו מקבלים אצלנו רשימות מאוד מאוד ארוכות וגדולות וצריך גם על זה לתת את הדעת

אברהם עבאס:  כי אנחנו כחברה אזרחית כמובן עוזרים ונמצאים שם

אברהם עבאס:  אבל ככל שהמלחמה תארך והמספרים יגדלו צריך לחשוב על זה ברמה של איגום משאבים ובראייה הרבה יותר לאומית

אברהם עבאס:       נקודה נוספת זה כל הסיפור של פעילויות הפגתיות, שהן בתוך המסגרות

אברהם עבאס:  יעל נגעה בזה מקודם, שיש מסגרות גם בכפרים וגם בפנימיות הרווחה שעדיין ההסדרה של הלימודים בשעות הבוקר, מכל מיני סיבות, עדיין לא שם

אברהם עבאס:  אגב, לא בהכרח באשמת הפנימיות

אברהם עבאס:  לפעמים זה ראשי רשויות לא מסדירים הסעות וכן הלאה

אברהם עבאס:  אז גם בתוך הדבר הזה אנחנו מסייעים רבות, בין אם זה ממש במהלכי תמיכה כדי שיוכלו לרכוש מערכי הפעלה, ארגונים שאנחנו מסייעים להם להיכנס ולעשות פעילויות ועוד ועוד

אליהו דלל: דרך אגב, ברוב הרשויות הגדולות יש חמ"לים ויש בהם לא מעט מתנדבים

אליהו דלל:  אני גם נמצא באחד החמ"לים

אליהו דלל:  אפשר להיות בקשר עם אותו מנכ"ל עירייה או מוקד עירוני ולבקש מאותם מתנדבים שיעזרו גם בהסעות וכל דבר אחר

אליהו דלל:  זה מאוד חשוב להיעזר גם באזרחים ובמתנדבים לנושאים האלה, כי זה יכול להקל גם על הרשות וגם עליכם

אברהם עבאס: אני לגמרי מצטרף למה שאתה אומר

אברהם עבאס:  אנחנו, אגב, עושים את זה

אברהם עבאס:  יש לנו ממש אצלי בארגון חמ"ל שעוסק בדיוק בחיבורים הללו

אברהם עבאס:  אבל גם חשוב לבוא ולהגיד את הדבר הבא: ככל שהמלחמה אורכת, גם באופן טבעי השחיקה, השחיקה של מערך ההתנדבות יורד

אברהם עבאס:  וצריך לתת על זה את הדעת

אברהם עבאס:  כי מה שהיה נכון בשבוע-שבועיים הראשונים הרבה מאוד רוח טובה ונהדרת של התנדבות, בסוף זה גם אנשים שצריכים להתפרנס ולפרנס את עצמם ואת משפחותיהם

אברהם עבאס:  אז בהקשר הזה זה בראייה ארוכת טווח צריך לתת את הדעת

אברהם עבאס:       אני אגיד דבר אחרון

אברהם עבאס:  לא נמצאים פה מכפרי הנוער, אבל כן חשוב לי להגיד שאנחנו גם נתקלנו במספר סוגיות מכפרי הנוער שקשורות לממ"דים ולמיגוניות

אברהם עבאס:  ואני חושב שגם בהקשר הזה, אין בידיי כרגע את המיפוי

אברהם עבאס:  אני לא יודע אם יש כזה מיפוי

אברהם עבאס:  אבל בהחלט צריך רגע לבוא ולראות כיצד הסוגייה הזאת של ממ"דים, אם מיגוניות בפריסה לאומית, ככל שניתן, יבואו לידי ביטוי

אברהם עבאס:  זה גם חלק מתוך השיקול האם מחזירים ילדים לתוך המסגרות הללו או לא

אברהם עבאס:  מה הקרבה לאזורי הלוחמה, הנחיות של פיקוד העורף ועוד כהנא וכהנא

אליהו דלל: אוקיי

אליהו דלל:  במקרים שבהם ציינת, בקושי של אותן מיגוניות או דברים נוספים, אל מי פניתם? מה אתם עושים עם זה? ותמיד אפשר להיעזר בוועדה, בחברי הכנסת

אליהו דלל:  ישנו גם חמ"ל של הכנסת שאתם יכולים גם לפנות אליו

קארין אלהרר: לא מסייעים במיגוניות

אליהו דלל: בוא נגיד ככה: תראו, צריך להבין, חברי הכנסת זה לא גוף ביצועי

אליהו דלל:  אבל חברי הכנסת מסוגלים ועושים היום עבודה שהיא בעצם מינוף של אותן בעיות

אליהו דלל:  ואנחנו נעזרים לא מעט

אליהו דלל:  וכשאנחנו פונים זה גם נראה אחרת

אליהו דלל:  ולכן אני שואל אותך אבי אלבאז, ציינת פה כמה דברים

אליהו דלל:  אל מול מי אתם עובדים? למי פניתם? ואם כן, איפה נוכל לעזור?      

אברהם עבאס: תראה, בנושא של המיגון אז אנחנו יש איזה שהוא תהליך של מיפוי ראשוני, קודם כל הגדרת הצורך

אברהם עבאס:  מה שקורה גם ברמה הלאומית

אברהם עבאס:  ולהבין את ההיקפים ואת המספרים שלהם

אברהם עבאס:  זה עדיין בשלב של מיפוי בתוך המנהל

אברהם עבאס:  ברגע שתתקבל התמונה המלאה אז אנחנו נבין גם מה המשמעויות התקציביות

אברהם עבאס:  ברור שחברה אזרחית, והיא רתומה לגמרי, חשוב לי להגיד, אני מרגיש את זה בארגוני כמה הלב הרחב והטוב בארץ ובעולם מתגייס ונרתם בשבועות הללו למען המשימה הזאת

אברהם עבאס:  אבל בסופו של דבר העלויות תהיינה מאוד מאוד גבוהות

אברהם עבאס:  ונצטרך לייצר פה שיתוף פעולה, חברה אזרחית-מדינה, אולי שותפים נוספים בתוך המהלך הזה

אליהו דלל: תודה רבה

אליהו דלל:  הגב' שירי פישביין שובל, בזום, בבקשה

שירי פישביין שובל: שלום

שירי פישביין שובל:  אני מפקחת תחום טיפול וממלאת מקום של ממונה על המעונות, חסות הנוער

שירי פישביין שובל:  אני יכולה להגיד שגם אנחנו נערכנו בצורה מאוד מהירה סביב הסוגיות שצצו מאותה שבת קשה

שירי פישביין שובל:  השלב הראשון בעצם היה להחזיר את כל הנערים והנערות שהיו בחופש חזרה למסגרות

שירי פישביין שובל:  בעצם אותה שבת הייתה חופשה מתוכננת ואנחנו די מהר הצלחנו להחזיר את כל הנערים והנערות אלינו למסגרות

שירי פישביין שובל:       באותו זמן רוב או בהרבה מאוד מהמסגרות באמת גויסו אנשים, גויסו צוותים, גם צוותים בכירים, גם מנהלים, בצווי 8

שירי פישביין שובל:  מונו במקומם ממלאי מקום

שירי פישביין שובל:  אנחנו הצלחנו בימים הראשונים להסתמך גם על עובדי עבר וגם על המטה שלנו ומילאנו את השורות

שירי פישביין שובל:  בהמשך, נעשתה עבודה אינטנסיבית לגייס גם עובדים חדשים וגם מתנדבים במקרים מסוימים כדי באמת לייצר כמה שיותר שגרה בתוך המסגרות

שירי פישביין שובל:  כל המסגרות שלנו מתפקדות, כל המסגרות שלנו עובדות

שירי פישביין שובל:  אנחנו המשכנו וקלטנו בחודש האחרון

אליהו דלל: בואי נשאל שאלה פשוטה: יש מסגרות שפונו?     

שירי פישביין שובל: פונו מסגרות מעט מאוד, בגלל כוח אדם

שירי פישביין שובל:  כרגע יש שלוש מסגרות שהן מפונות

שירי פישביין שובל:  מפונות כמסגרת, כקהילה אחת

שירי פישביין שובל:  אנחנו מדברים גם על מסגרות קטנות

שירי פישביין שובל:  והן ממשיכות לתפקד

אליהו דלל: איך הן ממשיכות? הרי אם פינו אותן אז הן נקלטו באיזה שהוא מקום

אליהו דלל:  איך הן בעצם מתפקדות?     

שירי פישביין שובל: אז למשל פנימייה אחת פונתה לפנימייה אחרת והם ביחד ממשיכים לנהל את שגרת סדר היום

שירי פישביין שובל:  הם שניהם בעצם באותה תוכנית לימודים ולכן המורים של הפנימייה הקולטת עוזרים בשגרת היום של הבוקר

שירי פישביין שובל:  ואחר כך הצוות האורגני

שירי פישביין שובל:  הצוות האורגני, המנהל של הפנימייה, נמצא עם הנערים

שירי פישביין שובל:       אני גם חוזרת ואומרת שאני חייבת להדגיש, מדובר במסגרות קטנות

שירי פישביין שובל:  מדובר בכל מקרה במסגרות של 17 נערים

שירי פישביין שובל:  זה לא מסה של כפר שלם שזז ממקום למקום

אליהו דלל: חשוב לי לדעת מה הקשיים שלכם או מה האתגרים שלכם בתקופה הזאת

שירי פישביין שובל: האתגרים שלנו א' זה כוח אדם

שירי פישביין שובל:  וגם גיוס כוח האדם וגם המילוי מקום של הצוותים שנמצאים בצווי 8

שירי פישביין שובל:  והמשמעות היא גם היציבות שאנחנו ככה יכולים לספק לנערים ולנערות בקשר עם הדמויות שמלוות אותם

שירי פישביין שובל:  אני יכולה להגיד גם שיש עובדות סוציאליות ועובדים סוציאליים שגויסו בצו 8 ובעצם החלק הטיפולי ככה נקטע

שירי פישביין שובל:  גם פה אנחנו נותנים מענה ואנחנו פתחנו קבוצות

שירי פישביין שובל:  אנחנו עושים קבוצות טיפוליות

שירי פישביין שובל:  אבל זה פער שאנחנו מתחילים להרגיש אותו

שירי פישביין שובל:       אתגר נוסף שכבר פתרנו וגם אנחנו עליו זה עניין של דיונים בבתי המשפט

שירי פישביין שובל:  יש הרבה דיונים שנדחו אוטומטית לחודשים קדימה

שירי פישביין שובל:  אבל אנחנו באמת בעבודה סדורה מול בית המשפט דיונים שהיו מאוד חשובים ואנחנו ככה ממש היינו צריכים לקיים אותם כדי לעשות מעברים לנערים וכדי להמשיך את תוכנית הטיפול – הצלחנו להקדים אותם

אליהו דלל: רגע, אין תורנות בבית משפט? מה שנקרא שופט תורן וכך הלאה, שאפשר לעשות דברים דחופים?      

שירי פישביין שובל: יש שופט תורן

אליהו דלל: אז זהו, זה חשוב מאוד

אליהו דלל:  עם כל הכבוד

אליהו דלל:  דבי, מה אמרת?     

דבורה ביטון: אמרתי שזה חשוב, אם יש הארכות של צווים

אליהו דלל: בוודאי

אליהו דלל:  אני מניח שיש דברים שהם מאוד דחופים ולא צריך להזניח אותם

אליהו דלל:  לא כל השופטים נמצאים בצו 8 ולא כולם לוחמים

דבורה ביטון: לפעמים יש ילדים שחוזרים גם הביתה

דבורה ביטון:  זה פשוט נורא

יהושע רבינוביץ: לידיה, מהסיוע המשפטי

אליהו דלל: לידיה, נכון

אליהו דלל:  את רשומה פה, לידיה, מאה אחוז

אליהו דלל:  כן?     

שירי פישביין שובל: אני פניתי ודיברתי עם נשיאת בתי המשפט לנוער והיא בהחלט נתנה לזה מענה ופתרון

שירי פישביין שובל:  כרגע אנחנו לא בבעיה בנושא הזה

שירי פישביין שובל:       אני יכולה להגיד שיש מעט מסגרות שקצב הקליטות בהן באמת הואט, בגלל בעיות בכוח אדם

שירי פישביין שובל:  אבל אנחנו כבר באמת ממלאים שורות ומוצאים את כל הפתרונות כדי לאפשר שגרה גם בעניין של הקליטות

קארין אלהרר: אז מה קורה עם הממתינים?     

שירי פישביין שובל: הממתינים, רשימת הממתינים לא גדלה מלפני חודש או מלפני המלחמה

קארין אלהרר: אבל את אומרת שהקצב הואט

שירי פישביין שובל: נכון

שירי פישביין שובל:  הקצב הואט ואנחנו עכשיו מתגברים עליו

שירי פישביין שובל:  יש שתי מסגרות שבהן הקצב הואץ ושאר המסגרות הקליטות המשיכו להיות מתוכננות

שירי פישביין שובל:  המשיכו להתקיים כסדרן וחלופות המעצר קלטו נערים

שירי פישביין שובל:  במעון צופיה קלטו נערות

שירי פישביין שובל:  במעון מסילה קלטו נערות

שירי פישביין שובל:  אלו מוקדים של מסגרות שאנחנו במצוקה ורשימת ממתינים ללא קשר למצב החירום

שירי פישביין שובל:  ואנחנו גם עכשיו מנסים לייצר עוד ועוד פתרונות כדי לפתוח אפילו עוד קבוצה בהתאם למתוכנן ולא לדחות את זה, כדי שאפשר יהיה לצמצם את רשימות ההמתנה

אליהו דלל: אוקיי, תודה רבה

אליהו דלל:  לידיה רבינוביץ, עורכת דין, כן?     

יהושע רבינוביץ: כן

יהושע רבינוביץ:  אני ממונה ארצית על ייצוג קטינים בסיוע המשפטי

יהושע רבינוביץ:  אנחנו מייצגים ילדים ונוער בהליכים אזרחיים, כ-15,000 ילדים בכל רגע נתון

יהושע רבינוביץ:  וכמחצית מהם ילדים ונוער בסיכון, רובם נמצאים בהשמה חוץ ביתית כזו או אחרת

יהושע רבינוביץ:  כלומר, ממשיכים לייצג אותם גם בעת הזאת

יהושע רבינוביץ:       אני אומר משהו שאנחנו רואים קודם כל מתחילת המלחמה, התגייסות באמת מעוררת השתאות של עובדים סוציאליים, גם בתוך משרד הרווחה וגם עובדים סוציאליים שמתנדבים

יהושע רבינוביץ:  יש לפעמים דיונים בבית הזה שככה מדברים על התכלית של המקצוע הזה

יהושע רבינוביץ:  ואני חושבת שבימים אלו אנחנו רואים עד כמה בעצם עובדים סוציאליים הם כוחות הצלה, פשוטו כמשמעו

קארין אלהרר: חד משמעית, מצטרפת לכל מילה

יהושע רבינוביץ: אני אומר גם שלמדינת ישראל יש רזרבת מילואים, אבל לצערנו בתחום העבודה הסוציאלית של ילדים בסיכון אנחנו בתת רזרבה כבר הרבה מאוד שנים

יהושע רבינוביץ:  וכרגע, כל המאמצים, הרבה מהמאמצים מופנים, ובצדק, לטיפול באוכלוסיות שנפגעו במישרין מהלחימה, תוך ניסיון, כפי שנאמר כאן, לשמור על שגרה ביחס לילדים בסיכון

יהושע רבינוביץ:  אבל השמיכה היא מאוד מאוד קצרה

יהושע רבינוביץ:  אני חושבת שכסדר עדיפות זה לא התחום שלנו וזה לא האחריות שלנו

יהושע רבינוביץ:  אני חושבת שאנחנו רואים את ההשפעה של המחסור בכוח אדם לא רק בפנימיות, גם בשירות האומנה ובעמותות האומנה, גם ברשויות המקומיות

יהושע רבינוביץ:  בסופו של דבר, ה- case manager של כל ילד כזה שנמצא בהשמה חוץ ביתית זה עו"ס לחוק נוער

יהושע רבינוביץ:  וחלקן מגויסות לדברים אחרים

יהושע רבינוביץ:  וזאת משימת חירום לאומית למלא את השורות האלה

יהושע רבינוביץ:  אני לא יודעת איך, אבל זה דבר נורא נורא חשוב

אליהו דלל: את כפופה למשרד המשפטים?     

יהושע רבינוביץ: נכון

יהושע רבינוביץ:  אנחנו במשרד המשפטים, אני בסיוע המשפטי

יהושע רבינוביץ:  אבל כל ילד יש לו עורך דין משלו והוא עורך הדין שלו לכל דבר ועניין

אליהו דלל: אני אומר את זה כי קודם הייתה פה הערה לגבי בתי המשפט

יהושע רבינוביץ: אני אתייחס, כן

יהושע רבינוביץ:  אז בעצם מה שקרה זה שכידוע בתי המשפט לא פועלים כשגרה

יהושע רבינוביץ:  אין דיונים

יהושע רבינוביץ:  יש שורה מסוימת של נושאים שהוחרגו, אני בדיוק משיבה לחברת הכנסת ביטון האמת

יהושע רבינוביץ:  אני רק אומר שהדבר היחיד שהוחרג בהליכי נוער בהוראת מנהל בתי המשפט ובצו של שר המשפטים זה דיוני חירום

יהושע רבינוביץ:  אבל מה שקורה בפועל, כך שלכאורה תיקי נזקקות רגילים והארכות צווים, מה שגברתי שאלה, לא מתקיימים דיונים

יהושע רבינוביץ:  בפועל מה שקורה זה שעורכי הדין שלנו או העובדים הסוציאליים או הפנימיות או ההורים בעצמם פונים לשופט ואומרים אמנם זה לא נכנס לרשימה, אבל יש כאן איזה שהוא צורך בהארכת צווים, צורך דחוף אחר שמתעורר

יהושע רבינוביץ:  ואז השופט עצמו פונה לנשיאת בית המשפט ומקבל אישור חריג לקיים דיון

יהושע רבינוביץ:  וזה קורה בכל הארץ

אליהו דלל: היו מקרים שלא קיבלו אישור?     

יהושע רבינוביץ: לא

יהושע רבינוביץ:  לא, אנחנו לא מכירים מקרה כזה

אליהו דלל: מה שאת אומרת בעצם שהנושא הזה הוא נקרא בעצם פנייה בחירום והוא בעצם משהו חריג והוא מקבל מענה

יהושע רבינוביץ: הוא מקבל מענה

יהושע רבינוביץ:  ואם יש קושי לבן משפחה או לקטין עצמו או לפעמים גם לעורכי הדין שלנו, שבעצמם מפונים או בעצמם נפגעים, אז אפשר, יש גם חלופה של היוועדות חזותית

יהושע רבינוביץ:  שהיא כמובן חלופה מאוד מאוד לא טובה במקרים האלה, אבל זה בחירה בין שתי חלופות לא טובות

אליהו דלל: זאת אומרת, יש מענה, זה מה שאת אומרת

יהושע רבינוביץ: מהניסיון שלנו יש מענה והתגייסות של כל בתי המשפט

קארין אלהרר: היו מקרים של היוועדות חזותית?     

יהושע רבינוביץ: כן, היו לנו מקרים של היוועדות חזותית, כן

אליהו דלל: לידיה, אני מבין שיש מענה

אליהו דלל:  אבל השאלה היא כזאת: למה להחריג את זה אם בלאו הכי יש מענה? האם מראש היה אפשר לבוא להגיד את זה לא מחריגים ואז - - -     

דבורה ביטון: את זה מחריגים

קארין אלהרר: לא, אבל זה להנהלת בתי המשפט

אליהו דלל: נניח שתהיה פניה שלנו כוועדה, את ממליצה לזה?     

יהושע רבינוביץ: אני חייבת לומר שאני חושבת שעדיין צריכה להיות איזה שהיא גמישות

יהושע רבינוביץ:  זה נורא תלוי במצב הלחימה ובאזורים

יהושע רבינוביץ:  כיוון שבסופו של דבר העמדה הראשונית שלנו הייתה שזה צריך להיות בשיקול דעת של בית המשפט, בהתאם למצב הספציפי של המקרה

יהושע רבינוביץ:  כי בסופו של דבר צריך לזכור שגם המשפחות, גם באי כוחם, גם הילדים עצמם, חלקם תחת אש

יהושע רבינוביץ:  כך שלדרוש מהם להגיע פיזית לבתי המשפט לפעמים זה פשוט לא מתאים, צריך למצוא חלופה אחרת

יהושע רבינוביץ:  אבל כן, אני חושבת שהרשימה הזאת של דיונים שמתקיימים היא מתעדכנת

יהושע רבינוביץ:  כרגע היא עד סוף דצמבר

יהושע רבינוביץ:  ואנחנו בהחלט בסיוע המשפטי שוקלים לפנות ולבקש להרחיב את הרשימה

יהושע רבינוביץ:       אני כן רוצה להתייחס לכמה קשיים

אליהו דלל: יש מענה, אבל עדיין, היא אומרת שיש מענה

אליהו דלל:  אבל עדיין זה משהו שאת פונה כי הוא חריג

תמי ברנע: לידיה, יש מקרים שמסננים טבעית, שבכלל לא מגיעים?     

קארין אלהרר: השאלה אם זה לא מכביד עליהם יותר? כי כרגע, לפי מה שאני שומעת מלידיה, יש מענה והוא לא מדהים, אבל גם לא מדהים להיות במלחמה

קארין אלהרר:  זאת אומרת, השאלה, אם לחייב אותם האם זה לא יכביד יותר על כל הצדדים?     

אליהו דלל: יכול להיות לחייב, לעשות איזה שהיא פנייה ולהגיד חבר'ה, הנושא הזה באמת חשוב

אליהו דלל:  תנסו לראות שאתם כן דנים בנושאים האלה, ככל שניתן

יהושע רבינוביץ: סליחה אדוני, אני חושבת שיש כאן איזה שהוא ניסיון לעבור לשגרת חירום, לעבודה תחת שגרת מלחמה

יהושע רבינוביץ:  מה שלא היה קיים בשלב הראשון שהנוהל הזה יצא

יהושע רבינוביץ:  אני חושבת שדברים השתנו מתוך הבנה שלא מדובר לא בשבוע, לא בשבועיים וגם כנראה לא בכמה חודשים

יהושע רבינוביץ:       אני כן רוצה להציף כמה קשיים שאנחנו רואים, על העיכובים בהשמות

יהושע רבינוביץ:  יש, שוב, מתוך ההבנה המאוד גדולה של העומסים, בסופו של דבר אנחנו כבאי כוח הילדים וכאפוטרופוסים לדין לילדים אנחנו לא יכולים לאפשר שהילדים שלנו יעברו לסדר עדיפות משני

יהושע רבינוביץ:  ולכן ילדים שמצאנו שהם בסיכון מיידי, בהמתנה להשמה, אז פנינו גם ליעל וגם לחסות הנוער וביקשנו - - -     

קארין אלהרר: זה מקרים שהיו קודם?     

יהושע רבינוביץ: יש ילדים, מרבית הילדים שאני מדברת עליהם הם ילדים שהמתינו עוד לפני תחילת המלחמה

יהושע רבינוביץ:  אבל עכשיו הצפי להשמה הוא מן הסתם התארך

יהושע רבינוביץ:  ולא פנינו ביחס לכל הילדים, פנינו ביחס לילדים שעורכי הדין סברו שהם נמצאים בסכנה מיידית

יהושע רבינוביץ:  וביקשנו שייקחו את זה בחשבון בשיקולים

יהושע רבינוביץ:       יש לנו תופעה של ילדים שקשה להם לחזור

יהושע רבינוביץ:  קשה להם לחזור לפנימיות, רוצים להישאר עם ההורים

יהושע רבינוביץ:  למרות שלפעמים הם פחות מוגנים

יהושע רבינוביץ:  כי בבתים הם פחות מוגנים גם מעצם הסיכון

אליהו דלל: יש לזה הסכמה עם ההורים?      

יהושע רבינוביץ: אני כרגע מדברת על מה שהילד רוצה, אוקיי? הילד לא רוצה, הוא רוצה להישאר עם האחים שלו שבבית, עם ההורים שלו, מכל מיני סיבות

יהושע רבינוביץ:  זה יכול להיות רצון להגן על ההורים, זה יכול להיות רצון להיות עם ההורים בשעת מצוקה

יהושע רבינוביץ:  לפעמים אין בכלל מיגון בבית, מה שכן יש, שלא לדבר על הפגיעה בשגרה ושלא לדבר על הסיכון שלכתחילה - - -     

קארין אלהרר: שבגללה הוא הוצא

יהושע רבינוביץ: אנחנו מנסים להגיע להסכמות

יהושע רבינוביץ:  אני חייבת כן לדבר על כך שלפעמים מופעלת משטרה כדי להחזיר משטרה

יהושע רבינוביץ:  אנחנו חושבים שאת הצעד הזה צריך לנקוט מאוד מאוד בשום שכל, תוך התייחסות לנסיבות המאוד מאוד ספציפיות

אליהו דלל: מי מפעיל את המשטרה במקרה הזה בדרך כלל?     

יהושע רבינוביץ: בעצם זו דרישה של עו"ס חוק נוער שמבקשת סיוע של המשטרה

יהושע רבינוביץ:  זו הוראה שיש בכל הצווים

יהושע רבינוביץ:  זאת אומרת, זו הוראה סטנדרטית שבכל צו שבית משפט מאפשר להסתייע במשטרה

יהושע רבינוביץ:  זה לא איזה משהו שצריך לפנות לבית משפט ספציפית

תמי ברנע: כמה זה קורה?     

יהושע רבינוביץ: זה קורה מעט, אבל זה נושא שעלה בקרב עורכי הדין, שלא בהכרח, שלפעמים צריך להשתמש בזה ולא משתמשים

יהושע רבינוביץ:  ומשתמשים לפעמים במקרים שזה

יהושע רבינוביץ:  זאת פשוט קריאה להשתמש בזה בצורה שהיא מותאמת

יהושע רבינוביץ:       מבחינת הקשר: סוגיית הקשר, גם סוגיה שהעלתה חברת הכנסת ביטון, בין הילדים לבין ההורים הביולוגיים

יהושע רבינוביץ:  אז אנחנו כן רואים קושי בעניין הזה במקומות שמרכזי הקשר לא פועלים וגם סביב הנושא של ילדים שנמצאים באומנה

יהושע רבינוביץ:  אני שוב אומרת, יש קושי מאוד גדול בכוח אדם

יהושע רבינוביץ:  וההתגייסות של מנחות האומנה היא באמת מרשימה, אבל הן בעצמן תחת מעמסה

יהושע רבינוביץ:  יש לנו מקרה אחד שבו האפוטרופסית לדין היא זו שמלווה את המפגשים בין הילדים לבין ההורים הביולוגיים

יהושע רבינוביץ:  פשוט מתוך הסכמה עם כולם, כי היא פשוט התגייסה לדבר הזה למרות שזה לא התפקיד שלה

יהושע רבינוביץ:  וזו רק דוגמה, זו סיטואציה פשוט קפקאית שבה האפוטרופסית לדין מפונה מהצפון לבית מלון שבו נמצאים שלושה ילדים שהיא מייצגת עם משפחות האומנה והיא נמצאת שם ומלווה את הביקורים

יהושע רבינוביץ:  בעצם את הקשר עם המשפחות הביולוגיות

יהושע רבינוביץ:  אני לא אומרת את זה כדי להתהדר בעבודה של עורכי הדין, אני אומרת את זה כי זה מדגיש את הצורך במילוי השורות בצורה, כמשימה לאומית, של העובדים הסוציאליים בכל השירותים לילדים בסיכון

יהושע רבינוביץ:  תודה

אליהו דלל: תודה רבה

קארין אלהרר: חסר גם בשגרה

קארין אלהרר:  זה לצערי חסר גם בשגרה, בחירום זה מתעצם

אליהו דלל: נכון

אליהו דלל:  כל דבר, אין ספק

אליהו דלל:  יפעת פוליצר, בזום

יפעת פוליצר: היי, שלום, נעים מאוד

יפעת פוליצר:  אני ממונה ארצית על הליכי נוער, ייצוג הורים, בסיוע המשפטי

יפעת פוליצר:  אני למעשה המקבילה של לידיה בסיוע המשפטי, אבל מהפן של ייצוג ההורים הביולוגיים

יפעת פוליצר:       אז אני ממש אקצר

יפעת פוליצר:  אני מצטרפת לגמרי לכל הדברים שלידיה אמרה ואני לא אחזור עליהם

יפעת פוליצר:  אני רק רוצה, אני גם כמובן מצטרפת למילים הטובות להתגייסות הנפלאה של העובדות והעובדים הסוציאליים

יפעת פוליצר:  אבל אני רוצה לשאול בהמשך לדברים שעלו, כמה דברים שאצלנו, שיש איזה שהוא פער מהשטח שהייתי רוצה ככה לשאול

יפעת פוליצר:  לגבי הביקורים: קודם כל, קשר בזום בין ילדים להורים ביולוגיים הוא מאוד מורכב ולא כולם יכולים לעשות את זה טכנולוגית

יפעת פוליצר:  אז רציתי לדעת אם יש איזה שהיא רשימה של כל מרכזי הקשר שפתוחים? כי אנחנו חווים בשטח אי התאמה בין המחוזות, בין האזורים

יפעת פוליצר:  זאת אומרת, יש אזורים שבהם כן יש ביקורים

יפעת פוליצר:  לא בהכרח יש קשר מבחינת המצב המלחמתי

יפעת פוליצר:  זאת אומרת, היינו רוצים לדעת אם אפשר, אני פונה פה לנציגות

יפעת פוליצר:  אם אפשר לקבל איזה שהיא רשימה של מרכזי הקשר שפתוחים וכאלה שאינם פתוחים

יפעת פוליצר:  ומה הסיבה? כי אנחנו לא רואים בהכרח קשר לגבי המצב

יפעת פוליצר:  לא בהכרח כל מרכזי הקשר בדרום נניח סגורים, או בצפון

יפעת פוליצר:  ואם אפשר, להתייחס גם לקושי של ההורים ושל הילדים לגבי מפגשים בזום

יפעת פוליצר:  כי להבדיל, בקורונה כן מצאנו לזה כל מיני פתרונות יצירתיים

יפעת פוליצר:       לגבי ההנחיה על שיפוי נסיעות, רציתי לדעת האם זה אחיד

יפעת פוליצר:  האם כל הרשויות מכירות את זה או לא מכירות את זה? כי אנחנו, אני לא מכירה שיפוי לביקורים אצל הורים ביולוגיים

אליהו דלל: את יכולה להרחיב? לא הבנתי מה זה השיפוי הזה של הנסיעות?     

קארין אלהרר: נציגת משרד הרווחה אמרה שהם משפים על נסיעות

אליהו דלל: שמה, שהורה שמגיע?      

קארין אלהרר: כן

אליהו דלל: אוקיי

יפעת פוליצר: כן

יפעת פוליצר:  אז רציתי לדעת אם זה איזה שהיא הנחיה גורפת או שזה תלוי רשות מקומית? רציתי לדעת את זה, כי אנחנו שומעים קשיים מאוד גדולים מצד ההורים לבקר את הילדים והפוך

יפעת פוליצר:       לגבי העניין של הדיונים, אני כמובן מצטרפת למה שלידיה אמרה שכרגע עד דצמבר אנחנו מנהלים דיונים בהיבט של הליכי חירום, אבל ככל שהמלחמה תימשך אנחנו מאוד היינו רוצים לשמור על היכולת האקטיבית של ההורים גם להעלות נושאים, הרי כל נוער הוא מצב חירום אחד מתמשך

יפעת פוליצר:  אז היינו רוצים כן ככל הניתן לנהל דיונים שהם לא באמצעות הזום, מאותם נימוקים של הקושי של האוכלוסייה גם בביקורים בזום, גם בהיבט הטכנולוגי וגם בהיבט ההתרשמות של בית המשפט מהמקרה

יפעת פוליצר:       רציתי גם להעלות איזה שהוא נושא שהוא קשור ולא קשור

יפעת פוליצר:  יש איזה שהיא בקשה של גורמי הרווחה בעצם שאנחנו הבענו עליה התנגדות והיא עברה בוועדת שרים לענייני חקיקה אתמול, לגבי הארכה של תקופת אומנה

יפעת פוליצר:  אני אגיד בדיוק איך זה נקרא, אם אתם מכירים את זה

קריאה: אומנת חירום

יפעת פוליצר: כן

יפעת פוליצר:  אבל יש לזה, יש תסקיר חוק תקופות ודחיית מועדים (הוראת שעה חרבות ברזל), החלטות מנהליות ופעולות של רשויות ציבוריות, אומנה לילדים, תאגידים

יפעת פוליצר:  זה בעצם עבר בוועדת שרים

קארין אלהרר: זה עניין הדיווח?     

יפעת פוליצר: בעצם מה שזה אומר למעשה שכרגע המפקח, התקופה של אומנת החירום התארכה לתשעה חודשים

יפעת פוליצר:  זאת אומרת, כרגע זה עד, אני לא בדיוק זוכרת את התאריכים

אליהו דלל: אבל מה המשמעות של זה? מה המשמעות של זה?      

יפעת פוליצר: שאין אפשרות בעצם להורים בסופו של דבר לבוא ולהתנגד לאומנת חירום

יפעת פוליצר:  זאת אומרת שאם כרגע יש אמא בבית שלמעשה הילד שלה יצא לאומנת חירום לתקופה של שלושה חודשים, שזה בעצם מה שחוק האומנה וההחלטה של בית המשפט אומרת

יפעת פוליצר:  והיא יושבת ומחכה לסיום התקופה ומשקמת את עצמה ועושה הכול כדי שהתקופה הזאת תיגמר ואז בעצם להגיע לדיון

יפעת פוליצר:  כרגע התקופה הזאת מתארכת בשל המלחמה

יפעת פוליצר:  זה מה שזה אומר, בשפה פשוטה

יפעת פוליצר:  וזה בעייתי

יפעת פוליצר:  עכשיו, אני לא יודעת מתי זה יעלה ואיפה, לדעתי בוועדת חוקה

יפעת פוליצר:  ואנחנו נתנגד לזה

יפעת פוליצר:  וזה מתייחס כמובן לקשיים האחרים שככה עלו בין השורות פה על ידי הבקשה שלנו לעשות, למצב שגרת מלחמה כמה שיותר בתחום הנוער, בשביל לא להעמיק מצוקות ובשביל להשאיר את הליך הנוער כהליך זמני

אליהו דלל: ברור

אליהו דלל:  מה עמדת משרד הרווחה? הרי זה לא סתם נובע מאיזה שהוא מישהו החליט

רחל איגר לוין: אני רוצה להתייחס

יפעת פוליצר: דברי ההסבר של ההצעה הזאת למעשה אומרת שיש קושי מאוד גדול שהוא מובן לגמרי של עו"סיות שצריכות כמובן לבקר ולכתוב תסקיר ואני מאוד מבינה את הקושי הזה

אליהו דלל: בסדר, אבל יש הבדל בין שלושה חודשים לחצי שנה לתשעה חודשים

אליהו דלל:  זה לא, יש פה איזה שהוא טווח מסוים שהוא צריך להיות סביר

יפעת פוליצר: נכון

רחל איגר לוין: בחוק האומנה ניתן למפקח הארצי, שזה כרגע גם אני, חוץ ממנהלת השירות, סמכות לאשר שלושה חודשים מעבר לשלושה חודשים הקבועים בחוק, הארכת שהיית ילד באומנת חירום

רחל איגר לוין:  כמובן שהכול בהתייחס להחלטות שיפוטיות

רחל איגר לוין:  ההצעה שעלתה זה שלאור המצב, במצבים חריגים ביותר, שבהם לא נוכל לעמוד בזמנים, תהיה הארכה

רחל איגר לוין:  בגורף אנחנו מנסים לעשות כמה שיותר מהר אבחונים של הילדים באומנת החירום ולהעביר אותם למשפחות רגילות לא כחירום

רחל איגר לוין:  ההצעה עלתה בהקשר שידענו שלפחות בדרום וחלק מהמצבים כרגע בדרום, ייתכן וזה לא יתאפשר

רחל איגר לוין:  זו ההצעה

רחל איגר לוין:  היא בעצם איזה שהיא הוראת שעה על הסעיף של אומנת חירום

רחל איגר לוין:  אבל בגדול, בגדול, ככל שאנחנו יכולים כמובן שבשגרה אנחנו נעמוד בזמנים

קארין אלהרר: אבל זה חל רק על המחוזות?     

יפעת פוליצר: שיקול הדעת הוא לא מאוזן

קארין אלהרר: זה חל רק על הצפון או הדרום?     

רחל איגר לוין: לא, ההצעה היא על כל הארץ

קארין אלהרר: למה?     

רחל איגר לוין: אבל בגדול, מה שאנחנו רוצים לבוא ולהגיד, א', קודם כל, צריך להגיד בצורה גורפת שהישארות ילד באומנת חירום היא תלוית החלטת בית משפט וככל שצריך מגישים בקשות לבית משפט להארכת צווי הביניים

אליהו דלל: בואי נגיד אחרי שלושה חודשים צריך בית משפט לאשר את זה? זה מה שאת אומרת?     

רחל איגר לוין: כל תקופה שילד נמצא באומנת חירום נדרש אישור בית משפט

יפעת פוליצר: לא, לא, אחרי שלושה חודשים אפשר, המפקח - - -     

קארין אלהרר: רק המפקח

אליהו דלל: דקה, דקה, אני רוצה להבין מה התהליך

אליהו דלל:  אנחנו מדברים כרגע על תקופת חירום

אליהו דלל:  יש שלושה חודשים שאין קשר בין ההורה לבין - - -     

רחל איגר לוין: לא, לא, לא

אליהו דלל: אז מה?     

רחל איגר לוין: כשילד נמצא באומנת חירום הוא נמצא בתקופה של הגנה וטיפול מיידיים ואיזה שהיא תקופת אבחון לגבי יכולתו לחזור לבית ההורים או שצריך לחשוב על אלטרנטיבה אחרת

רחל איגר לוין:  בכל המצב הזה הילד פוגש את ההורים שלו ומאובחן הקשר

רחל איגר לוין:  בסעיף הספציפי בחוק האומנה מתייחסים לזה - - -     

אליהו דלל: זאת אומרת, עדיין יש קשר בינו לבין ההורים

רחל איגר לוין: בוודאי

אליהו דלל: אבל הוא לא יכול לחזור הביתה, זה מה שאת אומר

רחל איגר לוין: נכון

יפעת פוליצר: לפעמים הוא גם בזום

יפעת פוליצר:  וזה מה שהוצג בפני אדוני עכשיו ממש

אליהו דלל: כן

רחל איגר לוין: אבל כעיקרון מאוד משמעותי שהם נפגשים

רחל איגר לוין:  בחוק האומנה נכון לרגע זה יש למפקח הארצי סמכות להאריך את השהות בעוד שלושה חודשים

רחל איגר לוין:  כמובן בכפוף לאישור בית משפט

רחל איגר לוין:  ההצעה שעלתה כרגע זה להוסיף שלושה חודשים, לאור המצב הקיים

רחל איגר לוין:  וכמובן ששגרת היום יום היא כזו שרוב הילדים הם מתחת לחצי שנה וככל שאפשר מסתיים האבחון והילדים עוברים למשפחות קבועות

רחל איגר לוין:  מבחינת ההשמה באומנה אנחנו ממשיכים תהליכי השמה לפחות במרכז הארץ, איפה שאין בעיית ביטחון

אליהו דלל: יפעת, איזה תיקון היית רוצה לראות בחוק?     

יפעת פוליצר: הייתי רוצה להשאיר את מצב של אומנת חירום, זאת אומרת, הייתי רוצה להשאיר את זה כמו שזה

יפעת פוליצר:  לא הייתי רוצה שהליכי האומנה ייכנסו בתוך ההארכה

יפעת פוליצר:  כי גם ככה ההורים האלה הם הורים מוחלשים, שנמצאים במצב לא שוויוני בבית המשפט ובכלל

יפעת פוליצר:  וכאשר הם מבקשים, אני מאוד מקווה שזה לא יהיה בזום

יפעת פוליצר:  אבל כאשר הם מבקשים את הזכויות שלהם מול רשות - - -     

אליהו דלל: בסדר גמור

אליהו דלל:  יפעת, יפעת, דקה

קארין אלהרר: זה עבר אתמול ועדת שרים, לא?     

אליהו דלל: עבר קריאה ראשונה

אליהו דלל:  אנחנו נבחן את זה מבחינה משפטית של הוועדה ולפי זה נראה מה אנחנו נעשה כדי באמת לעזור, כי אנחנו רואים פה את טובת הילד

אליהו דלל:  אני חייב לומר, לפני טובת המשפחה, אני חייב לומר

אליהו דלל:  אבל טובת הילד לפעמים היא גם הולכת יחד עם טובת המשפחה ולא תמיד אנחנו יודעים את זה

אליהו דלל:  ולכן הנושא הזה הוא עדין והתקופה היא יחסית ארוכה

אליהו דלל:  בכל מקרה, אנחנו נבחן את זה יחד עם היועצים המשפטיים של הוועדה

אליהו דלל:  בסדר? תודה יפעת

יפעת פוליצר: אני אשמח להעביר משהו כתוב

אליהו דלל: תעבירי משהו כתוב, אנחנו נשמח לקבל

אליהו דלל:  תודה

קארין אלהרר: רגע, אני רק רוצה לברר

קארין אלהרר:  זה ישר מקפצה של תשעה חודשים? או קודם שלושה?     

אליהו דלל: לא, לא מגיעים ישר

אליהו דלל:  לא, לא, זה כל שלושה

אליהו דלל:  זה כל שלושה

יפעת פוליצר: לא, זה בין שישה לעוד שלושה

אליהו דלל: בסדר, אז זה מקפצה, זה לא מיד תשעה

אליהו דלל:  בסדר, אמרנו את זה

אליהו דלל:  אמרנו את זה נכון

אליהו דלל:  זה מקפצה של שלושה חודשים, זה לא מיד תשעה חודשים

יפעת פוליצר: אני לא חושבת שבמצב הנוכחי צריך לקחת את זה למצב - - -     

קארין אלהרר: בסדר

קארין אלהרר:  רק להבין את האירוע

אליהו דלל: יפעת, תעבירי נייר, נשמח לקבל

אליהו דלל:  תודה רבה

יפעת פוליצר: תודה רבה, מעריכה מאוד

אליהו דלל: אפרת רותם, שלום לך

אפרת רותם: שלום

אפרת רותם:  אני רוצה גם להתחבר, אבל גם להוסיף על ככה תודה לצוותים שבשטח

אפרת רותם:  ואני רוצה לציין שני צוותים ספציפיים

אפרת רותם:  אני חושבת שבתוך המצב המאוד מאוד קשה שאנחנו נמצאים בו הפנימיות עושות מעל ומעבר בהיקף כוח אדם מצומצם

אפרת רותם:  אני יכולה לספר על פנימייה שנאלצה להתפנות ולגייס כוח אדם חדש ובתוך זה מה שהיה להם חשוב זה לפנות אלינו, לאיגוד העובדות והעובדים הסוציאליים כדי לוודא שהם משלמים לעובדות הסוציאליות שהם גייסו את השכר שמגיע להם

אפרת רותם:  וזה באמת גם מחזק וגם מחמם את הלב

אפרת רותם:       אני גם רוצה מאוד לחזק את עובדות ועובדי משרד הרווחה, שכבר חודש עושים כמיטב יכולתם כדי להתמודד עם מציאות בלתי נסבלת, שאנחנו נמצאים בתוכה

אפרת רותם:       לצד זה, אני רוצה להעלות שלוש נקודות: אנחנו נמצאים בתקופת חירום שבה אנחנו יודעים, המערכות לא עובדות כפי שהן עבדו בעבר

אפרת רותם:  זה אומר שעובדות סוציאליות במחלקות לשירותים חברתיים, עובדות חוק נוער, כמו שלידיה הזכירה, נאלצות להתעסק גם בסוגיות אחרות, בהתמודדות למשל עם מפונים שהעיר שלהם קלטה או היישוב שלהם קלט ובסוגיות אחרות

אפרת רותם:  לפעמים יש להם גם את הנסיבות האישיות שמקשות

אפרת רותם:  אנחנו נמצאים במצב שבהרבה מקומות אין בתי ספר ומסגרות חינוך, כפי שהיה בעבר

אפרת רותם:  הרבה מסגרות קהילתיות עובדות בהיקפים מצומצמים

אפרת רותם:  ובאופן כללי תשומת הלב של כולם על דברים אחרים

אפרת רותם:  ולכן מה שעלול לקרות ביום שאחרי הוא מה שקרה לנו גם בקורונה: ברגע שהמערכות חוזרות לשגרה, אנחנו רואים את אותם ילדים שלא ראינו בשבועות הללו

אפרת רותם:  ואנחנו צריכים כבר עכשיו להיערך לזה

אפרת רותם:  הקורונה אנחנו ראינו אחרי שהמסגרות חזרו צורך הולך וגובר במסגרות חוץ ביתיות

אפרת רותם:  אנחנו צריכים אבל להיערך לזה במקומות אחרים מלבד זה

אפרת רותם:  אנחנו צריכים להיערך לזה בגיוס כוח אדם, שזה בכל הארץ

אפרת רותם:  זה לא רק ביישובי העוטף

אפרת רותם:  זה גם כמובן בשלומי ובאופקים ובקריית שמונה, אבל גם בראשון לציון ובחולון, בתל אביב ובירושלים

אפרת רותם:  כי אנחנו יודעים שהצרכים הולכים לעלות

אפרת רותם:  ואנחנו צריכים לגייס, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מצליחים לעבות את המענים הקהילתיים, כבר עכשיו להתחיל לראות איך אנחנו מתוכננים לזה כדי לצמצם את כמות הילדים שאחרי זה יהיה צריך להוסיף למסגרות חוץ ביתיות

אפרת רותם:  וזו הנקודה הראשונה

אפרת רותם:       הנקודה השנייה, לידיה הזכירה מקרים שבהם יש התערבות משטרתית ואולי זה לא בצדק

אפרת רותם:  אני רוצה להציג את הצד השני של המערכת

אפרת רותם:  המלחמה פרצה מיד בסמוך לאחר חופשה, חופשת חג

אפרת רותם:  הרבה ילדים שהיו בצו גם קודם לכן היו בחופשה בבית, חופשה ארוכה בבית ולא חזרו למסגרות

אפרת רותם:  בין אם בגלל חרדה, בין אם בגלל רצון באמת להיות עם המשפחה בתקופת החירום ובין אם בגלל הרבה סיבות אחרות

אפרת רותם:  מה שנדרש בעצם מהעובדות והעובדים הסוציאליים במחלקות לשירותים חברתיים זה לבחון מקצועית כל מקרה לגופו

אפרת רותם:  יש הרבה מקרים שבהם מאפשרים את זה כרגע

אפרת רותם:  אוקיי? רואים את היתרון אולי בלהיות בבית עם המשפחה לעומת אולי הסיכון שיכול להיות גם באיזה שהיא מסגרת, או החרדה

אפרת רותם:  וכרגע מנסים או לאפשר את זה או לעבוד על מנגנונים, לשכנע את הילד ואת ההורים ולנסות להגיע להסכמות בעניין

אפרת רותם:  אבל כן, יש מקרים שבהם כרגע יש ילד שנמצא בסכנה

אפרת רותם:  לצערנו, גם המשטרה עובדת במצב חירום

אפרת רותם:  והעובדות והעובדים הסוציאליים מספרים על מקרים שבהם המשטרה לא פנויה כדי לתת את הגיבוי שנדרש

אפרת רותם:  ואנחנו צריכים להבין איך אנחנו מתמודדים עם זה, בטח אם אנחנו במצב שלא נגמר והולך רק להמשיך

קארין אלהרר: כמה מקרים כאלה כבר יש?     

אפרת רותם: אני לא יודעת כמה

אפרת רותם:  אני כן יודעת להגיד שזה בכמה וכמה רשויות שונות

אפרת רותם:  אז יכול להיות שבכל רשות זה מקרים ספורדיים

יעל דיין: אפרת, אנחנו נשמח לקבל נתונים

יעל דיין:  כי אני אגיד שאנחנו מהיום השני של המלחמה כבר פעלנו להחזיר את כל ילדי פנימיות הרווחה לפנימיות

יעל דיין:  רובם חזרו

יעל דיין:  ובאמת ממש בנינו מנגנון של אישור מיוחד דרך עו"ס חוק נוער מחוזית לאשר בצורה מאוד מאוד ספציפית מקרים חריגים שיישארו

יעל דיין:  שאלה שעונים להגדרה של סיכון וסכנה הם לא בין האישורים המיוחדים

יעל דיין:  אז אנחנו נשמח לקבל שמות אם יש לכם

אפרת רותם: בסדר

אפרת רותם:  אחרי זה כמובן, לא בפומבי

אליהו דלל: נכון, אוקיי

אפרת רותם: בשמחה

אפרת רותם:  הערה אחרונה שלי היא תחת הכותרת שאנחנו כולנו אוהבים לקרוא לה "סיוע למסייעים"

אפרת רותם:  זה תפס, כמו חוסן וכמו קונספציה, המילה החדשה של החודש

אפרת רותם:  אבל רגע מה עומד מאחורי זה? יש לנו כאן צוותים חינוכיים וצוותים טיפוליים שעושים מעל ומעבר בנסיבות מאוד מאוד קשות

אפרת רותם:  אנחנו יודעים שזה גם גורם לשחיקה מאוד מאוד גדולה

אפרת רותם:  אנחנו צריכים להבין איך אנחנו כמדינה נותנים להם את הסיוע

אפרת רותם:  הסיוע הזה הוא גם בסיוע תמיכתי, הוא גם בהכרה, הוא גם בהכרה כספית, אבל לא רק

אפרת רותם:  והוא גם בהפוגות

אפרת רותם:  כי אחרת, שוב, אנחנו נמצא את עצמנו ביום שאחרי ללא אנשי מקצוע שמסוגלים להמשיך לעבוד

אליהו דלל: אוקיי

אליהו דלל:  בכלל, יש מספיק אנשי מקצוע בארץ או שיש חוסר?     

אפרת רותם: יש בארץ, רשומות בפנקס העובדות והעובדים הסוציאליים בין 37,000 ל-38,000

אפרת רותם:  בפועל, פעילים בכל רגע נתון כ-20,000

אפרת רותם:  זאת אומרת, יש לנו כאן דלתא שגם אפשר וגם צריך להגיע אליהם

אפרת רותם:  ויש דרכים להגיע אליהם

אפרת רותם:  יש דרכים להחזיר אותם לשירות הציבורי

אליהו דלל: דרך אגב, משרד החינוך למשל החליט שהוא מגייס חזרה פנסיונרים למערכת החינוך וזה כן עזר

אפרת רותם: אז בהחלט, גם משרד הרווחה וגם משרד הבריאות קראו לעובדות ועובדים סוציאליים לחזור, גמלאים

אפרת רותם:  זה מצוין

אפרת רותם:  אני רוצה להציע שלצד לקרוא, צריך להתקשר אחד אחד לגייס אותם לתפקידים שמתאימים

אליהו דלל: דרך אגב, במשרד החינוך הקימו מוקד לנושא הזה בתחילת שנת הלימודים

אליהו דלל:  ואני חייב לומר לך, הם קלטו בערך למעלה מ-3,000 מורים

אליהו דלל:  זה דבר אדיר

אפרת רותם: פעולה נוספת שאפשר לעשות כדי לגייס: עדיין יש מתנדבים בשטח

אפרת רותם:  אני יכולה להגיד שביקרתי בשבוע שעבר במלון שבו עדיין יש מתנדבת שאמרה לו עכשיו היו מציעים לי לעשות את זה, אני אעזוב את הקליניקה שלי, אני מוכנה לצמצם שם

אפרת רותם:  ואני אמשיך את העבודה הזאת

אפרת רותם:  ואני יודעת כמוה על עוד עשרות רבות שיסכימו להמשיך

אליהו דלל: אוקיי, תודה

אליהו דלל:  רוני לוי?     

רוני לוי: אני נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית

רוני לוי:  אנחנו במועצה מאמינים ורוצים לוודא שכל בן נוער שנמצא היום בהשמה חוץ ביתית יקבל מענה רגשי ונפשי על מנת לבנות חוסן ולהרגיש מוגן

רוני לוי:  בריאות הגוף והנפש היא המפתח של בני הנוער הללו לעבור את המצב הנוכחי בשלום, עם כמה שפחות קשיים

רוני לוי:  וגם לתת את הכלים עם משברים שעתידיים לבוא

רוני לוי:       מצב אידיאלי זה יתקיים בעזרת צמצום המחסור בכוח אדם על ידי גיוס משאבים, פיקוח וקיום קשר רציף ופורה בין בני הנוער לבין הגורמים האמונים על ביטחונם האישי והנפשי כגון פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, עובדי רווחה וכדומה

רוני לוי:  קשרים אלו יגרמו לבן הנוער להרגיש בטוח, נתמך ולהסיר את תחושת הבדידות, החרדה והסיכונים שהמלחמה עלולה להחריף

רוני לוי:       חשוב לנו במועצת התלמידים והנוער הארצית שתיווצר סביבה חמה אשר תיתן מענה מיטבי לנערים והנערות ותספק להם סדר יום יומי אשר ישים דגש על המצב הנפשי שלהם, צורכיהם ועל ההתמודדות שלהם תוך כדי הוספת כוח אדם, שדיברתי על זה קודם, שזה נורא חשוב

רוני לוי:  כי גם דיברו מקודם שיש מחסור

רוני לוי:  שנורא חשוב שידאגו לזה, במיוחד במצב הנוכחי שבעצם נוספה טראומה על טראומה שקיימת כבר

רוני לוי:  אז פי שתיים צריך יותר עבודה

אליהו דלל: ברור

אליהו דלל:  יופי, קצר ולעניין

קארין אלהרר: עם נוער כזה בסוף תהיה לנו תקווה

אליהו דלל: אמרתי, קצר ולעניין, מתומצת, ממוקד

אליהו דלל:  מעריך מאוד, ישר כוח

אליהו דלל:  נטלי מייעוץ משפטי, משרד הרווחה, בזום

נטלי מופסיק: שלום, צוהריים טובים

נטלי מופסיק:  האמת שרציתי להגיב על דברים של יפעת מייעוץ וחקיקה, אבל הצורך התייתר, שכן הדברים הוסברו בצורה מדויקת על ידי המפקחת הארצית

נטלי מופסיק:  אני רק שוב אגיד שזה מחלוקת בינינו לבין הסיוע המשפטי, שממילא אי אפשר להאריך השמה של ילד מחוץ לביתו אם אין או אישור בית משפט או הסכמת ההורים

נטלי מופסיק:  למעשה ההסכמה הזאת רק מאפשר שהות באומנת חירום ולא מעבר לאומנה אחרת

נטלי מופסיק:  כלומר, אנחנו לא נשאיר את הילד מחוץ לבית הוריו בלי בית משפט או בלי הסכמת ההורים

נטלי מופסיק:  יש פה איזה מחלוקת לגבי הפרשנות המשפטית של הצעת החוק

נטלי מופסיק:  זה מה שרציתי לדייק, אבל הדברים נאמרו על ידי המפקחת הארצית רחל איגר לוין

נטלי מופסיק:  אז אני לא רוצה לגזול את זמנה של הוועדה

אליהו דלל: תודה

אליהו דלל:  עדי חן?     

עדי חן: עדי חן, יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד ויושבת ראש הוועדה לאימוץ, פונדקאות ואומנה בלשכת עורכי הדין

עדי חן:  אני מודה על ההזמנה

עדי חן:  וכמובן שאנחנו מצטרפים לכל הדברים שנאמרו פה וגם אנחנו מחזקים את ידי הוועדה

עדי חן:       היינו רוצים להוסיף מספר עניינים נקודתיים לייעול הדברים

עדי חן:  נאמרו כאן, נאמר משפט שמהדהד בזיכרון שלי עכשיו "השמיכה קצרה"

עדי חן:  זאת אומרת, כמה שהעובדות הסוציאליות מנסות לעזור והפסיכולוגים וכו', אין לנו כוח אדם

עדי חן:  אז הצעת ייעול היינו מציעים אותה, וזה הולך אצלנו גם בקליניקות

עדי חן:  אני אצלי, יש לי קליניקה לענייני משפחה ואני מכשירה את הסטודנטים שלי והם עוזרים לי

עדי חן:  אזרחים שאין להם כסף לייצוג

עדי חן:  אותו דבר הייתי מציעה לקחת את הסטודנטים לפסיכולוגיה ולעבודה סוציאלית, לתת להם הטבה מסוימת וזה יהיה חלק מהיישום

אליהו דלל: רעיון טוב

עדי חן: להתחיל להכשיר אותם לעבוד בשטח

אליהו דלל: רעיון טוב

אליהו דלל:  תודה קארין, תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר שליוותה אותנו פה ונתנה כמה רעיונות ענייניים וחשובים

אליהו דלל:  תודה לך

אליהו דלל:  כן, בבקשה

אליהו דלל:  אוקיי

אליהו דלל:  טוב, יש עוד מישהו שרוצה לומר משהו? בבקשה

אליהו דלל:  כל אחד את שמו וכמובן גם את התפקיד לפרוטוקול

הניה מרמורשטיין: שמי הניה מרמורשטיין, אני מעמותת על"ה

הניה מרמורשטיין:  אני רציתי להציג את הפנימיות, מה שאנחנו קוראים להם, קודם כל אני רוצה להגיד באמת על המצב הקשה ושאנחנו שותפים ומקווים לטוב

הניה מרמורשטיין:  וגם תודה רבה שהעליתם בוועדה הזאת, למרות שכבר הצגנו את כל הדברים האלה גם בוועדות אחרות

הניה מרמורשטיין:  אבל כרגע אנחנו אולי לא שומעים עזרה, לכן אני מאוד שמחה שבוועדה הזאת ואני מקווה שבאמת יעזרו לנו וישמעו אותנו ויענו למה שאנחנו רוצים

הניה מרמורשטיין:       אני מייצגת פה את המעונות, פנימיות, מעונות של הילדים עם הצרכים המיוחדים, במיוחד את הילדים עם הצרכים המיוחדים הקשים ביותר

הניה מרמורשטיין:  יש לנו, אני מייצגת שני מעונות של על"ה, אחד בבני ברק ואחד בגדרה

הניה מרמורשטיין:  בגדרה זה 40 קילומטר מהגבול, שאנחנו חווים שם הרבה התראות, הרבה אזעקות, הרבה בומים

הניה מרמורשטיין:  ואני רוצה לקרוא לכם, כדי שאני לא אתבלבל במספר בדיוק של הילדים שנמצאים אצלנו ושהם פשוט חלק מהם בסכנה בכל רגע נתון

הניה מרמורשטיין:  אז יש לנו במעון של על"ה מתגוררים 104 ילדים במוריה קוראים לזה

הניה מרמורשטיין:  יש תשעה בתים, חלק מהבתים עם מוגבלות שכלית בינונית וסיעודיים

אליהו דלל: כולם בגדרה?     

הניה מרמורשטיין: בגדרה

הניה מרמורשטיין:  וחלק מהם אוטיזם במצבים הקשים ביותר

הניה מרמורשטיין:  יש לנו שני בתים מתוך תשעת הבתים האלה שיש לנו שם בגדרה שאין להם בכלל מקום להסתתר

הניה מרמורשטיין:  בתים שאין מיגון

אליהו דלל: זאת אומרת, לדאוג למיגוניות? זה מה שאת רוצה?     

הניה מרמורשטיין: אני רוצה לדאוג למיגוניות

הניה מרמורשטיין:  ואני יכולה להסביר לכם גם כמה ילדים שיש לנו, שאנחנו פשוט לא יכולים להעביר אותם

הניה מרמורשטיין:  זו אוכלוסייה שהיא צריכה את המקום שלה

אליהו דלל: רגע, יש לי שאלה

אליהו דלל:  את אומרת על תשעה בתים, שהבתים האלה בעצם אני מניח שהם נשכרו על ידי משרד הרווחה או על ידי אחד המשרדים?     

הניה מרמורשטיין: לא, הילדים מגיעים אלינו עם השמות של משרד הרווחה

הניה מרמורשטיין:  הבתים הם של עמותה

אליהו דלל: אה, של העמותה

אליהו דלל:  זאת אומרת, מראש זה בתים שהם שייכים לעמותה ומראש אין בהם ממ"דים או מיגוניות או משהו בסגנון הזה

הניה מרמורשטיין: נכון

הניה מרמורשטיין:  או חלק מהם או כולם

הניה מרמורשטיין:  למשל, בגדרה יש חלק שיש כן ויש חלק שאין

אליהו דלל: אני אשאל שאלה אחרת, אפשר לשים מיגוניות בבתים האלה?     

הניה מרמורשטיין: יש

הניה מרמורשטיין:  יש מקומות שאפשר לשים בהם מיגוניות בהחלט

אליהו דלל: ובמקומות שאי אפשר, מה היית מבקשת?     

הניה מרמורשטיין: בכל המקומות שאני רוצה, שאני מבקשת שאני רוצה לעורר את המקום, אפשר לשים מיגוניות

הניה מרמורשטיין:  זה נכון שזה מצריך כסף

הניה מרמורשטיין:  אבל בהחלט אפשר לשים מיגוניות

הניה מרמורשטיין:  יש לנו מקומות שיש לנו 30 תלמידים שהולכים - - -     

אליהו דלל: לא, לא הבנתי

אליהו דלל:  אני שואל כך: את אומרת שיש תשעה בתים

הניה מרמורשטיין: כן

אליהו דלל: בתשעה בתים האלה, כמה הם בלי מיגון?     

הניה מרמורשטיין: תשעה

הניה מרמורשטיין:  לא תשעה, יש, אני אקריא לך בדיוק בדיוק כמה שהם בלי מיגון

הניה מרמורשטיין:  יש שתי דירות של אוטיסטים שהם בכלל בכלל בלי מיגון

אליהו דלל: מתוך התשעה שניים בלי מיגון?     

הניה מרמורשטיין: כן, שניים בכלל בלי מיגון

הניה מרמורשטיין:  שהם ממש בתים

אליהו דלל: הבנתי, רגע, שניים בלי מיגון

אליהו דלל:  מה השאר?     

הניה מרמורשטיין: עכשיו יש לנו בית ספר ל-30 ילדים שהוא גם כן שם במקום, שיש מיגון אחד, זאת אומרת לעשרה ילדים פלוס שמונה עובדות

הניה מרמורשטיין:  אז אנחנו עושים את בית הספר כל יום כן, יום לא, לכל מי שכן יכולים להיכנס

הניה מרמורשטיין:  והיתר מחכים

הניה מרמורשטיין:  וזה מאוד קשה שאין בית ספר, כי צריך להעסיק אותם במשך היום וזו אוכלוסייה מאוד מאוד קשה

הניה מרמורשטיין:  אז מאוד קשה שלא כולם יכולים להשתתף בבית הספר

הניה מרמורשטיין:  זה אני מדברת על גדרה, שזה 40 קילומטר מהגבול

אליהו דלל: אוקיי

אליהו דלל:  מה שאת מספרת כרגע, האם את הודעת למשרד החינוך או למשרד הרווחה?      

הניה מרמורשטיין: כן

אליהו דלל: ומה אמרו לך? או לפיקוד העורף?     

הניה מרמורשטיין: הם היו אצלי בביקור, הם ראו את הדבר

הניה מרמורשטיין:  אבל אף אחד לא עוזר לי

אליהו דלל: לא, זה לא שאלה שאף אחד לא עוזר

אליהו דלל:  השאלה אם ניתן לעזור? כי יכול להיות מקום, תראי, אני יודע דבר אחד, שלפחות ממשרד החינוך לגבי מיגוניות לא הייתה בעיה כספית, משרד החינוך אני אומר

אליהו דלל:  משרד הרווחה אני לא יודע

אליהו דלל:  אבל לפעמים הבעיה היא אם בכלל ניתן להציב מיגוניות

הניה מרמורשטיין: אני רוצה לדבר על בני ברק, דוגמה

אליהו דלל: אז לכן אני חושב שצריך לעשות פה איזה שהוא מיפוי, זה גם לא בתפקיד הוועדה

אליהו דלל:  אבל מה שאני מציע לך, מה שאני מציע לך, מאחר ואת אומרת שיש פה קושי תפקודי של אותם חלק, אם זה שניים או שלושה, אני לא יודע כרגע

אליהו דלל:  אני מציע לך יחד עם פיקוד העורף לפנות למשרד האחראי, אם זה משרד הרווחה

הניה מרמורשטיין: אנחנו פנינו והם היו אצלנו

הניה מרמורשטיין:  למשל אני מדברת על בני ברק

הניה מרמורשטיין:  בבני ברק אני בעצמי הייתי בביקור

אליהו דלל: דיברת על גדרה, רגע, בואי

תמי ברנע: אני חייבת להגיד שאין לנו פה נציגים של מנהל המוגבלויות

אליהו דלל: אני רוצה שנבין, תראו

תמי ברנע: המוקד של הישיבה לא היה בנושא של המוגבלויות

הניה מרמורשטיין: נכון, אבל זה פנימיות של משרדי הרווחה

אליהו דלל: בסדר

אליהו דלל:  אני לא אמרתי שאני לא מקשיב לך

רחל איגר לוין: אנחנו גם יכולות להעביר את זה

אליהו דלל: אני רוצה שתביני, זה באמת לא הנושא, אבל לא אמרתי לך שזה לא הנושא

אליהו דלל:  אני בראש כן רוצה לכוון

אליהו דלל:  אז בואי נדבר כרגע על גדרה ואחר כך דיברת על בני ברק

אליהו דלל:  זה לא משנה כרגע איפה

אליהו דלל:  בסדר? אני זורם איתם

אליהו דלל:  אני כן מציע שתאפייני את הבעיה

אליהו דלל:  תגידי בגדרה יש לנו מקום אחד, מקום שתיים, עם הכתובת, ששם אין מיגוניות שאפשר לשים

אליהו דלל:  או שיש מקומות שאי אפשר בכלל לשים מיגוניות

אליהו דלל:  פשוט לאפיין את זה יחד עם פיקוד העורף

אליהו דלל:  ואז עם זה לפנות לגורם האחראי

אליהו דלל:  אם זה משרד הרווחה או משרד החינוך ולפי זה יידעו מה לעשות

אליהו דלל:  בסדר?     

הניה מרמורשטיין: אני אומרת שאנחנו פנינו ולכן אני הבאתי את זה לפה, כיוון שבינתיים לא קיבלנו תשובה

הניה מרמורשטיין:  ואנחנו קשה מאוד, בקושי מתפקדים

הניה מרמורשטיין:  ולכן אני פניתי, שאולי פה

אליהו דלל: בסדר, אז בואי נעשה דבר פשוט

אליהו דלל:  את פנית, אני מציע שאני אקבל גם את הפנייה או העתק מהפנייה, אבל בצורה ממוקדת

אליהו דלל:  בסדר? כי אני רוצה לדעת בדיוק על איזה בית מדובר, איפה כתובת וכך הלאה

אליהו דלל:  תאפייני את זה בצורה שאנחנו נוכל באמת לטפל בזה בצורה נקודתית

אליהו דלל:  ועם זה אנחנו נעזור, דרך המשרדים

אליהו דלל:  בסדר?     

הניה מרמורשטיין: אני אעביר לכם

אליהו דלל: יופי, תודה

אליהו דלל:  אוקיי, עוד מישהו רוצה לומר משהו? אה, בוודאי, אני לא אוותר על נועם וילדר

אליהו דלל:  סליחה שהשארנו אותך לסוף

נועם וילדר: זה בסדר

אליהו דלל: את תמיד נציגה נאמנה שלנו

נועם וילדר: היה לי גם חשוב להקשיב, אז זה בסדר

נועם וילדר:  אני קודם כל מבקשת להצטרף לדברים שנאמרו בתחילת הדיון ולהתייחס לחטופים וביניהם לילדים החטופים, חלקם רכים בשנים

נועם וילדר:  ולהגיד את המובן מאליו, שחייבים לעשות הכול כדי להחזיר אותם הביתה בריאים ושלמים

אליהו דלל: נכון

אליהו דלל:  מצטרפים לקריאה שלך, אנחנו גם נגיד את זה בסוף

נועם וילדר: לגופו של הדיון, אנחנו מדברים על הילדים שזקוקים למעטפת הכי צמודה מצד המדינה, בשגרה וביתר שאת בזמן חירום

נועם וילדר:  אני רוצה להתייחס, למרות שזה דובר, לכוח האדם וגם להצטרף להערכה לעובדים הסוציאליים, למדריכים, לכל גורמי המקצוע שעובדים היום ובאמת משקיעים מאמצים רבים ואני רואה את הפתרונות היצירתיים שמשרד הרווחה מגייס כרגע וזה חשוב

נועם וילדר:  אבל כמו שנאמר, אם לא תהיה תוכנית ארוכת טווח בשיתוף של משרד הרווחה והאוצר, שמתייחסת לשימור כוח האדם לטווח הרחוק אנחנו עלולים לראות נשירה מאוד מאוד גדולה של אנשי המקצוע, שגם ככה אנחנו בתוך מערכת היא מורעבת

נועם וילדר:  אז זו סכנה שחייבים להתייחס אליה היום ולא לתת לזמן לעשות את שלו

נועם וילדר:  אנחנו יודעים שגורמי המקצוע, למרות שמשרד הרווחה דיבר ואני מאמינה שזה קורה, הנושא של הסיוע הנפשי לצוותים

נועם וילדר:  אנחנו יודעים על מקומות שזה לא, שזה לא הגיע לשטח

נועם וילדר:  ושהם באופן וולונטרי מחפשים לעצמם סיוע נפשי

נועם וילדר:  זה גם חלק משימור כוח האדם והוא מאוד מאוד חשוב

נועם וילדר:      יחד עם זאת, אני אתייחס למענה הרגשי לילדים

נועם וילדר:  יש ילדים שנמצאים, שחוו את המקרים, שפונו, ושם צריך להתייחס להתמודדות עם טראומה

נועם וילדר:  ויש את שאר הילדים שמצטרפים לשאר האוכלוסייה שצריכה להתמודד פה עם מצוקות חרדה וחייבים להתייחס לזה ביתר שאת בימים האלה ולראות איך נותנים לזה את המענה

נועם וילדר:       אני רוצה לדבר על השגרה, כי שמענו שיש מסגרות שיש בהן, שלא חזרו לשגרה של לימודים וזה תלוי רשויות וכל מיני נסיבות כאלה ואחרות

נועם וילדר:  שגרה לילדים תמיד זה חשוב

נועם וילדר:  בזמן חירום זה חשוב וקריטי

נועם וילדר:  ולילדים האלה שנמצאים במצבי סיכון זה סופר סופר חשוב

נועם וילדר:  באמת, זה משהו שחייבים לשים עליו דגש שכבר היום למצוא את כל הפתרונות כך שכל הילדים בכל המסגרות האלה נמצאים בשגרה לימודית ושגרה של אחר הצוהריים

נועם וילדר:  זה חשוב

נועם וילדר:  גם לעניין של המענה הרגשי, זה גם עוזר ומסיח את הדעת מהחרדות שהם מתמודדים איתם

נועם וילדר:       לעניין רשימות ההמתנה והרחבות שדובר עליהם, אנחנו מכירים את המגמה של ההרחבות, שהתחילה הרבה לפני

נועם וילדר:  ואני רוצה להבין, אם אני מבינה נכון, מוסיפים מיטות

נועם וילדר:  מוסיפים עוד נערים

נועם וילדר:  האם יש מענה, אם אתם מצליחים למצוא מענה מבחינת כוח האדם שנוספים לילדים האלה

נועם וילדר:  זה משהו שאם אנחנו יודעים שמצוקת כוח האדם קיימת איך זה בא לידי ביטוי בהרחבות

נועם וילדר:       גם לגבי משפחות אומנה, האם נותנים מענקים או איזה שהם משאבים להורים לסיוע נפשי לילדים, אם יש איזה שהוא תגבור בנושא הזה? האם משרד מתייחס לזה?     

אליהו דלל: יופי

אליהו דלל:  תודה רבה

אליהו דלל:  עוד מישהו או שאנחנו נסכם?      

תמי ברנע: רויטל לן

יעל דיין: אדוני יושב הראש, אני אשמח להגיד עוד משפט אחד

אליהו דלל: ברצון

יעל דיין: אני רוצה, אפרת, את התחלת את זה ותודה

יעל דיין:  אני רוצה מפה לצאת ולהודות לצוותים שעובדים בפנימיות בשגרה ובחירום

יעל דיין:  הפנימיות שלנו פתוחות 24/7 חירום שיגרה ומלחמה

יעל דיין:  הם אמורים ונותנים את השיגרה כמה שיותר

יעל דיין:  מג'נגלים גם כשמערכות אחרות לא תמיד עובדות

יעל דיין:  ואני רוצה, אני חושבת שגם אני אשמח שתצא גם איזה שהיא קריאה של הערכה מהוועדה

יעל דיין:  אז תודה רבה

יעל דיין:       ולגבי הרחבות וכוח האדם, כן, אנחנו נערכים גם לזה גם עם תוכנית מגירה וגם אנחנו מקימים בימים אלו צוות של היום שאחרי כדי לדבר כבר על עוד כמה חודשים

אליהו דלל: תודה רבה

רחל איגר לוין: לגבי מרכזי הקשר, אנחנו קיבלנו עכשיו פשוט עדכון

רחל איגר לוין:  זה לא התחום שלנו, אבל מרכזי הקשר עובדים בהתאם להחלטות ברשויות המקומיות והם כפופים לפיקוד העורף

אליהו דלל: הבנתי

אליהו דלל:  יש לי עוד שאלה לגבי משפחות אומנה

אליהו דלל:  אני לא יודע, כמובן, אם יש מספרים, בטח חטופים או לא יודע, באיזה שהיא צורה, או בין המפונים, ילדים שאמורים בסוף להתפנות למשפחות אומנה

אליהו דלל:  או שישובו או שיצטרכו להיקלט למשפחות

אליהו דלל:  האם אתם נערכים לזה כבר עכשיו?      

רחל איגר לוין: אנחנו נערכים כבר עכשיו לקליטת ילדים שיחזרו, אינשאללה ברגע זה

רחל איגר לוין:  בכל מקרה, גם מבחינת המערך הטיפולי אנחנו נערכים לטיפול בילדים שאנחנו לא יודעים מה קורה להם כרגע

רחל איגר לוין:  וגם לגבי שאר הילדים שנשארו ללא הורים, אנחנו כרגע דואגים להם למשפחות

רחל איגר לוין:  וצריך לציין שהמשפחות המורחבות קולטות כרגע את הילדים ונותנים להם מענה

אליהו דלל: נכון

אליהו דלל:  אתם ציינתם את זה באחת הישיבות, בישיבה שהייתה לפני שבועיים, נכון

אליהו דלל:  בסדר, יופי

תמי ברנע: רק, יש 21 ילדים שנותרו ללא הורים? חלקם ללא שני ההורים

תמי ברנע:  מדובר ב-21?     

רחל איגר לוין: לא, יש פחות

רחל איגר לוין:  19

רחל איגר לוין:  כי לחלק הגיעו הורים, אותרו הורים חיים

אליהו דלל: אוקיי

אליהו דלל:  עוד מישהו רצה להעיר משהו? כן, בבקשה

ברברה לנג: ברברה לנג, משרד הבריאות

ברברה לנג:  כן, אני רק אוסיף שכל הילדים שפונו ממשיכים לקבל טיפולים רפואיים כפי שקיבלו קודם

ברברה לנג:  יש הסדרים לגבי טיפולים, תרופות ומרשמים

אליהו דלל: אין מחסור בתרופות, אין קושי מסוים שאת יודעת עליו?     

ברברה לנג: לא שידוע לי

אליהו דלל: לא

אליהו דלל:  מאה אחוז, יופי, תודה

אליהו דלל:  עוד מישהו או מישהו? רויטל לן בזום

רויטל לן כהן: כן

רויטל לן כהן:  שלום לכם

רויטל לן כהן:  עו"ד רויטל לן כהן, מקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים

רויטל לן כהן:  אני רוצה להעלות כמה מקרים, שני מקרים נקודתיים ושני דברים כלליים

רויטל לן כהן:       הדבר הראשון זו פנימייה של בית אקשטיין, נקראת כפר לי בפרדס חנה

רויטל לן כהן:  אין שם מיגון בכלל

רויטל לן כהן:  צמוד אליה בית ספר שכל הכיתות שלו זה בעצם צריפי עץ

רויטל לן כהן:  בית הספר והפנימייה נמצאים בקצה היישוב, ליד שדות ואזור תעשייה

רויטל לן כהן:  יש שם הרבה גזם

רויטל לן כהן:  לא בפנימייה ולא בבית הספר אין ולו מרחב מוגן אחד

אליהו דלל: רגע, מקום שיש בו גזם הרשות המקומית צריכה לטפל בו

אליהו דלל:  מה? לא הבנתי

רויטל לן כהן: נכון

רויטל לן כהן:  אבל כששמים פנימייה ובית ספר בקצה של היישוב אז - - -     

אליהו דלל: איזה יישוב זה?      

רויטל לן כהן: בכל מקרה, לא נותנים - - -     

אליהו דלל: לא, לא, איזה יישוב? איזה יישוב?     

תמי ברנע: איזה פנימייה? רויטל, עוד פעם, תחזרי על הפרטים

רויטל לן כהן: שאלתם אותי שאלה? לא שמעתי

אליהו דלל: כן, כן, שאלנו אותך אם את יכולה לחזור

אליהו דלל:  את מדברת על גזם שנמצא, שאלתי את היישוב, אז אמרת פרדס חנה-כרכור, ברור לי

אליהו דלל:  יש דברים שבאמת, אם את צריכה את העזרה שלנו, אנחנו נעזור

אליהו דלל:  אבל אני חייב לומר שכל הרשויות המקומיות, בלי יוצא מן הכלל, מטפלים גם במצב חירום בנושא של פינויים, של גזם, אשפה, עצים, כל הדברים האלה מטופלים

אליהו דלל:  האם הייתה פנייה למשל למוקד העירוני בפרדס חנה-כרכור

אליהו דלל:  ואם יש לך את מספר הפנייה אני אטפל בזה

רויטל לן כהן: אני אעביר לכם את מספרי הפניות וגם את ההתכתבות עם משרד החינוך

רויטל לן כהן:  אבל אני מבקשת להגיד שהבעיה העיקרית היא שלא בבית הספר ולא בפנימייה יש ולו מרחב מוגן אחד

רויטל לן כהן:  מדובר בילדים בתפקודים מאוד נמוכים

רויטל לן כהן:  אוטיזם בתפקוד נמוך, עם מוגבלות שכלית

רויטל לן כהן:  ההוראות שהם קיבלו זה להוציא את הילדים מהכיתות, שיישכבו בחוץ על הדשא וישימו ידיים על הראש

רויטל לן כהן:  חלק מהילדים לא מסוגלים אפילו לעשות את זה

רויטל לן כהן:  וזה מה שנותנים למעל 100 ילדים עם מוגבלות

אליהו דלל: למי שייכת הפנימייה הזאת?      

רויטל לן כהן: בית אקשטיין

אליהו דלל: לא, אבל לאיזה משרד?      

רויטל לן כהן: הרווחה

רויטל לן כהן:  הפנימייה למשרד הרווחה ובית הספר למשרד החינוך

אליהו דלל: אוקיי

אליהו דלל:  משרד הרווחה, אתם מכירים את הנושא הזה?     

יעל דיין: זו פנימייה של מנהל מוגבלויות

הניה מרמורשטיין: זה כמו אצלנו

הניה מרמורשטיין:  אותו דבר, כמו בבני ברק

אליהו דלל: יופי

אליהו דלל:  אתם מודעים?     

יעל דיין: אני אומרת שזו פנימייה של מנהל מוגבלויות ואנחנו נעביר את התכנים לצוות הרלוונטי

אליהו דלל: מאה אחוז

אליהו דלל:  אוקיי, בסדר, הנושא יועבר לצוות הנוגע בדבר

אליהו דלל:  אוקיי, בבקשה, מה עוד?     

רויטל לן כהן: מצוין

רויטל לן כהן:  אני רוצה לדבר על כך שיש תלמידים שמאחר ואין להם שיבוץ חינוכי פנימיות לא מסכימות לקלוט אותם

רויטל לן כהן:  ומן הצד השני, הרשויות המקומיות שבהן נמצאת הפנימייה אומרת עד שהוא לא ייקלט בפנימייה אני לא אעשה ועדת שיבוץ

רויטל לן כהן:  וכך הילדים תקועים באיזה שהוא לימבו

רויטל לן כהן:  ועכשיו, בגלל כל המצוקה של המלחמה אז הם בכלל נדחקים לשוליים

רויטל לן כהן:  ויוצא שהילדים שהכי צריכים גם מסגרת חינוכית וגם מקום לא מצליחים לקבל לא את זה ולא את זה

רויטל לן כהן:  חלקם נמצאים בבית וחלקם תקועים באשפוז פסיכיאטרי ואי אפשר לשחרר אותם עד שלא תהיה להם מסגרת

רויטל לן כהן:  ואיפה שהוא הפינג פונג הזה בין קודם שיהיה לך שיבוץ בבית ספר לבין קודם שיהיה לך שיבוץ בפנימייה מישהו חייב להחזיק את זה

אליהו דלל: מאה אחוז

אליהו דלל:  רויטל, יש לי בקשה אלייך

אליהו דלל:  קודם כל תעלי את הנושא הזה גם בכתב לגורמים שאיתם את עובדת, אם זה משרד הרווחה, חינוך וכך הלאה

אליהו דלל:  שבוע הבא אנחנו עושים ישיבה משותפת בנושא ילדים עם החינוך המיוחד, עם מוגבלויות

אליהו דלל:  בדיוק בנקודה הזאת

אליהו דלל:  וכדאי שהדברים האלה יהיו לפנינו

אליהו דלל:  עם ועדת החינוך, ישיבה משותפת

אליהו דלל:  בסדר?     

רויטל לן כהן: מצוין

רויטל לן כהן:  אני שלחתי את זה גם לוועדת החינוך

רויטל לן כהן:       דבר אחרון שאני רוצה לומר נוגע לנושא של המחסור באנשי טיפול

רויטל לן כהן:  אתה צודק שמשרד החינוך הציע והגיעו מורים

רויטל לן כהן:  אבל זה ההבדל, אנשי טיפול לא מוכנים לשכר של משרד הרווחה ומשרד החינוך מציעים

רויטל לן כהן:  והתוצאה היא שגם אם יצליחו להגיע לכמה מורים פנסיונרים, לא מצליחים לגייס למקצועות הבריאות

אליהו דלל: שמענו את זה, תודה

רויטל לן כהן: רק עוד דבר אחד בעניין הזה

רויטל לן כהן:  עד שלא יעלו את השכר, זאת הרי בעיה ידועה

רויטל לן כהן:  הייתה ועדה תחת משרד ראש הממשלה ועדיין לא מעלים את השכר וזה לא ישתנה

אליהו דלל: תודה רויטל

אליהו דלל:  עדי חן, בזום, נכון? משום מה נאמר שקטעתי אותה

אליהו דלל:  אני לא זוכר אם קטעתי, אבל יכול להיות

עדי חן: תודה אדוני

אליהו דלל: תשלימי

אליהו דלל:  אם קטעתי אותך אני מתנצל

עדי חן: אין בעיה, תודה רבה

עדי חן:  הערה אחת שכדאי לנצל את המצב הקיים ולהכניס הוראת שעה בחוק האומנה, שהיא גם תייעל וגם תיטיב אם ממילא היינו צריכים את התיקון הזה גם אתמול צריכים לעשות אותו

עדי חן:  ההוראה מדברת על מי יכול לשמש משפחת אומנה

עדי חן:  אנשים שלא מלאו להם 56 שנים

עדי חן:  אבל אנחנו יודעים, עם כל מה שקרה בסיטואציה הזו, ילדים נשארו הרבה מהם בלי הורים

עדי חן:  ואז מן הסתם הם עוברים לסבא וסבתא, שלרוב הם יותר מבוגרים מ-56

עדי חן:  אני ערה לזה שיש אופציה לרישיון אומנה חריג בנסיבות מאוד מסוימות

עדי חן:  אבל שווה לתת הוראת שעה שתסביר את המצב הזה באופן גורף

עדי חן:  ולהשאיר דווקא את החריג לכלל

עדי חן:  רק אם סבא וסבתא יש להם משהו מיוחד, לא כשירים, מסיתים וכו'

עדי חן:  אז ייכנס החריג

עדי חן:  אבל כדאי לייעל

אליהו דלל: מה שאמרת כרגע זה נתמך גם על ידי גורמי הרווחה?      

רחל איגר לוין: אם אני יכולה, אני אתייחס

אליהו דלל: לא, אני אגיד לך ככה: אם יש סבא וסבתא, זה אילוץ, אז אני יכול להבין

אליהו דלל:  אבל אני מניח שיש לא מעט משפחות שמתחת לגיל 56 שהן כן רוצות להיות משפחות אומנה ואותם אני מניח שבודקים

אליהו דלל:  אבל לבוא מראש ולתת גם לאנשים קצת מבוגרים או נקרא לזה מה שנקרא אזרחים ותיקים להיכנס למשפחות כאלה, אני לא יודע אם זה הדבר הנכון ביותר מבחינת רווחה

אליהו דלל:  אני לא יודע, אני שואל

עדי חן: אני מדברת על ילדים שכבר חוו את הטראומה

עדי חן:  שחוו כבר רצח של ההורים שלהם

עדי חן:  והם דווקא ירצו להיות במעטפת המשפחתית, זו הטובה שלהם

אליהו דלל: על זה אין בעיה

אליהו דלל:  על זה אני חושב שאין בעיה

רחל איגר לוין: אין בעיה, אין בעיה בחוק

אליהו דלל: תקשיבי, אני כבר אומר, תראי, אנחנו מאחר ודיברנו על זה נדמה לי באחת הוועדות לפני שבועיים

אליהו דלל:  אם יש ילד שאיבד את ההורים שלו והסבא והסבתא או הדודים רוצים אותו ומעל 56 אין עם זה בעיה, נכון?      

רחל איגר לוין: אין עם זה בעיה בחוק

אליהו דלל: אין עם זה בעיה בכלל

אליהו דלל:  אז לא צריך אפילו, לא צריך לא הוראת שעה ואין בעיה בכלל

אליהו דלל:  אוקיי? את מדברת על משהו מעבר לזה?      

עדי חן: אני מדברת דווקא על זה

אליהו דלל: לא, אם את מדברת על זה, אין בעיה

אליהו דלל:  פה אין בעיה

אליהו דלל:  אם את מדברת באופן כללי אז אני לא חושב שאני מסכים איתך, אבל אני לא איש המקצוע

רחל איגר לוין: נכון לתקופה זו, כיוון שמדובר על קרובי משפחה יש החרגה בחוק

אליהו דלל: מאה אחוז

אליהו דלל:  אז אין בעיה

רחל איגר לוין: יש את סעיף 88 בחוק האומנה שנותן לנו פתרון לילדים שנשארו ללא הורים, אנחנו עובדים על זה

אליהו דלל: מאה אחוז

אליהו דלל:  תודה רבה

אליהו דלל:  אוקיי, אנחנו נסכם

אליהו דלל:  אם יש עוד מישהו או מישהי? אני רוצה לסכם, ברשותכם

אליהו דלל:       1

אליהו דלל:  הוועדה וחבריה מתפללים להשבת כל החטופים וביניהם כ-30 ילדים

אליהו דלל:  לצערי, יש גם ילד בן 10 חודשים

אליהו דלל:  כשהוא נחטף היה בן 9 חודשים

אליהו דלל:  ואני מכיר משפחה שעם הבחור אני בקשר, שגם אשתו נחטפה, היא בת 34

אליהו דלל:  ושתי הבנות אחת מהן היא בת שנתיים וחצי והשנייה בת חמש וחצי, משפחת אשר

אליהו דלל:  כמו שציינתי, להשבת כל החטופים, ביניהם כ-30 ילדים

אליהו דלל:  וקוראים לעשות הכול על מנת להשיבם

אליהו דלל:  זו תהיה תמונת הניצחון שלנו

אליהו דלל:       2

אליהו דלל:  הוועדה מודה לצוותים בפנימיות ובחסות הנוער ובאומנה על עבודתם הנאמנה, ואני שוב מודה לכם

אליהו דלל:       3

אליהו דלל:  הוועדה קוראת לחזק את מצבת כוח האדם בכל המסגרות על ידי גיוס סטודנטים, ש"ש, מתן מלגות לעובדים, בשל גיוס עובדים בצו 8

אליהו דלל:       4

אליהו דלל:  הוועדה קוראת לקדם בניית תוכניות למענים רגשיים לצוותים ולחניכים

אליהו דלל:       5

אליהו דלל:  הוועדה שמעה על שגרת העבודה זמן חירום בבתי המשפט לנוער, וקוראת להמשיך ולאפשר שיקול דעת במקרים דחופים ולהרחיב את הפעילות

אליהו דלל:       6

אליהו דלל:  הוועדה קוראת לפעול לצמצום רשימת ההמתנה להשמת ילדים שצפויה להתארך עקב המצב הנוכחי

אליהו דלל:      7

אליהו דלל:  הוועדה חוששת מהמצב של מערכת הרווחה והבריאות ובריאות הנפש ביום שאחרי וקוראת לפעול כבר היום על מנת למנוע מצב של שוקת שבורה לאחר תקופת המלחמה

אליהו דלל:       אני רוצה לומר לכם, המלחמה הזאת היא בעצם זעזעה את כל עם ישראל

אליהו דלל:  את כל המערכות ולא משנה באיזה מערכת: הביטחונית, הבריאותית, הרווחה, הכול

אליהו דלל:  ואני חושב שזה הזמן גם לעשות restart, מה שנקרא לחשב מסלול מחדש בכל מה שאנחנו עוסקים, כדי שאנחנו באמת נעשה הכול למען ילדי ואזרחי ישראל

אליהו דלל:  תודה רבה לכם