הוועדה המיוחדת לטיפול בשורדי השואה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 24, 2023-10-24 00:00

מירב כהן: בוקר טוב לכל מי שטרחו להגיע

מירב כהן:  יש איתנו גם משתתפים ומשתתפות בזום

מירב כהן:  לאור השעה הלא פשוטה אנחנו מאפשרים גם את זה

מירב כהן:  אנחנו ארבעה שבועות אחרי פרוץ המלחמה

מירב כהן:  זה דיון המשך לדיון שעשינו ולצערי עדיין המצב במלונות רחוק מלהיות משביע רצון

מירב כהן:  אנחנו רואים שם עדיין בלגן גדול והרבה מאוד אנשים שלא מקבלים מענה כמו שצריך ואנחנו תכף נעשה follow up לפגישה הקודמת שלנו בנושא הזה

מירב כהן:  אנחנו נדבר על שורדי השואה, כי זו הוועדה המיוחדת לטיפול בשורדי שואה

מירב כהן:  אבל אנחנו כמובן בהקשר הזה גם נסתכל על הצרכים של כלל האוכלוסייה המבוגרת בישראל

מירב כהן:       מה שצריך להיות ברור הוא שכדי לפתור את הבעיות של אנשים שמפונים כרגע וגם אנשים שנמצאים בביתם זה שחייבים קודם מיפוי

מירב כהן:  כדי לתת את הפתרון צריך קודם על לזהות את הבעיה ולגדר אותה ולהבין מי צריך את זה

מירב כהן:  ולתחושתי אנחנו עדיין נופלים בשלב הזה של המיפוי

מירב כהן:       כמובן שגם אנשים שנמצאים בבתים ושוחחתי עם לא מעט שורדים ושורדות בתקופה הזאת, הדברים חוזרים אליהם

מירב כהן:  הם נמצאים בקושי אדיר

מירב כהן:  וצריך לחשוב איך אנחנו נותנים להם מענה בתקופה הקשה הזאת

מירב כהן:  אנחנו מאוד אוהבים להתהדר במשפט 'אל תשליכני לעת זקנה'

מירב כהן:  אבל עכשיו זה לא לומר את המשפט הזה, זה ליישם אותו הלכה למעשה ואנחנו צריכים לעשות את זה עכשיו

מירב כהן:       אז הדיון היום בעצם מחולק לשני חלקים: חלק אחד אנחנו נעשה follow up לדיון הקודם, נבין מה קורה במלונות

מירב כהן:  האם הדברים באמת מנוהלים בצורה יותר טובה

מירב כהן:  החלק השני יעסוק באבטחה במוסדות שבהם גרים זקנים וזקנות

מירב כהן:  אם זה מוסדות של הרווחה, אם זה מוסדות של הבריאות, אם זה מוסדות פרטיים

מירב כהן:       אז אנחנו נתחיל עם follow up לדיון הקודם

מירב כהן:  אני רק, לבקשת מנהלת הוועדה, אני מציינת שכל הדיון הזה משודר בשידור חי

מירב כהן:  שתדעו את זה

מירב כהן:  אני אומרת את זה כי אנחנו עוסקים לפעמים בסוגיות של אבטחה

מירב כהן:  אז שהדבר הזה יהיה במודעות שלכם

מירב כהן:       אני רוצה להתחיל עם המצב במלונות

מירב כהן:  רגע פרספקטיבה של שורדי השואה

מירב כהן:  מהנתונים שהובאו לידי הוועדה, ותודה לך אריאלה על העבודה הזו

מירב כהן:  קיבלנו בעצם מיפוי של 170 שורדי שואה שנמצאים במלונות

מירב כהן:  והייתי רוצה רגע להתחיל עם נציגת הרשות, גלית

מירב כהן:  שרגע תגידי לי מה אתם יודעים על מצב שורדי השואה, כמה נמצאים, כמה פונו, כמה נמצאים בבתי המלון, מה מצבם ואיזה מענים אתם נותנים להם?     

גלית עגיב: שמי גלית עגיב, אני מנהלת השירות הסוציאלי ברשות לזכויות ניצולי שואה

גלית עגיב:  אני רק אספר בקצרה על המהלך שאנחנו עשינו עם המתקפה הרצחנית כשפונו בעצם תושבי העוטף

מירב כהן: אני רק אציין, זה דיון שני

מירב כהן:  כבר שמענו סקירה ארוכה

מירב כהן:  אבל תשובות לגבי כמה אנשים נמצאים במלונות

גלית עגיב: אז ככה: כמו שאמרנו, אנחנו עשינו שיחות יזומות לכ-560 ניצולי שואה שנמצאו ב-43 יישובים בעוטף

גלית עגיב:  ממה שאנחנו ככה דלינו, יש לנו 189 ניצולים שהועברו לבתי מלון

גלית עגיב:  הועבר לאריאלה, נכון? טבלה עם פריסה של בתי המלון

מירב כהן: 189

גלית עגיב: כן

מירב כהן: 169 כתוב לי

מירב כהן:  כמה זה?      

גלית עגיב: 189, כן, כן

גלית עגיב:  מהטבלה שנשלחה הבוקר

גלית עגיב:  עם המיפוי של כל בתי המלון, כמה נמצאים בכל מקום

גלית עגיב:  אני יכולה להקריא לכם אם אתם רוצים

גלית עגיב:  באילת יש 45 ניצולים

גלית עגיב:  בים המלח 49 ניצולים

גלית עגיב:  בתל אביב 14, בירושלים 20, בנתניה 17

מירב כהן: איך עשיתם את המיפוי?     

גלית עגיב: שיחות יזומות

מירב כהן: התקשרתם לכל מי שפונה מהעוטף

גלית עגיב: נכון

מירב כהן: אז אתם יודעים מי נמצא בבתי מלון ומי בביתו

גלית עגיב: בדיוק

גלית עגיב:  אנחנו יודעים מי נמצא בבתי המלון

מירב כהן: בדיון הקודם הייתה קבוצה של סדר גודל של 100 אנשים שלא הצליחו ליצור איתם קשר

מירב כהן:  זה נפתר?     

גלית עגיב: עכשיו אנחנו נמצאים על 40

גלית עגיב:  זאת אומרת, אנחנו במצב טוב

גלית עגיב:  כן

גלית עגיב:  נותרו לנו עוד 40 שלא הצלחנו ליצור איתם קשר

גלית עגיב:  וזה באמת בחיפושים ממש אגרסיביים ואינטנסיביים שהם ממש למצוא עד אחרון השורד

מירב כהן: אז מה אתם נותנים לאלה שבמלונות, לאותם 189 ומה אתם נותנים ליתר?     

גלית עגיב: אוקיי

גלית עגיב:  אז קודם כל אני אספר שיש לנו כמה סוגי אוכלוסיות

גלית עגיב:  יש לנו את האוכלוסייה של בתי המלון

גלית עגיב:  יש לנו אוכלוסייה של כ-130 שעברו לקרובי משפחה

גלית עגיב:  אנחנו יודעים על כמעט 30 שעברו לדיורים מוגנים ומוסדות

גלית עגיב:  ו-93 שנשארו בעוטף

גלית עגיב:  מה שעשינו עבור אותם ניצולים, מה שהיה מבחינתנו הכי קריטי והכי רגיש זה באמת ניצולי השואה שנשארו בעוטף

גלית עגיב:  אנחנו ביררנו את הצרכים שלהם

מירב כהן: למה, אגב, הם נשארו בעוטף?     

גלית עגיב: כי הם ברובם חסרי עורף משפחתי

גלית עגיב:  והם נשארו שם באזור המסוכן הזה

גלית עגיב:  כשבעצם אנחנו יודעים שהכול סגור שם, אין מענים, אפילו בסיסיים

מירב כהן: אבל הציעו להם לעבור והם לא רצו?     

גלית עגיב: הם לא רצו

גלית עגיב:  הם רוצים להישאר בבית

מירב כהן: למה? איך הם מסבירים את זה?     

גלית עגיב: זה המקום הבטוח שלהם

גלית עגיב:  הם לא מעוניינים

גלית עגיב:  אגב, אני מתוך הביקורים שלי בבתי המלון, ורק אתמול עשיתי כמה ביקורים בתל אביב

גלית עגיב:  אני שומעת יותר ויותר, אנשים כבר מתוסכלים, עייפים, מאוד רוצים לחזור הביתה

גלית עגיב:  גם הם, גם בני המשפחה שנמצאים איתם, באמת מתגוררים איתם בחדרים

גלית עגיב:  רק הפחד מונע מהם

גלית עגיב:  הפחד מהפסקות חשמל ארוכות, הפחד באמת להיות מנותקים

גלית עגיב:  אבל שום דבר אחר לא מונע מהם

גלית עגיב:  הם לא פוחדים מהמצב, הם לא פוחדים מהמצב הביטחוני

מירב כהן: הבנתי

גלית עגיב: אני חושבת שמה שבאמת כל הזמן עולה זה פחד מהניתוק

גלית עגיב:  כשבעצם אני שמעתי גם בבתי המלון דברים קצת קשים

גלית עגיב:  אני העברתי באמת את הרשמים שלי לרשויות

מירב כהן: מה הבעיות שאת מזהה בבתי המלון?     

גלית עגיב: תראי, נמצאים שם קשישים עם בני משפחה ועם עובדים זרים, בחדר מאוד קטן

גלית עגיב:  חדר ממש צפוף וקטן

גלית עגיב:  רוב הקשישים לא מקבלים את התזונה ואת סוג המזון שמותאם להם בריאותית

גלית עגיב:  כולם מתלוננים על זה שהם יורדים לחדר האוכל, הם מודים באמת לכל מה שמוצע להם וניתן להם

גלית עגיב:  אבל הם לא מוצאים באמת את התזונה הראויה להם

גלית עגיב:  משהו שבאמת יוכל, כמו בבית, שמותאם

גלית עגיב:  עכשיו, בבתי מלון אין מקררים

גלית עגיב:  יש מיני בר

גלית עגיב:  במיני בר הם לא יכולים לקנות יוגורטים, הם לא יכולים לקנות גבינות, אפילו חלב הם קונים וזורקים אותו אחרי יום

גלית עגיב:       אני נתקלתי גם, כיוון שמדובר באנשים סיעודיים, אז שירותי הכביסה

גלית עגיב:  יש להם של אי שליטה בסוגרים

גלית עגיב:  כמויות הכביסה הן אדירות

גלית עגיב:  ומוצע להם באמת שירותי כביסה 50 קילו ב-80 שקלים, זה המחיר עוד הזול שיש באזור המרכז

מירב כהן: והם צריכים לעשות את זה פרטי

גלית עגיב: הם צריכים לעשות את זה פרטי

גלית עגיב:  אני מוצאת הרבה עובדות זרות יושבות ומכבסות את הבגדים ביד

גלית עגיב:  ויש כל מיני אלתורים של איפה לתלות את הכביסה, על החלונות

גלית עגיב:  משהו באמת, קשה לראות את זה

גלית עגיב:  כן בית המלון מציע להם להחליף מצעים אחת לשבוע

גלית עגיב:  אבל מי שסובל מאי שליטה על סוגרים זה חייב להיות בתדירות יותר גבוהה

גלית עגיב:  ומן הסתם מספקים להם את זה

גלית עגיב:  לא אומרים להם לא

גלית עגיב:  אבל זה בגדר טובה

גלית עגיב:  זה לא בגדר משהו שהם מרגישים בנוח לפנות

מירב כהן: לא כדאי לעודד את האנשים האלה אולי לעבור למסגרות אחרות, שמותאמות לזקנים? או דיור מוגן? זאת אומרת, אולי נכון לא לשים אותם במשפחות עם כל הילדים וזה, שזה באמת שירות אחר לגמרי

מירב כהן:  אולי נכון להעביר אותם לבתי אבות, אם יש שם, תכף נשמע אם יש שם מקומות

מירב כהן:  או של הרווחה, פרטי, דיורים מוגנים

גלית עגיב: אני מאוד חושבת שזה נכון

מירב כהן: בוודאי מי שהוא סיעודי

גלית עגיב: אני באמת, לפי מה ששמעתי וראיתי עד עכשיו, אין להם סדר יום גם

גלית עגיב:  זאת אומרת, רוב הקשישים נמצאים רוב השעות בחדר

גלית עגיב:  מעט מאוד, הם חוששים גם לרדת, כיוון שהם עם קשיי ניידות, אז הם חוששים להתרחק מאזור המלון שמא תתפוס אותם אזעקה

גלית עגיב:  אני נתקלתי גם בניצול שנמצא בקראון פלזה בן 99, ניצול שואה

גלית עגיב:  שאפילו לא יצא שלושה שבועות מהלובי של המלון

גלית עגיב:  הוא לא יכול

גלית עגיב:  יש ניצולת שואה שנמצאת בהרודס בתל אביב, שנפלה רקטה לתוך הבניין שבו היא גרה בשדרות

גלית עגיב:  לא נותר שום דבר

גלית עגיב:  היא נמצאת ללא שיניים תותבות כבר שלושה שבועות

גלית עגיב:  היא ירדה במשקל

גלית עגיב:  אין להם גם לאן ללכת

גלית עגיב:  אין להם מה לאסוף

גלית עגיב:  הכול שם הרוס

גלית עגיב:  אין לה אפילו נעליים, נעלי חורף

גלית עגיב:  נתנו לה קצת בגדים

גלית עגיב:  לא כולם מותאמים למידות שלה

גלית עגיב:  הבן מבקש שיניים

גלית עגיב:  אמא ירדה במשקל, אני לא יכול לתת לה אוכל

גלית עגיב:  אז אלה דברים שאני חוויתי אותם, באמת קשים

גלית עגיב:  העברתי את זה באמת לעובדת הסוציאלית

מירב כהן: רגע, אז בואי שנייה נחלק

מירב כהן:  את כרשות, איזה כלים יש לך נגיד למקרים כאלה? מה את יכולה לעשות?      

גלית עגיב: אנחנו יכולים לתת מענה רפואי רק במידה וזה קשור למחלה המוכרת

גלית עגיב:  הדוקטור יושב פה לידי, הוא תכף ירחיב

גלית עגיב:  מעבר לזה, כל הצרכים החומריים, הבסיסיים האחרים אני רק בתיווך מול הרשות הקולטת

גלית עגיב:  במקביל מול עמותות והארגונים

גלית עגיב:  כל מי שיכול לסייע

גלית עגיב:  למשל הקשיש הזה שצריך קצת לצאת מחוץ למלון אז הוא צריך כיסא גלגלים

גלית עגיב:  והגברת שצריכה שיניים תותבות אז צריך לטפל בה

מירב כהן: ברור

מירב כהן:  גלית, הדברים שלך מאוד חשובים

מירב כהן:  ניכר, וזה לא תמיד קורה, שאת באה מהשטח ואת יודעת על מה את מדברת

מירב כהן:  לא תמיד אנשים שיושבים פה יודעים על מה הם מדברים

מירב כהן:  הם מציגים המון מספרים במקרו אבל בסוף המיקרו הזה הוא מאוד מאוד חשוב

מירב כהן:  אז אני ממש מודה לך על זה

ירון מרקוס: רק לגבי המספרים, שהמספרים טיפה יותר גדולים

ירון מרקוס:  כי אנחנו ביקרנו מהרשות, ניצולי שואה זה רק ניצולי שואה

ירון מרקוס:  יש החלטה מנהלית שזה כולל את יוצאי מרוקו ועיראק

ירון מרקוס:  אצלנו הם לא מוכרים, אבל יוצאי מרוקו לא נכללו ב-550

ירון מרקוס:  זאת אומרת, אם אתה מוסיף אתה מגיע לקרוב, אתה מגיע ל-800 ומשהו איש, שזה אנחנו לוקחים אותם בחשבון

ירון מרקוס:  אבל כשמדברים על 500 ומשהו, 550 איש, הם לא נלקחים בחשבון

ירון מרקוס:  צריך גם לקחת אותם בחשבון

מירב כהן: מאה אחוז

מירב כהן:  תודה

מירב כהן:  אני רוצה לשמוע את נציגת משרד הרווחה

חמה ישראלי שמייסר: בוקר טוב

חמה ישראלי שמייסר:  אני אגיד שהמשרד באמת פרוש במלונות ועושה עבודה מאוד דומה, כמו שמדברת גלית, פרואקטיבית למיפוי הצרכים

חמה ישראלי שמייסר:  בגדול מי שאחראי על המיפוי הכולל זה משרד הפנים, פקע"ר ורח"ל, באמצעות שאלון יחד

חמה ישראלי שמייסר:  וגם לשם ביקשנו להכניס את השאלה לגבי שורדי שואה, לסמן את זה

חמה ישראלי שמייסר:  זה נמצא בתהליך עבודה

חמה ישראלי שמייסר:  אנחנו כן, העובדים הסוציאליים בתוך המלונות יוזמים פניות לאנשים, עושים מיפויים, עוברים חדר חדר

מירב כהן: בואי ניקח מקרים

מירב כהן:  אוקיי? יש את המיפוי

מירב כהן:  המיפוי נעשה או לא נעשה?     

חמה ישראלי שמייסר: המיפוי שבמשרד הפנים נעשה כרגע

מירב כהן: את יודעת במלון רויאל באיזה חדר נמצא איזה זקן?     

חמה ישראלי שמייסר: בחלק מהחדרים כן

חמה ישראלי שמייסר:  מי שמשתף פעולה וממלא שאלון או עונה כשאנחנו עוברים דלת דלת

מירב כהן: אתם עובדים דלת דלת

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו עוברים דלת דלת, חדר חדר

מירב כהן: אז דפקתם על כל הדלתות והצעתם להם שאלון

מירב כהן:  ומי שמילא אתם יודעים

חמה ישראלי שמייסר: מי שהסכים

חמה ישראלי שמייסר:  גם מי שלא מילא את השאלון עזרנו לו למלא

חמה ישראלי שמייסר:  יש שם עניינים קצת של נגישות בשאלות

חמה ישראלי שמייסר: אז במלונות אתם יודעים, מי שהיה מוכן למסור מידע, אתם יודעים איזה זקן נמצא באיזה חדר

חמה ישראלי שמייסר: נכון

מירב כהן: עכשיו יש בעיות

מירב כהן:  אישה, ביתה קרס, אין לה שיניים תותבות והיא לא, מתקשה לאכול כבר שלושה שבועות

מירב כהן:  מי נותן לה שיניים תותבות?     

חמה ישראלי שמייסר: בחלק של הפינוי, לבתי מלון אמורים היו להתפנות אנשים עצמאיים שיכולים לתפקד, שתפקדו בקהילה ויכולים לתפקד

חמה ישראלי שמייסר:  אנחנו יודעים ורואים גם במלונות שאנשים שרגע לפני עוד תפקדו והיו עצמאיים ונסמכו על שירותים כאלה ואחרים, בני משפחה או עזרה סיעודית כזו או אחרת, כשהגיעו למלון הייתה הידרדרות מאוד קשה

חמה ישראלי שמייסר:  גם סביב הטראומה וגם כי חלק מהתפקודים הבסיסיים שהם עשו בבית כמו קצת להסתובב, קצת לנקות, נלקחו מהם

חמה ישראלי שמייסר:  כיוון שהמלון מספק את שאר השירותים ויש איזה ירידה שאנחנו רואים אותה גם במלונות

חמה ישראלי שמייסר:       יש אפשרות להיכנס לבתי אבות ולדיורים מוגנים

חמה ישראלי שמייסר:  אנחנו עשינו הסכם מהיר בחירום עם הדיור המוגן כדי לקלוט ולאפשר עוד ועוד מיטות שיתנו מענה טוב יותר לאנשים

חמה ישראלי שמייסר:  לא כולם מסכימים אני אגיד

מירב כהן: יש לך שם היצע פנוי של חדרים?     

חמה ישראלי שמייסר: יש לנו היצע פנוי

חמה ישראלי שמייסר:  סדר גודל של 500 מיטות פנויות כרגע שאנחנו יכולים להנגיש

חמה ישראלי שמייסר:  חלק מהאנשים עוברים, מסכימים לעבור

חמה ישראלי שמייסר:  אני אגיד שאנחנו שומעים את הקולות בשטח

חמה ישראלי שמייסר:  אנשים מפחדים שזה מה שנקרא one way ticket, שאם הם ייכנסו הם לא יוכלו לצאת

חמה ישראלי שמייסר:  חלק רוצים להישאר בכל זאת קרוב למשפחה

חמה ישראלי שמייסר:  יש סיפור של זוגות מעורבים, שבן אדם סיעודי, אבל בת הזוג יותר תשושה

חמה ישראלי שמייסר:  אנחנו מנסים למצוא להם מענה משותף

מירב כהן: דיור מוגן זה לאנשים עצמאיים

חמה ישראלי שמייסר: אז אנחנו נגיד שהדיורים המוגנים מעבים עכשיו את כוח האדם בתוך ההתקשרות איתנו ונותנים גם מענה יותר

חמה ישראלי שמייסר:  עד עכשיו הם עשו את זה בהתנדבות וזה גם ראוי לציין

חמה ישראלי שמייסר:  אנחנו נכנסנו להתקשרות הזאת באמת כדי לאפשר את זה ולתת מענה לדבר הזה

חמה ישראלי שמייסר:  אנחנו מעבים את המענים בתוך בתי האבות והדיורים

מירב כהן: אוקיי

מירב כהן:  אז מבחינת המקום אתם מאפשרים מעבר

מירב כהן:  אולי תכף נחשוב על איך מביאים את זה לידיעת כמה שיותר אנשים

מירב כהן:  אבל מבחינת הצרכים, שהם מאוד מגוונים: כביסה, שיניים תותבות, בגדים שהם מותאמים

מירב כהן:  יכולת שמישהו יוציא אותו מהמקום

מירב כהן:  זה נגיד, אם הוא היה במוסד מותאם זו לא הייתה בעיה

מירב כהן:  אבל הצרכים האלה אומרת נציגת הרשות 'באירוע הזה אני צריכה לפנות לעמותות'

מירב כהן:  מה? איך אנחנו מכניסים את המדינה לאירוע הזה?     

חמה ישראלי שמייסר: אז יש שירותים בתוך המלונות והולכים לפתוח יותר ויותר מרכזי יום ושירותים נוספים שקיימים בקהילה ולהביא אותם לתוך המלונות

חמה ישראלי שמייסר:  אני חושבת שעיקר הקושי כרגע הוא להביא את שעות הסיעוד לתוך המלונות

חמה ישראלי שמייסר:  ואני מבינה שביטוח לאומי אמון על המענה הזה

מירב כהן: זאת אומרת שמטפלים ישראלים ייכנסו לשם

חמה ישראלי שמייסר: שמי שהיה לו שעות סיעוד גם בביתו באשקלון או בשדרות, הוא יוכל לקבל את זה

מירב כהן: אבל איך תעשי את זה אם הוא בים המלח? איך תביאי את העובד?     

חמה ישראלי שמייסר: אני אומרת, אני מבינה שביטוח לאומי אמון על הדבר הזה ועובד כדי להנגיש את השעות האלה גם לאנשים שם, כי זה באמת אנשים שנסמכו על השירותים האלה

חמה ישראלי שמייסר:       לצד השירותים הקהילתיים שאנחנו פותחים בתוך המלונות של מרכזי היום והמועדונים ועובדים סוציאליים שנמצאים

חמה ישראלי שמייסר:  בסוף אנשים צריכים את השירותים של הרחצה, של התרופות

גלית עגיב: של התזונה

גלית עגיב:  הצורך הבסיסי הוא באמת התזונה

גלית עגיב:  ואני שומעת את זה יותר ויותר

גלית עגיב:  וצריך להבין שהם לא יכולים לבשל שם, הם לא יכולים להכין כלום

גלית עגיב:  הייתה מישהי שאתמול התחננה לטוסטר

גלית עגיב:  תנו לי, אני אשים לחם בטוסטר ואני אתן לאמא

גלית עגיב:  אבל לא מאשרים לה וגם לא נותנים לה

גלית עגיב:  אז אפילו דברים, התזונה זה באמת ה-א'-ב' שאני רואה שם

גלית עגיב:  רובם סובלים באמת ממחלות, סוכרת וכו'

מירב כהן: את חושבת שהאנשים שאת פגשת היו רוצים לעבור למקום שמותאם למבוגרים?     

גלית עגיב: קשה לי להאמין

גלית עגיב:  כי בני המשפחה סבבו סביבם

מירב כהן: אבל אם מישהו יש לו בן משפחה 90% מהבעיות נפתרות?     

גלית עגיב: איך? הם לא יכולים לבשל

מירב כהן: איך? כי אם יש לי אמא שהיא צריכה שאני אביא לה אוכל מהסופר, אז אני קופצת לסופר ומביאה לה

מירב כהן:  היא לא מוגבלת

מירב כהן:  הבעיה שלי היא שאני מסתובבת שם והרבה אנשים בלי ילדים

מירב כהן:  ושני בני הזוג מוגבלים ולא יכולים

מירב כהן:  אם יש בן אדם צעיר במשפחה שגר איתך חלק גדול מהבעיות נפתר

מירב כהן:  אגב, ראוי שהילדים יטפלו בהורים שלהם, לא בושה

מירב כהן:  הבעיה היא שחלק - - -     

גלית עגיב: אין להם בעיה בלקנות אוכל מהסופר, יש להם בעיה בלאחסן את האוכל

גלית עגיב:  אין להם איפה לאחסן

מירב כהן: לא משנה

מירב כהן:  בן אדם צעיר, הייתי פותרת לאבא שלי את סוגיית המקרר

מירב כהן:  נו

מירב כהן:  אם הייתי, לא אומרת, אבל מישהו שיש לו ילדים צעירים איתו אני חושבת שהחוסן שלו הוא במקום אחר

מירב כהן:  המקרים הקשים שאני רואה זה אנשים ללא ילדים שנמצאים שם לבד ואין אף אחד בעולם שמציע להם עזרה

חמה ישראלי שמייסר: אני אגיד יותר מזה

חמה ישראלי שמייסר:  אנחנו עצרנו את הקליטות בבתי האבות לכל גורם אחר

חמה ישראלי שמייסר:  פתחנו חמ"ל פינויים כדי להשאיר ולשמור את המיטות בדיוק לאוכלוסייה הזאת שצריכה אותה היום

חמה ישראלי שמייסר:  ואפילו במובן מסוים צמצמנו את השוק כדי לשמר מיטות

חמה ישראלי שמייסר:  ושלא ייכנסו אנשים ממקומות אחרים שגם הם זקוקים היום

חמה ישראלי שמייסר:  אבל בתוך סדר העדיפויות ברור לנו שהסיכון שם הוא יותר גבוה

מירב כהן: אני רגע רוצה לעלות בזום את איתי קהאן, שהוא מתנדב שנמצא במלון רויאל בים המלח ימים רבים

מירב כהן:  אז קודם כל, איתי, נעים להכיר ויישר כוח על האכפתיות ועל הנוכחות שלך שם

מירב כהן:  אני גם ביקרתי במקום וזה לא פשוט

מירב כהן:  מלון רויאל, אני רק אומר, יש שם נגיד 1,500 אנשים, 60% מתוכם זקנים וזקנות

מירב כהן:  חלק גדול מהזקנים והזקנות דוברים רק את השפה הרוסית, שזה גם מקשה

מירב כהן:  וחלקם גם היו עם בעיות כאלה ואחרות עוד לפני המלחמה

מירב כהן:  והאירוע הזה ממש דרדר את מצבם

מירב כהן:       אז בסיור שלי, אחרי הסיור עשינו פה גם דיון ודיברנו על הצורך בגורם מתכלל שיודע איפה נמצאים הזקנים ומה הצרכים שלהם ונותן להם מענה

מירב כהן:  באמת משרד הרווחה בדיון הקודם דיווח יריב מן היה פה והוא נתן דיווח שהדברים מתקדמים

מירב כהן:  שהתקשרתם עם ספק, עם מטב, והדברים מתקדמים

מירב כהן:  ואני רוצה רגע לשמוע ממך, איתי, תמונת מצב על מה קורה שם? כי אני לא נמצאת שם ברמה יום יומית

איתי קהאן: אז ככה: קודם כל, כן יש התקדמות

איתי קהאן:  זה לא המצב שהיה לפני שלושה שבועות, כן יש התקדמות מצד אחד

איתי קהאן:  מצד שני, הסיפור לדוגמה של המיפוי עדיין חסר

איתי קהאן:  הוא גם לא מושלם

איתי קהאן:  הוא גם לא עובר על כל האנשים במלון

איתי קהאן:  וגם יש עניין של הרבה עזיבה

איתי קהאן:  בעצם בגלל שהכאוס הולך ועולה, המענה לא שלם לגמרי, הרבה אנשים שיכלו עזבו

איתי קהאן:  אז כל יום אנשים עוזבים את המלון

מירב כהן: לאן? לאן הם עוזבים? חזרה לבית?     

איתי קהאן: לאן שהם יכולים

איתי קהאן:  מי שיכול עובר לאילת, מי שיכול עובר למלונות אחרים, לבני משפחה שמסדרים פתרונות

איתי קהאן:  אבל יש עזיבה מתמדת

איתי קהאן:  זאת אומרת, ההירגעות היא לא רק פונקציה של זה שיש מענה, אלא גם אנשים עוזבים את המלון וזה נרגע

איתי קהאן:  אז זה עניין אחד

איתי קהאן:  עכשיו, הדברים שנאמרו, אני לא אחזור על דברים שנאמרו בטח גם בדיונים הקודמים

איתי קהאן:  אבל העניין העיקרי זה שזה הבית של אנשים שם

איתי קהאן:  אני מדבר על שורדי שואה וקשישים באופן כללי

איתי קהאן:  זה הבית שלהם

איתי קהאן:  עם כל הפחד וחוסר הוודאות על דברים שנמצאים פה

איתי קהאן:  גורמים גורמים לזה

איתי קהאן:  גם לצרכים וגם מאוד מאוד קשה להם

איתי קהאן:  ובעיניי, המענה של הרווחה וכל המענים, הדברים הפרטיים, אנחנו לאט לאט מצליחים לתפוס את זה

איתי קהאן:  אבל צריך לתת מענה שהוא באווירת הפרו-אקטיבי

איתי קהאן:  שיהיה להם לו"ז, שיהיה להם חוגים, שיהיה להם יום שמתנדב בא ולוקח אותם לעשות קניות בשופרסל

איתי קהאן:  הוא יוצא איתם לקניון

איתי קהאן:  הרבה פשוט באמת מטפסים על הקירות, מחפשים מה לעשות

איתי קהאן:  יושבים כל היום בחוץ, מסתכלים על השמיים

איתי קהאן:  הרבה עצבים

איתי קהאן:  אז זאת אומרת, יש צרכים אמיתיים כדוגמת דברים שנאמרו פה שלאט לאט אנחנו סוגרים אותם

איתי קהאן:  ואני אגיד בסוגריים בהקשר הזה, כל מענה, כל צורך בסגנון של שיניים תותבות, דברים מאוד ספציפיים שאתם מכירים במלונות ים המלח, אפשר להפנות אליי ואנחנו דואגים לזה

איתי קהאן:       אבל צריך לקחת את זה לרמה הבאה

איתי קהאן:  הגיע כל מיני מענה בסגנון של גם מטב ודרור ישראל וכל מיני כאלה

איתי קהאן:  זה חשוב

איתי קהאן:  אבל זה עדיין בגדר nice to have

איתי קהאן:  זה אנשים שיש להם חיים, הם כמונו, כמוכם, פשוט מבוגרים

איתי קהאן:  ולא יכולים להיות כל היום בעוד ערב שירה ועוד ערב שירה בלי לדעת מה קורה איתם

איתי קהאן:  הם שם לתקופה ארוכה

איתי קהאן:  וזה נראה לי האתגר העיקרי כרגע

מירב כהן: תודה איתי

מירב כהן:  תישאר איתנו רגע

מירב כהן:  את רוצה להתייחס, ממשרד הרווחה? אוקיי

מירב כהן:  בקיצור, יש שם מישהו שלא היה בהתחלה

מירב כהן:  אבל גם המיפוי וגם מתן המענה הם עדיין חלקיים ביותר

מירב כהן:  אז צריך לראות איך מעמיקים את הטיפול שם

מירב כהן:  נחי מאיגוד בתי אבות

מירב כהן:  אני אשמח אם תתייחס אל האפשרות של באמת להציע לאנשים להגיע למוסדות שמותאמים לצרכים של מבוגרים

חיים כץ: כן

חיים כץ:  דבר ראשון, אנחנו ממש מ-day one התחלנו לקלוט מפונים במסגרות, במאות מסגרות, בכל הארץ

חיים כץ:  בתי אבות ודיורים מוגנים

חיים כץ:  ההערכות שלנו עד היום זה שנקלטו מעל 1,000 מפונים בענף שלנו, בבתי אבות ודיורים מוגנים

חיים כץ:  עכשיו כבר כשעברה תקופה ארוכה אז באמת אנחנו ממסדים את הקשר כדי שבאמת הבתים יוכלו גם לסחוב את זה לאורך חודשים

חיים כץ:  גם מבחינה תקציבית ובאמת פיקוח והכול

חיים כץ:  דוגמאות כאלה של אין כביסה ואנשים תקועים בחדרים וזה, ואני, זה ממש כואב הלב, כי יש לנו חדרים, דירות פנויות

חיים כץ:  עושים כביסות, יש מרפאות במקום

חיים כץ:  יש חברה, יש סביבה

חיים כץ:  זה לא מקומות סגורים

חיים כץ:  הם יכולים לצאת, לבוא

חיים כץ:  בני משפחה באים

חיים כץ:  הם יכולים לבחור בכל קום בארץ אם הם רוצים

חיים כץ:  זה ממש מצב הזוי שאדם כזה צריך להיתקע בחדר במלון כשיש מקום מסודר עם אנשים עוטפים

חיים כץ:  ואני יכול להגיד לכם, כל מקום שמגיעים מפונים, כל הקהילה שם מסביב מחבקת אותם, דואגת להם, מביאה להם, לוקחת אותם

חיים כץ:  עוטפים אותם

חיים כץ:  יש אצלנו, התחילו להתגבש קהילות קהילות

חיים כץ:  מקיבוץ בארי ומשאר האזורים שם

חיים כץ:  וממש קהילה מגובשת

חיים כץ:  ואתם יודעים, יחסית לסיטואציה שנוצרה, אבל הם מקבלים תנאים בסיסיים

מירב כהן: אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות מאמץ עליון

מירב כהן:  אני אסביר גם עוד משהו

מירב כהן:  המלונות הם הרבה פעמים באמצע מדבר עירוני

מירב כהן:  אוקיי? גם בירושלים זה ברחוב הרצל, רחוב סואן או בשיח' ג'ראח או בים המלח

מירב כהן:  זה מקומות שאין לך לאן לצאת

מירב כהן:  גם אם אתה רוצה לקפוץ שנייה למכולת, אין לך במרחק הליכה מכולת

מירב כהן:  אין, אין

מירב כהן:  אתה צריך רכב

מירב כהן:  זה לא שהם נמצאים בתוך איזה אזור עירוני שאתה יוצא, אתה יכול לשבת באיזה פארק, לשבת באיזה ספסל, איזה משהו

מירב כהן:  לא, אין את הדברים האלה

מירב כהן:  ולכן אני חושבת שצריך לעשות מאמץ גדול להעביר למוסדות

מירב כהן:  זה לא מבטל את זה שמי שלא רוצה עדיין צריך לקבל מענה במלונות הכלליים מעמותת מטב או מי שמשרד הרווחה יבחר להפעיל

מירב כהן:  אבל אני חושבת שצריך לעשות פה מאמץ גדול

מירב כהן:  איתי, מההיכרות שלך עם האנשים שם, אתה חושב שיש סיכוי לשכנע אותם לעבור למקום שמותאם לצרכים שלהם? אגב, לא כולם

מירב כהן:  כשאני אומרת מוסדות זה לא בעיקר גריאטריים או סיעודיים

מירב כהן:  בתי דיור מוגן הם לעצמאיים לגמרי

מירב כהן:  זה מה שנקרא ביוקר

מירב כהן:  ההורים שלי היו יכולים לחלום לגור במקומות כאלה

מירב כהן:  זה מקומות טובים

איתי קהאן: אני חושב שחד משמעית כן

איתי קהאן:  זאת אומרת, בטח כאלה שאין להם משפחה איתם במלון

איתי קהאן:  זה המעכב העיקרי, כי אנשים שיש להם עוד משפחות אז הם נשארים שם

איתי קהאן:  אבל באופן כללי, עקרוני, בוודאי שהיו

מירב כהן: אז אני חושבת שזה מה שאנחנו צריכים להפנות אליו את האנרגיות שלנו כוועדה

מירב כהן:  להגיע לאנשים האלה, לדבר איתם, לפגוש אותם

מירב כהן:  אולי להראות להם תמונות

מירב כהן:  לשכנע אותם

מירב כהן:  כי זה יהיה להם יותר טוב

מירב כהן:  פשוט המקום מותאם כולו לסדר יום, בוקר, צוהריים, ערב, אנשים בני גילך

מירב כהן:  פינות ישיבה

מירב כהן:  הכול מותאם לגיל הזה

מירב כהן:  אז אני חושבת שזה פוקוס מאוד חשוב

מירב כהן:       יש לנו אורח כבוד קבוע בוועדה, אברהם רות

מירב כהן:  שהוא בכל רגע נתון יש לו זכות דיבור

מירב כהן:  אז אברהם, אתה רוצה להוסיף משהו?      

אברהם גרנות: אני רציתי רק, באתי לפה במיוחד לדבר על המצב בדיור מוגן

אברהם גרנות:  אני טיפלתי או מטפל בשני בתי אבות שהם יוצאי הולנד, אבל לא רק יוצאי הולנד

אברהם גרנות:  וקלטנו בערך 20 משפחות

אברהם גרנות:  כל משפחה הופנתה באמצעות משרד הבריאות

אברהם גרנות:  משרד הבריאות הוא שאמר מי ומה

אברהם גרנות:  הם קלטו גם יוצאי הולנד, אבל גם אחרים

אברהם גרנות:  עכשיו, אנשים מגיעים בלי כלום

אברהם גרנות:  לפעמים עם מזוודה בלי כלום

אברהם גרנות:  באים בדרך כלל עם העוזרים שלהם ועם הרולרים בשביל ללכת

אברהם גרנות:  זו בעיה אחת

אברהם גרנות:  עכשיו, עד עכשיו אמנם ארגנו מקרן הולנדי מיד ביום השני של המלחמה סכום כסף בשביל שני בתי אבות

אברהם גרנות:  קטן, לא גדול, 200,000 שקלים כדי שיוכלו להתחיל לקלוט

אברהם גרנות:       עכשיו צריך להבין, החדרים שהם קולטים אותם הם ריקים

אברהם גרנות:  הם היו מיועדים לאנשים שהם היו נוהגים להביא את הריהוט שלהם

אברהם גרנות:  החדרים ריקים

אברהם גרנות:  בגדים אין, כלי רחצה אין, אין כלום

אברהם גרנות:  ולצערי, ואני שמעתי עכשיו שעומדים להעביר כספים, משרד הרווחה

אברהם גרנות:  אבל עד אתמול לפחות לא קיבלו גרוש

מירב כהן: איפה המקום הזה?     

אברהם גרנות: אחד זה בית יוליאנה בהרצליה, השנייה זה בית - - - חיפה

אברהם גרנות:  אבל זה רק שני מקומות

אברהם גרנות:  אגב, מתוך ידע אישי, יש מספר לא קטן של בתי אבות, למרות כל הפרסומים שהיו לפני ה-7 באוקטובר, שאמרו שיש חדרים ריקים ותנאים מצוינים וכו' ומסרבים לקבל

אברהם גרנות:  אני יש לא מעט מוסדות כאלה

אברהם גרנות:  ואולי צריך להוציא איזה שהוא צו ממשרד הרווחה או ממשרד זה, אני לא יודע

אברהם גרנות:  בכל אופן, יש הרבה חדרים פנויים שלא מוכנים

אברהם גרנות:       זו בעיה אחת

אברהם גרנות:  בעיה שנייה שאנחנו נתקלים בה, ותרשי לי, אני רק מעלה את הבעיות ספציפיות

אברהם גרנות:  זה למשל יש מחלקת תשושים ויש מחלקת סיעודיים

אברהם גרנות:  מחלקת התשושים היא לא מוגנת

אברהם גרנות:  כל מה שיכולים לעשות זה להוריד את האנשים לרצפה ולחכות

אברהם גרנות:  עכשיו קיבלנו, ואני, וגם המחלקה הסיעודית

אברהם גרנות:  בנוסף, גם בין הדיירים יש חלק לא קטן שלא שומע אם יש אזעקה

אברהם גרנות:  הם לא יודעים שיש אזעקה

אברהם גרנות:  עכשיו יש הוראה של עובדים, בעיקר דווקא העובדים הזרים שלמזלנו נשארו

אברהם גרנות:  שהם דופקים על כל דלת ומוציאים את האנשים לפרוזדורים

אברהם גרנות:  כבר לא למקלט כי הם לא מספיקים

אברהם גרנות:       קיבלנו מכתב מפיקוד המרכז, שאומר שצריך להדביק על כל החלונות פלסטיק וזה המון עבודה, בגלל שאם תהיה איזה שהיא פצצה בסביבה הזכוכית יגרמו לפציעות לכולם

אברהם גרנות:  אבל זה עבודה שרק לבד איזה 20,000-30,000 שקלים

אברהם גרנות:  וגם אסור שדיור מוגן מן הסוג הזה של בית יוליאנה, שהם לא הכי לוקסוס, אבל במצב טוב, אסור שזה ילך על חשבון הדיירים הקיימים

מירב כהן: אז רגע, בוא רגע נבין

מירב כהן:  בית יוליאנה הזה, זה דיור מוגן? זה פרטי?      

קריאה: זה דיור מוגן של עולי הולנד

מירב כהן: זאת אומרת המפקח זה משרד הרווחה? הרגולטור זה משרד הרווחה וזה מוסד פרטי

אברהם גרנות: כן

מירב כהן: משרד הרווחה, אתם יודעים לתת מענה לזה? לבעיות שמציף פה אברהם?     

חמה ישראלי שמייסר: יש שם גם מחלקה סיעודית של משרד הבריאות וההנחיות האלה לא הגיעו אלינו

חמה ישראלי שמייסר:  הן בדרך כלל מגיעות למשרד הבריאות

חמה ישראלי שמייסר:  במחלקות סיעודיות שאי אפשר להזיז את האנשים מהמיטות אז יש דרישה למגן את החלונות

חמה ישראלי שמייסר:  אלינו לא הגיעה הדרישה הזאת כרגע

חמה ישראלי שמייסר:  יש לנו מיפוי על המחלקות איפה יש ממ"קים, איפה יש ממ"דים ואיפה זה הכי מוגן שיש בהתאם להנחיות פיקוד העורף

חמה ישראלי שמייסר:       צודק מר אברהם שאומר שלא תמיד כולם מספיקים להגיע בסדר גודל של ההתראה

חמה ישראלי שמייסר:  אנחנו מנסים בכל מיני אפשרויות

חמה ישראלי שמייסר:  חלק לשים כיסאות גלגלים זמינים במסדרונות כדי שאפשר יהיה להעביר אנשים יותר מהר

חמה ישראלי שמייסר:  חלק עם העובדים הזרים שלהם שמנסים להגיע

חמה ישראלי שמייסר:  אבל זה באמת קושי מהותי להגיע בדקה, במצב גם תשוש, אבל למרחב מוגן

אברהם גרנות: אם מותר לי עוד דקה להמשיך

אברהם גרנות:  תראי, הצרכים הם הרבה מעבר ליכולות, וזה לא רק אני

אברהם גרנות:  רק הבאתי את בית יוליאנה

אברהם גרנות:  יש לי גם קשרים עם בתי אבות אחרים והמצב הוא בדרך כלל לא שונה

אברהם גרנות:  אם כי יש כמה, מה שאני אמרתי, מסרבים לקבל, לא מובן לי למה, מסרבים לקבל פליטים מהדרום או מהצפון

אברהם גרנות:       אבל צריך גם להבין, הדיור המוגן היום א' זה רובם ניצולי שואה

אברהם גרנות:  אצלנו אני חושב שזה 80% או משהו כזה

אברהם גרנות:  והכול מהמעגל ראשון

אברהם גרנות:  וכמובן כל עזרה נוספת כמו טיפול פסיכולוגי ופסיכיאטרי ואנשים נכנסים לדיכאון ואנשים נכנסים לכל מיני מצבים

אברהם גרנות:  וצריך, אני לא אומר מיד, אבל צריך לתת לזה מחשבה וטיפול וזה בוודאי משרד הרווחה

אברהם גרנות:  אבל זה לא רק משרד הרווחה, זה גם משרד לשוויון זכויות וגם משרד הבריאות

אברהם גרנות:  המערכת צריכה לבוא לעבוד

מירב כהן: אין כבר משרד לשוויון חברתי, אבי

אברהם גרנות: עד עכשיו לצערי היא עבדה פחות מידי

אברהם גרנות:  אבל לא באתי פה להעביר ביקורת, באתי פשוט לתאר מצב ולראות איפה שאפשר

אברהם גרנות:  יש גם הרשות שהיא פועלת לא רע לגמרי

אברהם גרנות:  ועידת התביעות הרבה פחות

אברהם גרנות:  הם עדיין יושבים על כל הבירוקרטיה שלהם

אברהם גרנות:  אבל גם את זה מנסים לשנות

אברהם גרנות:  לא שזה הצליח עד עכשיו

אברהם גרנות:  זה מה שרציתי לתאר

מירב כהן: נחי, אתה יכול בבקשה לקחת את צבר הבעיות שהציף פה אברהם רות ולראות מה אתם יודעים לתת מענה שם? כגורם מתכלל

מירב כהן:  ברור שאתם לא הכתובת לכל, אבל כגורם שיודע לדבר על בית יוליאנה מול משרד הרווחה מה שצריך, מול משרד הבריאות מה שצריך

חיים כץ: אנחנו כן באמת התפקיד שלנו גם לקחת אחריות על מה שאנחנו עושים, אז זה בסדר

חיים כץ:  ועם שותפים טובים, גם עם הממשלה

חיים כץ:  לגבי מיגון חלונות, אגב, בסיטואציה מוזרה יש שם חייל למחלקות סיעודיות כבר מ-2018 לדעתי למגן את החלונות

חיים כץ:  בשנה האחרונה גם איכשהו סיכמנו על תקציב עם משרד הבריאות שעבר למוסדות, בהתקשרות עם המשרד ועבר תקציב לצורך מיגון חלונות

חיים כץ:  באמת בשנה האחרונה, עוד לפני המלחמה, המון המון מוסדות מיגנו

חיים כץ:       לגבי שני חסמים בקליטת מפונים, יש שני חסמים

חיים כץ:  הראשון שבהם הוא פשוט יש דירות, הן ריקות

חיים כץ:  זאת אומרת, הן מיועדות לאכלוס, בדרך כלל בא זוג או משהו והוא בוחר את הריהוט שלו

חיים כץ:  הדירות ריקות

חיים כץ:  הקמנו לצורך זה איזה שהיא קרן הצטיידות, אנחנו קוראים לזה קרן תרומות להשמשת דירות

חיים כץ:  יש לנו מפרט שככל שמגיעות תרומות אנחנו משמישים יותר ויותר דירות

חיים כץ:  הדבר השני, החסם, הוא כוח אדם בעיקר בתחום הסיעודי

חיים כץ:  אין כרגע, עובדים זרים, רשות האוכלוסין לא יוצאת כרגע עם קול קורא

חיים כץ:  יש גם חסם לכל מחלקה כמה מטפלים מותר לו

מירב כהן: הם לא הוציאו קול קורא כיוון שבדיון הקודם הם טוענים שאין שום ירידה במספר העובדים הסיעודיים

חיים כץ: אז יש

חיים כץ:  אנחנו נשענים על 1,000 פלסטינאים שכרגע 500 כבר לא נמצאים והם הולכים ופוחתים

חיים כץ:  זה עובדתית, אין כאילו איך לברוח מזה

חיים כץ:  והנפאלים, ממשלת נפאל לא מאפשרת להם להגיע

מירב כהן: רגע, אז אצלכם עכשיו הבעיה היא העובדים הפלסטינים

מירב כהן:  כמה אתה אומר?     

חיים כץ: 1,000 זו המכסה

חיים כץ:  יש סיפורים, אגב, הם עובדים סיעודיים די טובים

חיים כץ:  הם מהגדה, אגב

חיים כץ:  אבל הם פשוט לא מגיעים

חיים כץ:  עוצרים אותם או שמי שכן מגיע למוסד אז מגיעים משטרה ולוקחים אותו לתחנת משטרה

חיים כץ:  יש פה את אביטוב, יש לו סיפור אישי

מירב כהן: מה יכול לעזור לך?     

חיים כץ: כרגע פשוט לשחרר גם את הקול הקורא למוסדות שיתחילו להזרים הזמנות של היתרים לעובדים זרים

מירב כהן: מחו"ל

חיים כץ: נפאלים

חיים כץ:  ודבר שני, להגדיל הקצאות

חיים כץ:  יש עכשיו הסכמים

חיים כץ:  דיברנו עם שר החוץ, יש הסכם עכשיו עם הודו שמתגבש, הוא אומר שהוא יכניס גם אותנו לשם

חיים כץ:  אנחנו לא צריכים להסתמך על הלך רוח של נפאל אם היא מסכימה או לא

חיים כץ:  צריך להיות מגוון של מדינות ונזמין משם

חיים כץ:       והכי חשוב, לדעתי החסם העיקרי זה האגרה

חיים כץ:  המוסדות לא, יש אגרה ששמו עצומה על כל עובד, שנתית

חיים כץ:  את מכירה את הסיפור

מירב כהן: מה שלא קיים על חקלאות ומלונאות

אביטוב זלקין: אם אפשר, רק נושא העובדים הפלסטינאים

אביטוב זלקין:  הם מהגדה, לפחות בבית האבות שלי, הם הטובים ביותר שיש

אביטוב זלקין:  רק הם לא יכולים להגיע

מירב כהן: בסדר, זה לא רלוונטי

מירב כהן:  זה אירוע כבר לא רלוונטי

מירב כהן:  אנחנו צריכים לעבור הלאה ולחשוב על פתרונות אחרים

מירב כהן:  אני לא רואה את זה קורה בזמן הקרוב רחוב

אביטוב זלקין: כי הם מוחרגים מטעם רשות - - -     

מירב כהן: אני מבינה

מירב כהן:  אני מבינה

מירב כהן:  אבל אני חושבת שצריך להתייחס לזה כדבר נתון

מירב כהן:  הם לא יגיעו וצריך להביא עובדים ממקומות אחרים

מירב כהן:  אז אני כיושבת ראש ועדה אוציא פנייה כתובה גם לכל הגורמים ובישיבה הבאה נבקש מהם follow up מה הם עושים כדי להביא לכאן עוד עובדים סיעודיים זרים

מירב כהן:       רק לסיכום החלק הזה של הדיון, אתה רוצה להוסיף משהו? כן, בקצרה

ד"ר ישי אוסטפלד: כן, בבקשה

ד"ר ישי אוסטפלד:  אז ככה, לי קוראים ישי אוסטפלד, אני הרופא הראשי של הרשות

ד"ר ישי אוסטפלד:  אני מבקש להתייחס בקצרה לשני נושאים: ראשית, דיברנו על הטיפול הנפשי לניצולים

ד"ר ישי אוסטפלד:  אנחנו מזהים את הנושא הזה כנושא ליבה ולכן אנחנו פועלים באופן פרו-אקטיבי לאתר את מי שצריך טיפול

ד"ר ישי אוסטפלד:  אנחנו תמיד נותנים טיפול, אבל הפעם אנחנו בצורה פרו-אקטיבית פונים ומנסים לראות מי לא טופל וצריך

ד"ר ישי אוסטפלד:  זה אחד

ד"ר ישי אוסטפלד:       שתיים, אישרנו לזכיינים שלנו לטפל בכל דרך

ד"ר ישי אוסטפלד:  כולל לטפל בזום, כולל להעביר מטופלים מזכיין אחד לשני

ד"ר ישי אוסטפלד:  כל מה שצריך על מנת שהם יקבלו טיפול

ד"ר ישי אוסטפלד:  יותר מזה, הקמנו קבוצות טיפול למפונים גם בבתי אבות וגם בבתי מלון

ד"ר ישי אוסטפלד:  זאת אומרת, אנחנו מאוד מאוד ליברליים בעניין הזה

ד"ר ישי אוסטפלד:  ומי שמכיר בעיה, אנא תפנו אלינו

ד"ר ישי אוסטפלד:  אנחנו מאוד ליברליים

ד"ר ישי אוסטפלד:  אנחנו חושבים שזה נושא שמחייב גישה פרו-אקטיבית ומשמעותית

ד"ר ישי אוסטפלד:  זו הערה ראשונה

ד"ר ישי אוסטפלד:       הערה שנייה, ברשותך, מעט לגבי עובדים זרים

ד"ר ישי אוסטפלד:  חלק לא מבוטל מהקשישים שלנו נעזרים בעובדים זרים

ד"ר ישי אוסטפלד:  וחלק מהעובדים הזרים עזב

ד"ר ישי אוסטפלד:  מצד שני, חלק מהעובדים נשאר ובכלל קשה, במיוחד עכשיו, לאתר עובדים חדשים לסיעוד

ד"ר ישי אוסטפלד:  ולכן, מה שאנחנו ממליצים זה שמשרד הפנים יאריך באופן אוטומטי את האשרות של העובדים שעובדים בארץ

ד"ר ישי אוסטפלד:  אם אשרות עומדות לפוג אנחנו ממליצים להאריך אותם לפחות בשנה

מירב כהן: הם דיווחו שהם עשו משהו בכיוון

מירב כהן:  זה כל כך מסובך שאני לא יודעת להגיד בדיוק מה, אבל הם אמרו לנו שהם עשו משהו בכיוון

ד"ר ישי אוסטפלד: זה בגדר על המלצה, אני לא יודע להגיד יותר מזה

ד"ר ישי אוסטפלד:  אבל אנחנו מציעים שייתנו לפחות שנה להתארגן

ד"ר ישי אוסטפלד:  כי מאוד קשה להשיג עובדים חדשים

ד"ר ישי אוסטפלד:  תודה

מירב כהן: זו נקודה חשובה שגם עלתה בדיון הקודם, אנחנו נבדוק מה הסטטוס של זה, כי הם התחייבו

חמה ישראלי שמייסר: אני רק רוצה להוסיף, יושבת ראש הוועדה, ולהגיד שמהיום הראשון המשרד אפשר מימון של עובדים זרים וקליטה שלהם עם הקשישים בתוך בתי אבות והדיורים, כדי שזה לא יהיה חסם לאנשים

מירב כהן: ראיתי

מירב כהן:  ראיתי אותם שם איתם

אברהם גרנות: סליחה, עוד הערה אחת

אברהם גרנות:  אני ראיתי באחד מבתי האבות בירושלים שהם פשוט, הם ביקשו ומעסיקים אנשים מהמלונות ומזמינים אותם והם עוזרים גם בסיעוד וגם בניקיון

אברהם גרנות:  ואני חושב שאפשר, והן גם מאוד מעוניינות לעבוד, כי הן רוצות לצאת ולהרוויח כסף

אברהם גרנות:  אז כך שאני חושב שגם בתחום הזה אפשר לעשות משהו יותר מאורגן

אברהם גרנות:  תודה

מירב כהן: אז רק לסיכום החלק הזה של הדיון, אני חושבת שהדבר הכי משמעותי זה לחתור לזה שנציע לכל אותם מבוגרים את החלופה של דיורים מוגנים, בתי אבות

מירב כהן:  וכמובן מי שבמצב סיעודי בוודאי במקום שמתמחה במתן שירותים לסיעודיים ישפר את חייו

מירב כהן:  בטח כשיש לנו שם מאות חדרים פנויים

מירב כהן:  בואו נעשה מאמץ

מירב כהן:  משרד הרווחה, תחשבו איך ניגשים אליהם

מירב כהן:  אם יש לכם את המיפוי שלהם אז אפשר להתקשר אחד אחד

מירב כהן:  אם אין מיפוי זו בעיה

מירב כהן:  אז צריך לחשוב איך מגיעים אליהם ומציעים להם את החלופה הזאת

מירב כהן:  אני אשמח לעדכון בנושא

מירב כהן:  בלי שום קשר, בטוח שיהיו אנשים שיעדיפו להישאר במלונות, כי עבור בן אדם מבוגר אפילו לעבור מנקודה לנקודה זו טלטלה מאוד גבוהה

מירב כהן:  אז כמובן שצריך במקביל גם לשפר את המיפוי ואת מתן המענים לצרכים במלונות

מירב כהן:       אני מבקשת שנעשה סיור של הוועדה, סיור נוסף במלונות או של ים המלח או ירושלים, נחליט איפה

מירב כהן:  ונבדוק איך הדברים עובדים

מירב כהן:  בואו ניתן לזה נגיד עוד שבוע, בשבוע הבא נעשה סיור של הוועדה כדי לבדוק מה הסטטוס שם

מירב כהן:  ואיתי, אני אשמח שתצטרף אלינו לסיור אם זה יסתדר לך

מירב כהן:  אז את זה אני גם אכניס לסיכום

מירב כהן:       אני עוברת לחצי השני של הדיון שעוסק בסוגיית האבטחה במוסדות שבהם חיים אנשים מבוגרים

מירב כהן:  אני אפתח בכמה נתונים, בסדר? קודם כל, לפי סקר שעשה איגוד בתי האבות אנחנו רואים שב-80% מהמוסדות אין מאבטח חמוש

מירב כהן:  למרות שהרוב הגדול מאוד רוצה

מירב כהן:  אני רואה שב-8% יש אישור להציב מאבטח חמוש

מירב כהן:  אני לא כל כך הבנתי למה לחלק יש אישור ולמה לחלק אין

מירב כהן:  אולי תכף המשרד לביטחון פנים יסביר את זה

מירב כהן:  במסגרות השונות כיום חיים 50,000 זקנים וזקנות

מירב כהן:  10% מכלל שורדי השואה מתגוררים במוסדות הללו

מירב כהן:       יש לנו מוסדות שונים, כן? במשרד הרווחה, תחת משרד הרווחה יש לנו את בתי האבות ששם יש 99 מוסדות בכל רחבי הארץ

מירב כהן:  יש דיורים מוגנים שזה 33 מוסדות

מירב כהן:  משרד הבריאות זה 259 מוסדות

מירב כהן:  במשרד הקליטה יש 74 ובמשרד הבינוי והשיכון עוד 120

מירב כהן:  זאת אומרת יש הרבה מאוד מוסדות

מירב כהן:  כאשר בעצם ההליך הבירוקרטי האם מותר או אסור להציב מישהו מאובטח בכניסה זו החלטה של המשטרה

מירב כהן:  תקציבית לא ברור מי נוטל פה את האחריות

מירב כהן:  כרגע מישהו שרוצה להביא מאבטח המוסד צריך להביא את זה מכיסו ולא בטוח שזה סביר שזה יהיה המצב בתקופה כל כך מתוחה ביטחונית

מירב כהן:  וגם מאיפה מביאים את כוח האדם? אין כל כך הרבה אנשים בתחום הזה

מירב כהן:  אז אלה הרבדים שצריכים לעסוק בהם

מירב כהן:       נתחיל איתך, נחי, תסביר את המצב

מירב כהן:  מי רוצה, מה הצורך, למי פניתם, מה עשיתם? כדי שנפתח עם זה את החלק הזה של הדיון

חיים כץ: אני אגיד, במצבי שגרה בעצם אין מחויבות של אבטחה חמושה במסגרות

חיים כץ:  לא בבתי אבות, לא במוסדות סיעוד וגם לא דיורים מוגנים

חיים כץ:  יש דיורים מוגנים כי זה רמה מלונאית אז יש כאלה שהציבו על חשבונם

חיים כץ:  אבל שאר המוסדות לא

חיים כץ:       אנחנו בעצם במצב מלחמה עולה הצורך

חיים כץ:  זאת אומרת, יש בתי אבות באזורים מאוד מסוכנים

חיים כץ:  דרך אגב, קיבלתי פניות הם אומרים אין לנו אבטחה

חיים כץ:  אני שואל אז מה עשיתם? אז הם אומרים פנינו לחברת אבטחה

חיים כץ:  ואז הם אומרים כן, אבל חברת אבטחה אמרה שאין להם כוח אדם

חיים כץ:  כרגע רק מי שבהתקשרות איתם כבר אז הם מספקים

מירב כהן: אתה יכול להסביר לי למה לחלק יש אישור למאבטח ולחלק אין?     

חיים כץ: כן

חיים כץ:  מה שהבנתי מהבירורים שאנחנו עשינו זה שכדי להציב מאבטח חמוש יש צורך באישור משטרה

חיים כץ:  צריך לפנות למשטרה, המשטרה צריכה לבוא לסיור במקום

חיים כץ:  זה איזה שהוא תהליך בירוקרטי

חיים כץ:  יש בזום קב"ט שעבר את כל התהליך והוא יכול להסביר ממש בפרוטרוט, אלדד מזרחי

חיים כץ:  אני אשמח אם הוא גם ידבר עוד מעט

חיים כץ:  ובעצם זה תהליך בירוקרטי שאני חושב שגם למשטרה יש עוד דברים על הראש ומשימות ופשוט זה נופל בין הכיסאות איפה שהוא

חיים כץ:       הנושא של התקצוב עצמו, אנחנו כבר שלושה שבועות, לפחות ממשרד הבריאות, שומעים שהוגשה בקשה עבור תקציב חירום לנושא הזה ועבור שעות נוספות

חיים כץ:  לא משנה, כל תקציבי חירום

חיים כץ:  לא שמענו על החלטה כלשהי

חיים כץ:  אין מישהו גם שממש חותך, כי יש להם את בתי החולים על הראש

חיים כץ:  אנחנו אי שם בין המוסדות

מירב כהן: אין הבדל בין מוסד גריאטרי לבית חולים

אביטוב זלקין: אם אפשר להוסיף

אביטוב זלקין:  אביטוב, אני מזכיר איגוד בתי אבות ומנהל בית אבות בירושלים

אביטוב זלקין:  אני רוצה להתחיל דווקא משגרה

אביטוב זלקין:  בתי אבות, בוודאי סיעודיים, מוגדרים בתי חולים גריאטריים

מירב כהן: אני זוכרת את המוסד שלך

אביטוב זלקין: במצבי שגרה גם משרד הבריאות לא סבור שיש צורך באבטחה בבתי אבות ולא משרד הרווחה סבור

אביטוב זלקין:  כלומר, אין

אביטוב זלקין:  אז מוסד חזק יותר, שחושב שלא הגיוני להשאיר את הדלת של המוסד פרוצה 24 שעות, מממן

אביטוב זלקין:  אני מדבר כרגע על לא חמוש

אביטוב זלקין:  ומוסד שלא יכול לא מממן

אביטוב זלקין:  יש לא מעט מוסדות שבשעה מסוימת בערב מנהל אחראי הולך, נועל את המוסד מבחוץ וזהו

אביטוב זלקין:  יש אחים במחלקות, אבל אפילו נוכחות בכניסה אין כי מוסדות לא יכולים לעמוד בזה

אביטוב זלקין:       אני בתחום קרוב ל-20 שנה, זה אחד הדברים הראשונים שבדקתי

אביטוב זלקין:  ואלה התשובות שקיבלתי משני המשרדים

אביטוב זלקין:  אין צורך בשומר

אביטוב זלקין:  למה בשער הצדק יש ובנווה הורים אין? אני לא באמת יודע

אביטוב זלקין:  אבל זה בשגרה

אביטוב זלקין:  כרגע בחירום, בוודאי בתי אבות בירושלים, במקומות אחרים, יש חוסר שקט

אביטוב זלקין:  גם בקרב המבקרים, גם בקרב העובדים, גם בקרב הדיירים

אביטוב זלקין:  יש חשש

אביטוב זלקין:  וכרגע לפחות אנחנו לא יודעים על פתרון זה או אחר

מירב כהן: אוקיי, אנחנו תכף נשמע את המשרדים

מירב כהן:  משרד הרווחה, אתם נדרשתם לנושא הזה? סליחה שאני קוראת לך משרד הרווחה, חמה

חמה ישראלי שמייסר: חמה, כן

חמה ישראלי שמייסר:  כמובן, נדרשנו לנושא הזה בערך באמת ביום הראשון

חמה ישראלי שמייסר:  לנושא הדיור המוגן גם נתנו את המענה

חמה ישראלי שמייסר:  אגף הביטחון שלנו דיבר עם מערך האבטחה של משטרת ישראל והסבירו את המנגנון שדרכו אפשר לקבל את האישור החמוש הזה

חמה ישראלי שמייסר:  אני אגיד שדיור מוגן בקהילה הוא באמת, הוא לא מוסד שנמצא בתוך המעגל הראשון של המשרד ולכן זה הפרוצדורה איתו

חמה ישראלי שמייסר:       לגבי בתי אבות, באמת בשגרה אני אגיד שזה לא, לפחות לשולחני לא הגיעה הדרישה לאבטחה

חמה ישראלי שמייסר:  זה עלה בחירום בצורה מאוד חזקה

חמה ישראלי שמייסר:  יצרנו בעצם מנגנון והמשרד יצא להתקשרות עם שני גופים של מאבטחים

חמה ישראלי שמייסר:  כי יש בעיה באמת עם מאבטחים בשוק עצמו

חמה ישראלי שמייסר:  יש מנגנון של אבטחה מדלגת, שייכנס לכל בית אבות ארבע פעמים ביום, כולל חיבור ללחצן מצוקה, שידבר עם המוקד ויגיעו סיירים במקרה חירום בסדר גודל מהיר יותר

חמה ישראלי שמייסר:  הסידור הזה יחזיק בשלב הזה את החלק של המוגנות

מירב כהן: אפשר להרחיב את זה לדיורים מוגנים גם? אפשר להרחיב את המודל הזה?     

חמה ישראלי שמייסר: אני צריכה לראות אם החברה יכולה להתפרש לעוד מקומות

מירב כהן: אני מניחה שזה פונקציה של כמה תשלמו לה

חמה ישראלי שמייסר: זה גם פונקציה של מאבטחים, כמו שנאמר פה

חמה ישראלי שמייסר:  זה לא רק עניין של תשלום

חמה ישראלי שמייסר:  זה עניין של כוח אדם

חמה ישראלי שמייסר:  בגלל זה יצרנו קשר עם חברות, כדי לא לשלוח את הבתים להתחיל לחפש מאבטחים

חמה ישראלי שמייסר:  אלא חברות שיודעות לספק את זה

מירב כהן: אביטוב, נחי, נגיד מודל של לחצן עם סיירים שעוברים כל כמה שעות, נשמע לכם פתרון מספק?     

אביטוב זלקין: יותר טוב מכלום

אביטוב זלקין:  בעיניי בוודאי אי אפשר להשאיר מוסד בלי אדם בכניסה

אביטוב זלקין:  זה יותר טוב מכלום

אביטוב זלקין:  אני חושב שצריך ללכת למודל ביניים: אחד של האבטחה המדלגת ושתיים תקצוב למוסדות לפחות להושיב מישהו בכניסה, גם אם הוא לא חמוש

אביטוב זלקין:  אבל שיישב מישהו בכניסה עם מדים, עם משהו

אביטוב זלקין:  שלפחות לתת איזה שהיא - - -     

מירב כהן: אני חושבת שאם יתנו למוסדות תקציב לזה הם יימצאו פתרונות

מירב כהן:  הם אנשי ביצוע

מירב כהן:  גם כל אחד מהם המוסד הזה זה מפעל חייו, הם ימצאו פתרונות

חמה ישראלי שמייסר: נכון

חמה ישראלי שמייסר:  כרגע פשוט כמו שנחי תיאר, הסיפור של להכניס מאבטח חמוש מצריך פרוצדורה שלמה של בדיקת המתקן, אישורים

מירב כהן: אנחנו חייבים רגע להרים את הראש ולהתעלם מהחלוקה מה תחת משרד הבריאות, הרווחה, פרטי, לא פרטי – זה לא רלוונטי, כי בסוף בני אדם חיים שם

מירב כהן:  ולחשוב איך עושים רגע אישור גורף של תקציב ובירוקרטיה לכל המוסדות שיש בהם זקנים

מירב כהן:  לא משנה עכשיו אם זה פרטי, אם זה ציבורי, אם זה תחת משרד הבריאות, תחת משרד הרווחה, משרד בינוי שיכון או משרד קליטה

מירב כהן:  בהקשר הזה זה לא רלוונטי

מירב כהן:  כי ההגנה, זה לא משנה אם הזקן שם דובר רוסית או דובר עברית או דובר אמהרית, זו אותה הגנה, אבטחה

מירב כהן:  אז רגע בואו נחשוב אם אפשר לעשות איזה שהוא פתרון שהוא כוללני, לכל המסגרות

מירב כהן:  ואולי נתייחס גם למשטרה

מירב כהן:  יש לנו פה מספר נציגים, נכון? מי תרצו שיידבר? תומר?     

רפ"ק תומר פנחסי: אני ברשותך אתחיל, כן

רפ"ק תומר פנחסי:  תומר פנחסי, ראש תחום גופים ציבוריים ומשרדי ממשלה

רפ"ק תומר פנחסי:  אז קודם כל, בוקר טוב לכולם

רפ"ק תומר פנחסי:  בפתיח הדברים אני אבוא ואגיד שאנחנו פה בשביל ההורים של כולנו

רפ"ק תומר פנחסי:  גם אם זה לא ההורים הביולוגיים, אבל ההורים של העם והחברה שלנו

רפ"ק תומר פנחסי:  והחובה שלנו דווקא בתקופה הזאת לבוא לתת להם את תחושת הביטחון ואת הביטחון

רפ"ק תומר פנחסי:       מעבר לזה, נגעו פה מבחינת הנושא של הסמכויות

רפ"ק תומר פנחסי:  אז משטרת ישראל, חטיבת האבטחה, מנחים גופים ממשלתיים מתוקף חוק הסדרת הביטחון

רפ"ק תומר פנחסי:  אנחנו אמנם מנחים את משרד הרווחה, את משרד השיכון, משרד הבריאות, אבל בסופו של דבר אנחנו לא מנחים את הדיור המוגן ואת בתי האבות

רפ"ק תומר פנחסי:  אין לנו סמכות לזה מבחינה חוקית

מירב כהן: לא הבנתי

מירב כהן:  אבל הם אומרים שהם צריכים אישור שלך בשביל להשיג

רפ"ק תומר פנחסי: נכון

רפ"ק תומר פנחסי:  אני אגיע לזה

רפ"ק תומר פנחסי:  יש מספר אופציות, בסדר? אופציה אחת בעצם זה שכל מוסד יגיש בקשה למשטרה, למשרד לביטחון לאומי, בקשה לאתר חמוש

רפ"ק תומר פנחסי:  בסדר? גם המשטרה, גם המשרד לביטחון לאומי יבחנו בעצם את הצורך ויגידו אם הם נותנים

מירב כהן: אבל זה בדיוק מה שאני אומרת, הצורך הוא די מובהק היום

מירב כהן:  אתה לא צריך עוד פעם, זה לא מקרים רגילים

רפ"ק תומר פנחסי: אני מסביר כרגע את התהליך

מירב כהן: בשגרה

רפ"ק תומר פנחסי: יופי

רפ"ק תומר פנחסי:  זה כרגע בשגרה

רפ"ק תומר פנחסי:  אם אנחנו רוצים לשנות את התהליך הזה צריך אולי להקים ועדה שהיא בין משרדית, בסדר? בגלל שזה חוצה משרדים

רפ"ק תומר פנחסי:  לראות איך אנחנו מוצאים לזה פתרון על מנת לחסוך את הזמן של הפרוצדורה

מירב כהן: השאלה שלי היא אחרת

מירב כהן:  האם אפשר לקבל החלטה שכיוון שאנחנו בזמן מלחמה, עם הרבה מאוד גזרות רגישות בכל רחבי הארץ כמעט, אפשר לתת אישור גורף להציב מאבטח?     

רפ"ק תומר פנחסי: מבחינה חוקית כרגע אנחנו לא יכולים לאפשר את זה

רפ"ק תומר פנחסי:  כי הסמכויות שניתנו לנו על פי החוק לא מאפשרות את זה בעצם

מירב כהן: יש לך סמכות על פי חוק היום לקחת מקרה פרטני ולהחליט האם יש צורך או לא?     

רפ"ק תומר פנחסי: המקרה הפרטני הזה צריך להיות מוגש אלינו

מירב כהן: אז כולם יגישו

מירב כהן:  האם אתם תוכלו את הבוכטה הזאת שיגישו פשוט לעשות יותר מהר כי זה זמן חירום?     

רפ"ק תומר פנחסי: אנחנו יכולים לעשות את המאמץ, לעשות את זה כמה שיותר מהר כי זה זמן חירום

רפ"ק תומר פנחסי:  אני לא יכול להתחייב על תהליך של הזמן

רפ"ק תומר פנחסי:  שוב, בסופו של דבר, גם אם בית אבות מגיש אישור למפעל ראוי, הוא יצטרך לעמוד בתנאים מסוימים מבחינת האפסון של הנשק

מירב כהן: מאה אחוז, ברור

רפ"ק תומר פנחסי: שזה גם דברים שבסופו של דבר תלויים בהם

רפ"ק תומר פנחסי:  צריך להעניק סמכויות לאותם מאבטחים, צריך לגייס את אותם מאבטחים, להסמיך אותם

רפ"ק תומר פנחסי:  אנחנו עכשיו נכנסנו בזמן החירום הזה להליך הכשרה בחירום של מספר מאבטחים

רפ"ק תומר פנחסי:  הכשרנו עד כה, מתחילת הלחימה, כ-500 מאבטחים לשוק

רפ"ק תומר פנחסי:  זה לא פשוט

רפ"ק תומר פנחסי:  יש מאבטחים שגויסו בצו 8, שזה עוד משהו שמוריד לנו את כמות המאבטחים

רפ"ק תומר פנחסי:  אנחנו עושים את המקסימום על מנת לסגור את הפער הזה

פקד אורי בוצ'ומנסקי: עוד משהו שאני אשמח להתייחס

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  אורי בוצ'ומנסקי מהלשכה המשפטית במשטרה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  תומר הזכיר פה את הגופים המונחים

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  אז כן, בהתאם לסמכויות המסורות על פי דין, המשטרה מנחה גם גופים ציבוריים לפי חוק הסדרת הביטחון

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  גם עסקים טעוני רישיון עסק ואישור משטרה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  שבמסגרת ההנחיה אנחנו באמת קובעים דרישות אבטחה ומיגון למתקנים של אותם גופים

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  לגבי גופים שהם אינם מונחים על ידי המשטרה, אז יש את חוק כלי הירייה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  חוק כלי ירייה יש את הרשות המוסכמת במשרד לביטחון לאומי

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  ככל שרוצים להציב אבטחה חמושה בגוף לא מונחה, פונים למשרד לביטחון לאומי

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  וגם זה מתבצע בהתייעצות ובתיאום עם המשטרה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  אנחנו מעבירים המלצה לגבי הצורך המבצעי להצבת מאבטח חמוש באותו מקום

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  זה לגבי הגופים הלא מונחים

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  לגבי הגופים המונחים, כפי שתומר התייחס, הסמכות נתונה למשטרה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  אנחנו מנחים באמת את הגופים האלה לגבי האבטחה באותם מתקנים

מירב כהן: הבנתי

מירב כהן:  תכף נעשה איזה שהוא סיכום של זה ברמה האופרטיבית, אבל בואו נשמע גם את משרד הבריאות

מירב כהן:  נמצאת כאן צפי? מה הסטטוס אצלכם מבחינת אבטחת מוסדות האשפוז הגריאטרי?     

צפי הלל דיאמנט: כרגע אנחנו ביקשנו תקציב על מנת שיהיה אפשר לממן את העובדים, את המאבטחים

צפי הלל דיאמנט:  אבל לא קיבלנו לזה אישור

צפי הלל דיאמנט:  גם פנינו בבקשה - - -     

מירב כהן: ממי ביקשתם בקשה לתקציב?     

צפי הלל דיאמנט: אגף תקציבים אצלנו במסגרת התהליך הכולל

חיים כץ: אבל זה יושב שם כבר חודש

צפי הלל דיאמנט: נכון נחי, אתה צודק

צפי הלל דיאמנט:  זה יושב שם כבר חודש ועדיין לא קיבלנו מענה על הנושא הזה

צפי הלל דיאמנט:  בכל מקרה, המימון שייעשה הוא ייעשה רק למוסדות שנמצאים בקוד וזה לא כלל המוסדות

מירב כהן: זו תשובה, צפי, זו תשובה שאי אפשר לקבל

מירב כהן:  כאילו, זה לא רלוונטי למה יש קוד ולמה אין קוד

צפי הלל דיאמנט: אני מצטערת, זו התשובה שניתנה לי כרגע

מירב כהן: מי נתן לך את התשובה הזאת? איזה היגיון זה? מה זה משנה אם בן אדם במיטה עם קוד או בלי קוד? הוא צריך אבטחה

מירב כהן:  אם יהיה פיגוע לא יבדילו בין בן אדם ששוכב במיטה עם קוד או בלי קוד

צפי הלל דיאמנט: את צודקת לגמרי

מירב כהן: אז מי נותן תשובה כזו מנותקת מהמציאות?     

צפי הלל דיאמנט: אני כרגע מייצגת את משרד הבריאות וכרגע התשובה הזאת ניתנת ממני

צפי הלל דיאמנט:  אבל כרגע תקציבים למימון מאבטחים לא ניתנו בשלב זה

צפי הלל דיאמנט:  האם יינתנו בהמשך? יתכן, אני לא יודעת

צפי הלל דיאמנט:  אנחנו גם ביקשנו, כמו שהיה בזמן הקורונה, שיהיו חיילים של פיקוד העורף

צפי הלל דיאמנט:  וקיבלנו תשובה שכרגע לא נוכל לקבל חיילים, כי החיילים עסוקים במשימות אחרות

צפי הלל דיאמנט:  בעיקרון, כל נושא האבטחה הוא באחריות מנהל המוסד והוא צריך לממן אותו

מירב כהן: זו תשובה מאוד מאוד מאכזבת

מירב כהן:  אני חייבת לומר

מירב כהן:  שעת צרה, וזו תשובה בירוקרטית שבאמת מנותקת מהקושי היום יומי

מירב כהן:  אני לא מאשימה אותך, צפי, אני בטוחה שאת עושה ככל יכולתך

מירב כהן:  זה כמובן לא אישי

מירב כהן:  אבל אני חושבת שכמערכת להתחיל לרדת מול מוסד, האם הוא בקוד או לא בקוד, זה לא רלוונטי

מירב כהן:  זה פשוט לא רלוונטי בעת הזו

מירב כהן:       אבל אני מבינה שאלה התשובות שניתנו לך וזה מה שאת יכולה לומר

מירב כהן:  תודה צפי

מירב כהן:  אני עוברת למשרד העלייה והקליטה

ברהן מלדה: ברהן מלדה

ברהן מלדה:  למען האמת נשלחתי לפה ברגע האחרון מאילוצים כלשהם

מירב כהן: כן, הנחתי שאתה לא עדי

ברהן מלדה: עוד לא

ברהן מלדה:  עדי גם לא הייתה יכולה לספר לגבי אבטחת מתקנים

ברהן מלדה:  כרגע הבנתי, פשוט יצאתי לשאול את מקורות המידע

ברהן מלדה:  זה בדיון

ברהן מלדה:  אני יודע בזמן קורונה הייתה אבטחה מפיקוד העורף, חיילים של פיקוד העורף

ברהן מלדה:  כיום אין לי עוד תשובה

ברהן מלדה:  ביקשתי שייתנו לי תשובה ואם תיכנס לי התשובה אני אציג

מירב כהן: בסדר גמור

מירב כהן:  אני עוברת למשרד הבינוי והשיכון

גילה פינקלשטיין: שלום, אני מלי פינקלשטיין, משרד הבינוי והשיכון, אגף נכסים

גילה פינקלשטיין:  אז לגבי אבטחה, אנחנו גם פנינו לפיקוד העורף שיציב לנו

גילה פינקלשטיין:  כמו שאמרו פה, אז יש בעיית כוח אדם

גילה פינקלשטיין:  הדגש שלנו בעיקר, הראשוני, עשינו מן מיפוי כזה, איפה הכי דחוף

גילה פינקלשטיין:  אז אנחנו קודם מתייחסים לערים המעורבות, שזה לוד

גילה פינקלשטיין:  ושם יש, במקרה שם ביחד עם הרשות, יש איזה יוזמה וולונטרית שעשו את כל האישורים עם משטרה או מי שצריך, הקב"ט אצלנו

גילה פינקלשטיין:  אבל עוד פעם, זה רק יוזמות וולונטריות של הרשות ביחד איתנו, עם הקב"ט של המשרד

גילה פינקלשטיין:  אז כמו שאמרתי, יש פנייה לפיקוד העורף

גילה פינקלשטיין:  אנחנו ממתינים לתגובתם והתייחסותם

מירב כהן: אוקיי

מירב כהן:  פיקוד העורף לא הגיעו לדיון

מירב כהן:  והם אמרו שהם פשוט לא רלוונטיים לנושא האבטחה

מירב כהן:  אז אם הם לא רלוונטיים לנושא הביטחון בעורף בזמן מלחמה אני לא יודעת מי רלוונטי לזה

מירב כהן:  וזה כבר דיון שני וזה מביש

מירב כהן:  מילא הם היו עונים לפניות ציבור שמעבירים להם בכתב זה היה מעודד אותי

מירב כהן:  אולי הם עסוקים במשהו חשוב בזמן הזה

מירב כהן:  אבל התפקוד שלהם מתחת לכל ביקורת והזלזול שלהם בכנסת זו בושה גדולה

מירב כהן:  אלדד מזרחי, קב"ט בבית אבות שביקש לדבר, הוא נמצא בזום

אלדד מזרחי: כן, אהלן, שלום לכולם

אלדד מזרחי:  תראו, אני אתאר לכם את הבעיה, אני לא אכנס כאן להיבטים חוקיים, סמכויות וכיוצא בזה

אלדד מזרחי:  צריך לעשות בעת הזו של החירום, כתבתי את זה גם כן בצ'אט, דברים מאוד פרקטיים

אלדד מזרחי:  תראו, ברמת גן היום יש חוסר של מאבטחים, אין מאבטחים

אלדד מזרחי:  פונים לחברות אבטחה, אין מאבטחים

אלדד מזרחי:  עלות מאבטח חמוש היום עולה קרוב ל-200 שקלים לשעת אבטחה

אלדד מזרחי:  עדיף היום להיות מאבטח חמוש, זאת המשמעות

אלדד מזרחי:       אז כדי לפתור את העניין הזה יש כמה דברים פרקטיים שאפשר לעשות אותם

אלדד מזרחי:  קודם כל, אם יש בקרב העובדים נושאי נשק, צריך לאשר סמכות שאפשר יהיה להציב אותם בעת הזו כשומרים, עם סמכויות סריקה, בידוק וכיוצא בזה

אלדד מזרחי:  זה לא יעלה לנו יותר מידי הדבר הזה

אלדד מזרחי:  זה מה שנקרא עזרה ראשונה מעבר לאבטחה המדלגת

מירב כהן: וברוב המקרים יש כזה, מניסיונך, אלדד? זה דבר נפוץ? יש עובדים בקרב המוסד שממילא יש להם רישיון לנשק?     

אלדד מזרחי: כן, בוודאי

אלדד מזרחי:  יש כאלה שהם חמושים, כי הם נמצאים בכל מיני מקומות שאישרו להם נשקים

אלדד מזרחי:  אבל הנשק הוא לצורך הגנה עצמית

אלדד מזרחי:  כך שאנחנו לא רוצים להיכנס לסוגיה החוקית בעניין הזה

אלדד מזרחי:  אז פשוט כל נושא נשק זו תגובה מיידית מהירה הכי טובה שיש להגנה

אלדד מזרחי:  שתיים, אולי אפשר תחת המשמר האזרחי, שהיום מגייסים כיתות כוננות ברשויות המקומיות לכל מקום

אלדד מזרחי:  הכשרה מאוד מאוד מהירה לאנשים מכל בית דיור מוגן, שיוכלו לשאת נשק כבר באופן מיידי

אלדד מזרחי:  זה הכשרה של איזה יום אחד, אוקיי? גם כן כדי להתגבר על זמן התגובה והמענה הראשוני

אלדד מזרחי:       הדבר השלישי זה כמובן אבטחה מדלגת

מירב כהן: רגע, מה היה הדבר השני שאמרת, שוב? סליחה

מירב כהן:  תחזור על הנקודה השנייה

אלדד מזרחי: כיתות כוננות תחת המשמר האזרחי, תחת הרשויות למעשה שהיום מגייסות בכל המקומות

אלדד מזרחי:  אוקיי? ואפשר לקרב בכל מוסד, לגייס למעשה את חלק מהעובדים שהיו, שמתאימים בקריטריונים

אלדד מזרחי:  זה לא קריטריונים נוקשים מידי

אלדד מזרחי:  לשאת נשק, להכשיר אותם באופן מיידי שיהיו לנו חמושים במוסדות בעת הזו

אלדד מזרחי:       הפתרון השלישי, אבטחה מדלגת

אלדד מזרחי:  זה פתרון מצוין

אלדד מזרחי:  החברות, אני יודע על חברה אחת שנותנת שירות יוצא מן הכלל בעניין הזה

אלדד מזרחי:  הגעה לאירועים שלהם היא שלוש-ארבע דקות

אלדד מזרחי:  עם חבר'ה חמושים, וזה עובד מצוין

אלדד מזרחי:  כך שאלה הדברים הכי פרקטיים שצריך

אלדד מזרחי:  וצריך מה שנקרא להתגבר על הבירוקרטיה החקיקתית שנובעת מהעניינים האלה

אלדד מזרחי:  שם המכשול

מירב כהן: אני לא רואה פה בירוקרטיה של חקיקה, אני רואה פה תקציבים

מירב כהן:  אני רואה פה כסף

אלדד מזרחי: למה? אם אני מגייס עובד שלי, אוקיי? תראי, נכון להיום יש לי נניח עובד שהוא חמוש

אלדד מזרחי:  אני יכול לגייס אותו לעבודה, כל חמוש שאני רוצה, כי כרגע הוא לא עובד בשום מקום אחר

אלדד מזרחי:  אני לא יכול בתור נושא משרה בארגון להגיד לו עכשיו אתה מאבטח

אלדד מזרחי:  אין לי שום סמכות חוקית לזה

מירב כהן: לא, אתה מגיש בקשה למשטרה והמשטרה מאשרת לך את זה

מירב כהן:  נכון?      

אלדד מזרחי: או שכן או שלא

מירב כהן: לא רואה תסריט שלא

מירב כהן:  לא רואה למה שהם לא יאשרו דבר כזה

מירב כהן:  הוא יעבור, יוודאו שיש לו את ההכשרה וייתנו לו

מירב כהן:  תראה, גם לא הייתי רוצה בזמן מלחמה לתת לאנשים ללא הכשרה נשק

מירב כהן:  כן? זה גם לא פתרון

מירב כהן:  לא רוצים לייצר בעיה מסוג אחר

מירב כהן:  אבל אני לא רואה פה בעיה

מירב כהן:  אפשר לעשות את זה במרוכז אולי, בצורה יותר מאורגנת, כל המוסדות ביחד, כדי שזה יהיה יותר יעיל

מירב כהן:  אפשר לחשוב

מירב כהן:  אבל אין פה בעיה חוקית כמו שאני מזהה את זה

מירב כהן:  אבל בסדר, נתת כמה נקודות חשובות

פקד אורי בוצ'ומנסקי: אפשר להתייחס בנקודות ממש לשלוש האפשרויות שהוצגו?     

מירב כהן: כן, בבקשה

אלדד מזרחי: שנייה אחת רגע

אלדד מזרחי:  סליחה רגע

אלדד מזרחי:  יש כאן בעיה חוקית, כיוון שאם אני עכשיו לוקח נניח והנשק שלי ניתן לצורך הגנה עצמית בלבד, או כי אני זכאי מטעם יישוב מסוים, אין לי שום סמכות להשתמש בו

אלדד מזרחי:  נכון שיש שאלות עמוד על דם רעיך וכיוצא בזה, ואף אחד לא ישאל אותי כנראה את השאלה

אלדד מזרחי:  אבל עדיין יש כאן בעיה חוקית

מירב כהן: אסור לו?      

פקד אורי בוצ'ומנסקי: אני אתייחס

מירב כהן: אוקיי, המשטרה תתייחס רגע לעניין

מירב כהן:  כן?     

פקד אורי בוצ'ומנסקי: לפני שלושה שבועות אושר כאן בכנסת בוועדה לביטחון לאומי תקנות כלי ירייה שקבעו את תנאי הסף והתבחינים לרישיון פרטי

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  תקנה 5 בעצם מבהירה שאדם שקיבל רישיון פרטי לא יכול להשתמש בו לצורך אבטחה על דרך עיסוק

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  לא יכול להיות עכשיו מועסק באבטחה של מקום ולהשתמש בנשק הפרטי שניתן לו, כפי שגם מצוין כאן, לצורך הגנה עצמית

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  אם הוא עושה את זה, הוא בעצם פועל בניגוד לרישיון הפרטי שניתן לו

מירב כהן: אבל אם יגישו לכם בקשה?     

פקד אורי בוצ'ומנסקי: לא, זה לא לנו

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  מי שנותן רישיון למשרד ביטחון לאומי, אני אומר, זו התקנה שבעצם באה לבוא ולהגיד אתה מקבל רישיון פרטי, הוא לצורך ההגנה העצמית שלך

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  אם רוצים אבטחה חמושה אז יש דרך, שזה סעיף 10ג בחוק כלי הירייה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  ולא דרך אנשים עם רישיון פרטי שיוצבו במתקנים כאלה ואחרים

מירב כהן: בן אדם עם רישיון לכלי נשק פרטי רוצה לעבוד בחברת אבטחה כמאבטח, מה התהליך שהוא צריך לעבור?     

פקד אורי בוצ'ומנסקי: אם רוצים אבטחה חמושה, רישיון לאבטחה חמושה מקבלים דרך סעיף 10ג לחוק כלי ירייה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  פונים למשרד לביטחון לאומי

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  יש תהליך שבו המשרד בעצם נותן רישיון בעל רישיון מיוחד

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  אותו בעל רישיון מיוחד לתת תעודות הרשאה לאותם מאבטחים לשאת נשק לצורך אבטחה חמושה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  זה פחות או יותר התהליך

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  כמובן כל, גם בעל הרישיון המיוחד, גם מבקש תעודת ההרשאה - - -     

מירב כהן: בסדר

מירב כהן:  אז אם יעשו את התהליכים האלה בזריזות ויעילות, אז לא צריך שינוי חקיקה

מירב כהן:  כאילו, כביכול הוא ומבקש אישור, מבינים את זה

פקד אורי בוצ'ומנסקי: אם הדרך היא באמצעות חברות אבטחה זה משהו אחד

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  וזה מאבטחים עם נשק וזה, שוב, כפי שאמרתי, בהתאם לסעיף 10ג לחוק כלי ירייה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  עם זה אין בעיה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  פה הוצג איזה שהוא פתרון של שימוש בנשק פרטי לצורך אבטחה

מירב כהן: שהוא מועסק על ידי הארגון

פקד אורי בוצ'ומנסקי: וזה משהו שנאסר, שוב, בתקנות שאושרו כאן לפני שלושה שבועות

פקד אורי בוצ'ומנסקי:       לגבי כיתות כוננות, אז כרגע המתווה שמופעל הוא רק כיתות כוננות שהם ת"פ משטרה, תחת הפיקוד של המשטרה ועושה אותם מתנדבי משטרה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  ולגבי אבטחה מדלגת צריך להבין שאבטחה מדלגת היא תפיסת אבטחה

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  היא עדיין לא פוטרת אותנו מהצורך, אם רוצים למשל להשתמש במאבטחים בעלי סמכויות אז לפנות למשרד לביטחון לאומי כדי שהשר לביטחון לאומי יסמיך מאבטח בסמכויות במקומות ספציפיים

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  זה בהתאם לחוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  ואז, אם יש לנו הסכמה, למשל נניח ויש מספר מקומות בעיר באר שבע, שיש מספר מקומות שהשר לביטחון לאומי הסמיך שם מאבטחים בסמכויות, אז ניתן לבצע את זה באמצעות איזה שהיא סוג של אבטחה מדלגת

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  כמובן בתיאום עם המשטרה ואישורה

מירב כהן: הבנתי

מירב כהן:  אוקיי

מירב כהן:  כמה בקשות הוגשו עד עכשיו למשטרה וכמה אושרו? וכמה זמן זה לוקח?      

רפ"ק תומר פנחסי: תראי, אני ברמת העיקרון עובד מול מנהלי האבטחה הארציים של המשרדים

רפ"ק תומר פנחסי:  הבקשות לא הגיעו אליי

רפ"ק תומר פנחסי:  אבל יכול להיות שכל משרד יוכל בעצם לבוא ולהגיד כמה

רפ"ק תומר פנחסי:  כי בסופו של דבר אותם גורמים שאני מבחינתי הם פרטיים מגישים את הבקשה

רפ"ק תומר פנחסי:  אין לנו, לי באופן אישי, ברמה הארצית, מעקב אחרי זה

פקד אורי בוצ'ומנסקי: צריך לומר, שוב, אם יש מתקן שהוא לא מונחה על ידי משטרת ישראל והוא רוצה אבטחה חמושה, שוב, בגוף לא מונחה, זה מגיע קודם כל למשרד לביטחון לאומי

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  הם כמובן מתייעצים איתנו, מקבלים את ההמלצה שלנו לעניין הצורך המבצעי בהצבת מאבטח חמוש באותו מקום

חיים כץ: אנחנו נוכל להעביר במרוכז רשימה של מוסדות שרוצים אבטחה?     

רפ"ק תומר פנחסי: אתה יכול להעביר לי במרוכז אחרי זה

חיים כץ: טוב

מירב כהן: טוב, אני תכף בסיכום אגיד מה אני חושבת על זה אופרטיבית

מירב כהן:  אבל בואו ניתן גם ליוסי כחלון, בזום, שהוא סמנכ"ל חברת שמירה

מירב כהן:  יניב כחלון

יניב כחלון: שלום רב, אני אתכם

יניב כחלון:  שלום לכולם

יניב כחלון:  אני סמנכ"ל בחברת אבטחה רשף ביטחון, חלק מקבוצת תגבור

יניב כחלון:  אני אגע בנקודה שנציגי המשטרה הסבירו

יניב כחלון:  הליך הרישוי לגופים הוא קצת יותר פשוט

יניב כחלון:  בסוף כל תהליך החימוש מי שמבצע זה חברת האבטחה

יניב כחלון:  ברגע שלגוף יש הסכם התקשרות עם חברת אבטחה כזו או אחרת, משם כל תהליך האישור עושה חברת האבטחה

יניב כחלון:  היא מתנהלת מול המשטרה, מול קצין הרישוי האזורי והמשטרה משתפת פעולה, אני חייב לציין את זה

יניב כחלון:  זה עובד, זה קורה

יניב כחלון:  אנחנו בעת הזו חימשנו במקומות ספציפיים ולקוחות פרטיים שאנחנו נותנים להם שירות

יניב כחלון:  שבעבר לא היה חמוש ובעקבות המצב התרחש השינוי

יניב כחלון:  אז זה קורה

יניב כחלון:       הבעיה היא האם יש מאבטחים בחברות

יניב כחלון:  האם יש את היכולת לתת את המענה ולחמש? קיימים פתרונות נוספים כגון מה שהוסבר מקודם על ידי נציגים אחרים

יניב כחלון:  שיש את נושא גם מאבטח לא חמוש בכניסה, עם עזרים טקטיים נוספים, מחסומים וביגוד וצ'קלקות ונצנצים ייתנו תחושת ביטחון ויעצרו משהו אחר

יניב כחלון:  לא במאה אחוז, אבל יפגינו נוכחות ובולטות בשטח

יניב כחלון:  בסוף הפתרון הוא פרטני לכל אתר ולכל מוסד בהתאם לגוף שאיתו הם יצרו את ההתקשרות בהסכם

מירב כהן: יניב, אם רוצים לייצר פה פתרון מערכתי שביעילות רגע ייתן מענה לכל מוסד שרוצה לקבל את זה

מירב כהן:  איך היית ניגש לזה?     

יניב כחלון: ברגע שמוסד יפנה לחברת אבטחה שמעוניינת לתת את השירות, שמסוגלת לתת שירות כזה או אחר, והם יישבו איתם – הם יחליטו מה הפתרון

יניב כחלון:  לא יהיה לך פתרון כללי לכולם

יניב כחלון:  שמחר תבוא חברה תגיד אני עושה - - -     

מירב כהן: אבל כביכול מוסד יכול היום, אם יש לו את הכסף, לפנות אליך ולקבל פתרון?     

יניב כחלון: כן

יניב כחלון:  גם אם זה חמוש וגם אם זה לא חמוש

מירב כהן: בלי אישור מהממשלה ובלי כלום?      

יניב כחלון: כמובן

מירב כהן: בלי אישור מהמשטרה ובלי כלום

מירב כהן:  אם הוא יודע לשלם לך אז הוא יודע לקבל

יניב כחלון: נכון

יניב כחלון:  את התהליך מול המשטרה בכל מצב, גם במצב שגרה, אנחנו מתנהלים מול קציני הרישוי

יניב כחלון:  אנחנו מגישים את הבקשות, אנחנו מתנהלים מול הבט"פ

יניב כחלון:  כך זה אמור לעבוד, כך זה עובד

מירב כהן: אני חושבת, נחי, שצריך לעשות את זה ככה

חיים כץ: אנחנו פנינו לארבע חברות אבטחה, בבקשה לשירות

חיים כץ:  אמרו שאין להם מאבטחים חמושים, הם לא יכולים לתת את השירות

חיים כץ:  אז אולי נצנצים אפשר וכאלה

מירב כהן: אבל זה נצנצים

חיים כץ: כן

חיים כץ:  אולי זה עוזר, אני לא איש מקצוע

יניב כחלון: ברגע שאין להם הם לא יכולים להמשיך את התהליך ואז הם יורדים מהסיפור מלכתחילה

יניב כחלון:  ברגע שהם בעניין ויושבים עם אותו גוף אז הם חושבים על פתרון

מירב כהן: אז אתה בעצם מפקס אותי, אתה רגע אומר לי תתעלמי מהבעיה שיש עם האישורים מול המשטרה וזה, כי אני כחברת אבטחה יודע להתמודד עם זה

מירב כהן:  מה שנותר לי זה א' תקציב למוסדות ו-ב' אולי תמריצים כלכליים לאבטחה, לחברות אבטחה, כדי שישכרו עוד כוח אדם

יניב כחלון: נכון, חד משמעית

יניב כחלון:  זה בדיוק הנקודה

יניב כחלון:  ולהגיע לפתרון

יניב כחלון:  כמובן יהיו מקומות שיגידו שהם ממש מתקשים לתת מאבטח חמוש, אז יש פתרונות יצירתיים, טכנולוגיים

יניב כחלון:  לחצני מצוקה

יניב כחלון:  נאמרו פה הרבה דברים חכמים, צריך בסוף לכנס את זה ולתת פתרונות מעשיים, הלכה למעשה, לצאת לפעולה קדימה

מירב כהן: תגיד, אם נותנים לך כחברת אבטחה תקציב אתה יודע לתרגם את זה לעוד כוח אדם עם רישיון לנשק והכול תוך פרק זמן קצר? כאילו, כסף יכול לפתור את זה?     

יניב כחלון: כמובן שכן

מירב כהן: מה לדעתך סדרי הגודל שצריכה חברה? אני סתם רוצה לכמת את זה בתקציבים, להבין על מה אני מדברת

יניב כחלון: מבחינת עלות למאבטח חמוש? הסכומים שנאמרו קודם 200 שקלים זה מופרך ומוגזם, זה לא הסכום

יניב כחלון:  זה סדר גודל של 100 שקלים לשעת עבודה, זה סביר ואפשר להתמודד עם זה, עם כל הקשיים שקיימים היום

יניב כחלון:  לא צריך לנצל את המצב

יניב כחלון:  אנחנו כולנו חיים באותה מדינה

יניב כחלון:  ובסוף צריך להבין את הנתונים

יניב כחלון:  ואנחנו חברה בפריסה ארצית ויש עוד המון חברות טובות חוץ מרשף שיודעות לעשות את זה

יניב כחלון:  בסוף צריך להתכנס ולתת את המאמץ הזה ולהבין את השעה ולהירתם לזה

מירב כהן: ברור

מירב כהן:  עשית לי סדר, תודה

מירב כהן:  יש עוד מישהו שלא דיבר? אנחנו לקראת, יש לנו דקות אחרונות לדיון

מירב כהן:  יוסי מחברת צוות 3?     

יוסי פיצ'חדזה: כן, בוקר טוב לכולם

יוסי פיצ'חדזה:  האמת היא, באופן טבעי כבר לא נותרו הרבה סוגיות לגעת בהן

יוסי פיצ'חדזה:  אני כן רוצה רגע להתחבר איפה שיניב סיים

יוסי פיצ'חדזה:  אני מסכים במאת האחוזים עם כל מה שהוא אמר

יוסי פיצ'חדזה:  אני כן חושב אבל שיש סוגיה אחת שמפספסים אותה בכל מה שקשור, ואת אמרת את זה נכון, נושא התמריצים לעובדים

יוסי פיצ'חדזה:  בסוף כנראה לא משנה איך נהפוך את זה, אנחנו מדברים על פתרון זמני

יוסי פיצ'חדזה:  לא פתרון קבע שלצורך העניין אנחנו מבטיחים לעובדים ביטחון תעסוקתי אחרי שאירוע החירום יסתיים לצורך העניין

יוסי פיצ'חדזה:  והבעיה המרכזית היום זה איך לגייס

מירב כהן: אגב, בשגרה לא חסר כוח אדם בתחום?     

יוסי פיצ'חדזה: חסר

יוסי פיצ'חדזה:  היום החוסר הזה הוא כפול ומשולש בגלל הגיוס למילואים

יוסי פיצ'חדזה:  רוב כוח האדם המיומן, החמוש, אגב, גם במקומות אסטרטגיים ומתקני תשתית וכדומה, מגויסים למילואים

יוסי פיצ'חדזה:  אני חושב שהתמריץ המרכזי צריך להיות, ואגב, גם המשטרה אני חייב לציין, קיצרו הכשרות, הגמישו תנאים כאלה ואחרים

יוסי פיצ'חדזה:  הוצאנו קמפיין לגיוס חרדים

יוסי פיצ'חדזה:  הרבה מאוד יוזמות שכרגע פועלות בשטח

יוסי פיצ'חדזה:  אני כן חושב שכפתרון, בטח ובטח, ונגעתם בזה בסוף, הרבה פעמים אנחנו הולכים לאיפה שניצב המאבטח החמוש והאם זה גוף מונחה או לא מונחה וכדומה

יוסי פיצ'חדזה:  בסוף הסטנדרט שצריך להוביל אותו שדיור מוגן צריך להיות מוגן, צריך להיות מאובטח

יוסי פיצ'חדזה:  כך אני רואה את זה

יוסי פיצ'חדזה:  כן ברמה של בית חולים או ברמה של קופת חולים או ברמה של סניף בנק, אני לא יודע, אני לא נכנס לסוגיה הזאת

יוסי פיצ'חדזה:  וגם לא צריך להגיע ל-100 שקלים בשעה

יוסי פיצ'חדזה:  יכול להיות שיש פתרונות טכנולוגיים, פתרונות של גילוי הבעיה, זיהוי, מניעה, הרתעה

יוסי פיצ'חדזה:  שבסופו של דבר יכולים להגיע, להביא לאיזה שהוא מצב שהגופים האלה מאובטחים הרבה מעבר למה שהם היום

יוסי פיצ'חדזה:  כי היום, כמו שאת אמרת, ונגעת בזה, בצדק, למי שיש תקציב ויכולת הוא פונה אלינו

יוסי פיצ'חדזה:  הוא פונה ליניב, הוא פונה ליוסי

יוסי פיצ'חדזה:  הוא יודע לקבל שירות גם בלי קשר למשטרת ישראל, כי זה שירות לא חמוש הרבה פעמים

יוסי פיצ'חדזה:  אבל זה שירות של אבטחה שגם מקנה תחושת ביטחון גם לדיירים וגם לצוותי העובדים

יוסי פיצ'חדזה:       בעת החירום הזאת אני כן הייתי מאמץ את מה שנאמר פה, כן הייתי מגדיר נאמני ביטחון

יוסי פיצ'חדזה:  שהם כבר עובדים בדיור המוגן, סגל העובדים

מירב כהן: ואתה יודע לפתור לי את זה? מה, הם יועסקו דרך חברת אבטחה? כי המשטרה אמרה אם זה עובד של המוסד הוא לא יכול

פקד אורי בוצ'ומנסקי: דיברתם על עובד של המוסד שמשתמש ברישיון הפרטי שיש לו כדי לאבטח את המוסד

מירב כהן: נכון

פקד אורי בוצ'ומנסקי: יש מנגנון גם בחוק כלי ירייה של מפעל ראוי, של אישור של מפעל ראוי שבמסגרתו, שוב, הרשות המוסכמת, המשרד לביטחון לאומי, נותן רישיון של בעל רישיון מיוחד לבעלים, למנהל או למנהל האבטחה במוסד והוא יכול לתת תעודות הרשאה לעובדים של המוסד לצורך אבטחה של המוסד

פקד אורי בוצ'ומנסקי:  שוב, זה מנגנון שמוסדר בחוק כלי ירייה והוא דרך המשרד לביטחון לאומי

חיים כץ: זה יכול להיות ממונה חירום שיש בכל מוסד גם ככה?     

רפ"ק תומר פנחסי: צריך לבדוק את זה

מירב כהן: אוקיי

מירב כהן:  אז זה חשוב גם

מירב כהן:  תודה רבה לך על הדברים

מירב כהן:  עוד מישהו שחשוב לו לומר משהו לפני שאני מסכמת את הדיון, שלא הספקנו? אם מישהו לא מבקש אז דיברנו מספיק

מירב כהן:  אז בואו נגיע רגע לסיכום

מירב כהן:       החלק הראשון, יש לנו את החלק של המלונות ואת החלק של האבטחה

מירב כהן:  בואו רגע נסכם את האבטחה, כי אנחנו בתוך זה

מירב כהן:  קודם כל, אם רוצים שזה יקרה בצורה מאורגנת צריך איזה גורם על מתכלל שידאג לכסף

מירב כהן:  וכסף שעיוור להאם זה מוסד של רווחה, בריאות, קליטה, בינוי שיכון או פרטי

מירב כהן:  זה לא רלוונטי בסוגיית אבטחה

מירב כהן:  זה לא קשור

מירב כהן:  אז צריך פה, אני אפנה למשרדים ואני אפנה גם לכל מיני מנהלות שהוקמו

מירב כהן:  אני לא יודעת מי אחראי על מה כבר

חמה ישראלי שמייסר: אני רק אגיד, יושבת הראש, שזה חוזר להמלצה הראשונה שלך בסיור ברזיאל, של לפתוח איזה שהוא מערך שנותן מענה לכל מערכי הדיור לאזרחים ותיקים

מירב כהן: נכון

חיים כץ: כמו שהיה מגן אבות בקורונה

מירב כהן: נכון

מירב כהן:  אז אנחנו צריכים איזה שהוא תקציב למוסדות

מירב כהן:  גם תקציב למוסדות וגם תמריצים לחברות האבטחה לגייס עוד עובדים

מירב כהן:  כשברקע אפשר בהחלט גם לבחון פתרונות חלקיים יצירתיים

מירב כהן:  כמו מישהו שהוא עובד במוסד ויהיה עכשיו נאמן ביטחון וזה תחליף למאבטח

מירב כהן:  או אבטחה מדלגת, שזה סיורים עם איזה שהוא לחצן מצוקה, זה גם בסדר

מירב כהן:  אבל המצב כפי שהוא כרגע לא יכול להישאר

מירב כהן:       אז אנחנו נפנה, אני אפנה למנהלות שהוקמו

מירב כהן:  יש גם מנהלת של משה אדרי, יש גם מנהלת של בסקס

מירב כהן:  אני לא יודעת, כל פעם כשאני פונה אליהם הם תמיד לא אחראים על הסוגייה, אני לא יודעת

מירב כהן:  נכון? הם לא רלוונטיים? מי לדעתכם רלוונטיים עכשיו בממשלה? אני מעולם לא התנהלתי מול גוף כזה

מירב כהן:  מה, המשרד לביטחון פנים? מי הכתובת?     

חיים כץ: נושא לאבטחה לדעתי המשרד לביטחון פנים

חיים כץ:  הקטע זה שאנחנו באמת מפוזרים הרבה יחידות

חיים כץ:  אולי הפרויקטור עכשיו האזרחי ראיתי שמינו, אולי הוא ירצה להרים את הכפפה

מירב כהן: כל כך הרבה מינויים ואפס כתובת

מירב כהן:  טוב, אני אפנה לכולם

מירב כהן:  אני אפנה לכולם

מירב כהן:  נראה מה הם יודעים לעשות

חמה ישראלי שמייסר: אולי רח"ל

מירב כהן: רח"ל גם, מעולם לא פתרו לי בעיה

מירב כהן:  אני בסוף פרקטית, אני מפנה שאלות

מירב כהן:  אם מישהו נותן לי תשובה רלוונטית הוא מבחינתי כתובת

מירב כהן:  מעולם לא פתרו לי בעיה, מעולם

מירב כהן:  אני מתוסכלת מזה ברמות

מירב כהן:  טוב, אנחנו נפנה לכל הגורמים לגבי תקציב

מירב כהן:  כאילו, הדבר הנכון הוא זה שאיזה שהוא גוף מלמעלה, של הממשלה, יבוא ויגיד אבטחה זה צורך לאומי

מירב כהן:  עכשיו כל מוסד שרוצה, לא אכפת לי מי הרגולטור שלו בשוטף: רווחה, בריאות, קליטה, משרד בינוי שיכון, פרטי – יש לי תקציב, אפילו לא מלא, חלקי, נשתתף, חצי-חצי, לא יודעת

מירב כהן:  משתתפים בתקציב הזה וגם נותנים איזה שהוא תמריץ לחברת האבטחה כדי שתוכל להציע שכר יותר טוב למאבטחים שיבואו לפרק זמן קצר

מירב כהן:  זה מה שצריך לקרות בדרך המלך בעיניי

מירב כהן:  אנחנו נפנה לכל הגורמים, משרד לביטחון פנים ומנהלת X ומנהלת Y ופרויקטור, יש שם כל כך הרבה, אני כבר לא יודעת, ננסה

חיים כץ: אולי יש ועדה בין משרדית או משהו? ועדה מנכ"לים בין משרדית?     

מירב כהן: לא, אין

חיים כץ: איזה שהוא פורום?     

חמה ישראלי שמייסר: יש פורומים לעניין הזקנה

חמה ישראלי שמייסר:  צריך להכניס את זה

מירב כהן: זה לא, זה לא זקנה

מירב כהן:  זה לא מישהו שמבין בגריאטריה

מירב כהן:  זה מישהו, ביטחון

מירב כהן:  ולכן עצוב לי שפיקוד העורף אומר לי אני לא רלוונטי לדיון

מירב כהן:  אני מתוסכלת מזה

חמה ישראלי שמייסר: אני חושבת שזה צריך להיות מול המשרד לביטחון פנים, כי אנחנו בעצם מנסים למצוא פתרונות שכפופים לחקיקה הזאת

מירב כהן: אוקיי, אז זאת דרך המלך

מירב כהן:  נחי, זו דרך המלך

מירב כהן:  אבל כיוון שאני לא יודעת מה תהיה רמת שיתוף הפעולה, אנחנו ננסה, נלחץ על זה

מירב כהן:  אבל כיוון שאני לא יודעת מה תהיה רמת שיתוף הפעולה, בואו נחשוב על מה עושים גם רגע בשטח

מירב כהן:  אני מסתכלת עליך, כי אתה כן עובד עם כל הגופים, לא משנה איזה משרד ממשלתי

מירב כהן:  וצריך אולי להתחיל לעבוד בצורה מרוכזת, לנסות לפחות לייצר את נאמני האבטחה האלה

חיים כץ: אני חושב שזה, אם ממונה יהיה חירום במוסדות שהם עובדים של המוסדות, אפשר לתת להם רישיון נשק או חלקם כבר יש להם ולאשר אותם

חיים כץ:  אז זה מצוין

חיים כץ:  אנחנו נעביר רשימה מסודרת גם שיש אצלנו

מירב כהן: תומר, אפשר לעשות איזה פגישה שלך עם נחי, שמייצג את כלל המוסדות, ונראה איך פותרים לפחות את העניין הזה של נאמני הביטחון האלה? בסדר?     

רפ"ק תומר פנחסי: בסדר גמור

מירב כהן: זה לא דרך המלך, אבל זה לפחות משהו שיהיה לנו עכשיו

רפ"ק תומר פנחסי: ננסה להכווין אותו לפחות

מירב כהן: בסדר? אז תעשו איזה ישיבת המשך ותעדכנו

מירב כהן:  אז נחי עם תומר

מירב כהן:       אז בעניין האבטחה, אני אפנה לכל משרדי הממשלה עם הפניות האלה

מירב כהן:  נבקש תקציב

מירב כהן:  ברגע שיש תקציב הכול נפתר, כי חברות אבטחה יודעות לעשות את זה

מירב כהן:  זה עניין של כסף

מירב כהן:  אז נבקש תקציב לעובדים ולמוסדות שיעשו את זה

מירב כהן:       אני מסכמת עכשיו את החצי הראשון של הדיון, בסדר? על המצב במלונות

מירב כהן: במקביל, כיוון שבטוח שיהיו כאלה שלא ירצו להתפנות, צריך לשפר את המיפוי ואת מתן המענים במלונות

מירב כהן:  וכדי לוודא שזה קורה בצורה אופטימלית הוועדה תרד לסיור במלונות בעוד שבוע ותראה מה המצב שם

מירב כהן:  מבחינת המיפוי, מבחינת שגרת היום, הפעילויות וכן הלאה

מירב כהן: עניין העובדים בתחום הסיעוד: נוצר מחסר גדול בעובדים, כיוון ש-1,000 עובדים פלסטיניים לא יכולים להגיע למוסדות השונים

מירב כהן:  לכן אנחנו נפנה לכל המשרדים כוועדה כדי שיעשו מאמצים להביא עובדים זרים עכשיו וגם לטפל בעניין האגרה וגם להאריך את האישורים למי שכבר נמצא כאן

מירב כהן:  אני מבקשת שדיווח של המשרדים הרלוונטיים בנושא הזה יינתן בדיון הבא שלנו

מירב כהן:  מי שרלוונטי זה משרד החוץ, זה רשות ההגירה, זה משרד האוצר לאגרה

חיים כץ: ומשרד הבריאות וגם הרווחה, הם אחראיים מקצועית ללוות

חיים כץ:  נניח, משרד הבריאות נתן מכסה לכל מחלקה, אז גם אותו צריך שם

מירב כהן: אז גם רווחה ובריאות

מירב כהן:  זהו, זה בנוגע לחלק הראשון של הדיון

מירב כהן:  החלק השני של הדיון סיכמנו שאני אפנה ואנסה למצוא פתרון מערכתי כזה שאמור לקרות כשמדינה דואגת לאזרחיה

מירב כהן:  אנחנו ננסה לפנות אליהם שיביאו תקציבים בדרך המלך

מירב כהן:  בינתיים נחי ותומר, תנסו לייצר נאמני ביטחון

מירב כהן:       זהו, תודה רבה

מירב כהן:  אני נועלת את הדיון, תודה רבה לכל מי שהגיע