ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 102, 2023-10-18 00:00

יוסף טייב: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא החינוך המיוחד במלחמת חרבות ברזל – סקירה של משרד החינוך, וכמובן ירידה לעומק, לפרטים, לאור הסקירה שקיבלנו מהשרים שלשום

יוסף טייב:  כמובן בפתח דבריי אני רוצה לשלוח שוב את תנחומיי לנרצחים, איחולי החלמה מהירה לפצועים, ותפילה לחזרתם במהרה ובבריאות של החטופים

יוסף טייב:       אני רוצה לומר שמבחינתי הנושא של חינוך מיוחד – ואני אומר את זה כל הזמן – הוא אחד הדברים החשובים, בוודאי שלנו כחברה, ואני חושב גם כוועדה

יוסף טייב:  אנחנו צריכים לשים דגש, שמדובר בקהל שבסוף היכולות שלו גם להתמגן בזמן אזעקות וגם את הצורך להיות במסגרת כלשהי, בוודאי לאור המצב שבחלק מהמשפחות אחד ההורים בקרב או בהכנה, ואז ההורה צריך לקחת את ההחלטה, האם לצאת לעבודה או להישאר עם הילד בבית

יוסף טייב:  לכן יש לשים דגש מיוחד על שיחות מאחורי הקלעים

יוסף טייב:  אני חושב שהשר אמר את זה גם פה, אבל שיחות מאחורי הקלעים זה דבר ברור גם למשרד וגם לשר עצמו

יוסף טייב:       אנחנו מכירים גם את העמותות וגם את מי שפועל בתוך המסגרות החינוכיות, לאור העובדה ששם ניתן לתת את המענה הטוב והמדויק לתלמידים, ולאור העובדה שהתלמידים ברוב המקומות לא חזרו למסגרת החינוכית, מה שפוגע באופן ישיר בטיפול החיוני שהם אמורים לקבל

יוסף טייב:  לכן אנחנו צריכים יחד עם המשרד ועם הגורמים האחרים – רווחה ובריאות – לראות איך להקים רשת ביטחון במערך הטיפולים בבתי הספר, כדי שהתלמידים אכן יוכלו לקבל את הטיפולים

יוסף טייב:       אני רוצה שנוכל לבדוק את ההתאמה בין ההנחיות שבין משרד הבריאות לבין משרד החינוך

יוסף טייב:  יש פה דברים חשובים שאמורים להשתלב יחד לאור המצב

יוסף טייב:  זאת לא ביקורת, אבל כמובן לאור מצב החירום לפעמים יוצאות הנחיות לא ברורות – לא להורים, לא למוסדות, ובוודאי לא לגורמים המטפלים בשטח

יוסף טייב:       תמי נמצאת אתנו בזום? משרד החינוך, בוקר טוב

יוסף טייב:  אם אפשר לקבל סקירה, ברשותך, מה נעשה עד עכשיו ומה התכנונים

יוסף טייב:  אחרי זה נשמע גם את גורמי המקצוע

יוסף טייב:  אני אתן להנהגת ההורים לשאת דברים ישר אחריך, כי הם צריכים להגיע לוועדת החוץ והביטחון

יוסף טייב:  בבקשה

תמי אומנסקי: קודם כל, אני מצטרפת לימים שלך

תמי אומנסקי:  אנחנו בימים קשים וכואבים שעוברים על כולנו, בפרט על תושבי הדרום, ובכלל זה התלמידים הזכאים לשירותי חינוך מיוחד

תמי אומנסקי:  אנחנו צריכים לזכור שחלק מהם נמצאים בבתים עוד מהחופשה של יום כיפור וסוכות

תמי אומנסקי:  זה מאוד מאוד מורכב וקשה למשפחות

תמי אומנסקי:       השר מבקר בשטח, הגיע למסגרות של החינוך המיוחד, ביקר באבן יהודה בכיתת תקשורת, ביקר בבית ספר כוללני בתל אביב, בית ספר ונצואלה, וביקש שאני איידע שהוא רואה בהתגייסות הצוותים כל יום יותר ויותר, שיש תלמידים שכן מצליחים להגיע ומורים שכן מתגייסים

תמי אומנסקי:  אנחנו עושים כמיטב יכולתנו בהקשר הזה

תמי אומנסקי:       אנחנו כמובן פועלים בהתאם להחרגות של פיקוד העורף וההיתכנות לפתוח את המסגרות

תמי אומנסקי:  אנחנו באמת רואים שיותר ויותר מסגרות נפתחות מיום ליום

תמי אומנסקי:  אנחנו עוקבים אחרי זה

תמי אומנסקי:  זאת ההנחיה שלנו, לתת עדיפות למסגרות החינוך המיוחד – איפה שאפשר לפתוח אותן, לפתוח אותן

תמי אומנסקי:  אני מדברת גם על הכוללני, גם על הגנים כמובן, גם על הכיתות וגם על השילוב

תמי אומנסקי:       ממש הבוקר, בשותפות עם השלטון המקומי ובתיאום עם הנהגת ההורים ובתיאום עם נציבות שוויון זכויות אנשים עם מוגבלויות, פרסמנו היום מודלים ללמידה פיסית, שיאפשרו כל מיני אפשרויות לתת מענה לתלמידים הזכאים לשירותי חינוך מיוחד, ואני טיפה ארחיב

תמי אומנסקי:  אנחנו יודעים כרגע על הקמה של הרבה מאוד מתקני קליטה

תמי אומנסקי:  כמובן שאיפה שניתן לתת מענה בתוך מתקני הקליטה, ניתן מענה בתוך מתקני הקליטה

תמי אומנסקי:  אחת ההנחיות שלנו היא שבמתקני הקליטה יהיו נציגים של החינוך המיוחד, כדי שנוכל גם למפות וגם לתת מענים

תמי אומנסקי:  אנחנו מחוברים למנהלת של מתקני הקליטה

תמי אומנסקי:  סביב מתקני הקליטה אנחנו ממש עובדים בימים אלה על פרסום של הרבה מאוד תכנים פדגוגיים, רגשיים, חברתיים לעבודה עם תלמידים הזכאים לשירותי חינוך מיוחדים, אבל התחלתי לדבר על המודלים ללמידה פיסית

יוסף טייב: תמי, ברשותך, לפני המודלים, האם יש לכם נתונים ומיפוי מדויקים של המסגרות שאכן כבר נפתחו?     

תמי אומנסקי: עדיין לא, עדיין לא, זאת אומרת: יש למשרד – ואם יהיה צורך, אנחנו נעביר את הדיווח הזה – אין לי נכון להיום לרגע זה

תמי אומנסקי:  אצלנו בחמ"ל מעודכנים כלל הנתונים

תמי אומנסקי:  אם יהיה צורך, אנחנו נעביר את זה

יוסף טייב: אני אשמח לקבל את זה, כי בלי זה יהיה מאוד קשה לנו לעקוב איזה מסגרות אכן נפתחו, מה המחסור ומי התלמידים שלא מקבלים מענה

תמי אומנסקי: זה נכון, אבל כיוון שאנחנו נמצאים היום במקום שזה לא הילד בבית הספר שלו, כי ילדים פונו, משפחות עברו, ילדים במתקני קליטה, אז קשה מאוד להסתכל רגע על כל התמונה בצורה הזאת, ולכן אנחנו מאפשרים עכשיו מודלים שונים

תמי אומנסקי:  מודל אחד זה הגעה לבתים של צוותי חינוך, טיפול וסיוע

תמי אומנסקי:       ילדים זכאים לשירותי חינוך מיוחדים, שזקוקים לתמיכה בלמידה מרחוק וזקוקים לתמיכה בבית, ככל שניתן, אנחנו מאפשרים לצוותים להגיע לביתם, זה אחד המודלים

יוסף טייב: בניתם את המודל הזה בשיתוף פעולה עם משרדים אחרים – רווחה, בריאות? הם מעורבים במודל?     

תמי אומנסקי: לא, לא עם משרדי הממשלה

תמי אומנסקי:  בנינו נותו בדומה למה שהיה בקורונה, בנינו אותו עם השלטון המקומי, איגוד מנהלי מחלקות חינוך, הנהגת ההורים ונציבות שוויון זכויות שהיו שותפים

תמי אומנסקי:  איתם בנינו את זה

תמי אומנסקי:  אני מדברת כרגע על מענה רגשי חינוכי, על מה שמשרד החינוך יכול לתת

רויטל לן כהן: אני מזכירה שאתנו לא דיברו

תמי אומנסקי: נכון, אכן

תמי אומנסקי:  מודל אחר שאנחנו מאפשרים כרגע ופורסם גם היום הוא הקמה של מרכזים חינוכיים טיפוליים ברשויות, שוב – ככל שניתן בהובלת המחוזות ובשיתוף הרשויות – גם כדי לתת מענים לתלמידים שלא יכולים כרגע להגיע למקומות אחרים, וגם ההורים שלכם צריכים קצת להתאוורר, וכן לאפשר להם איזשהו מענה בתוך הרשות עצמה

תמי אומנסקי:       בנוסף, כל מיני אפשרויות לשינוי קליטה, זאת אומרת: אם ילד נמצא במתקן קליטה, אבל הוא לא יכול לקבל מענה במתקן קליטה ויש בית ספר או מסגרת ליד, שכן יכולה לתת מענה, לאפשר את זה; או ילד שעבר עם משפחתו למקום אחר, לאפשר לו לקבל את המענה במקום אחר

תמי אומנסקי:       אתמול סגרנו את כל ענייני הביטוח, שהיה מאוד מאוד חשוב לגבי הניוד של הצוותים שלנו בהקשר הזה

תמי אומנסקי:  פורסם גם אתמול נוהל קליטת תלמידים, לא רק לחינוך המיוחד, אבל גם לחינוך המיוחד שמאפשר את כל הדברים האלה, זה לגבי למידה פיסית

תמי אומנסקי:       לגבי למידה מקוונת, בתי הספר, המסגרות והכיתות שלומדים בלמידה מקוונת, חלק מהתלמידים יכולים יותר, חלק מהתלמידים יכולים פחות

תמי אומנסקי:  לכן גם המודל של הגעה לבתים יכולים לסייע

תמי אומנסקי:  יחד עם זה, גם פרסמנו נהלים בנושא הזה, ויש גם אפשרות לטיפול מרחוק עבור ילדים, וגם את זה פרסמנו, וגם תמלול מקוון לאוכלוסיית כבדי שמיעה וחירשים

תמי אומנסקי:       דבר נוסף שאנחנו עשינו ועושים – יש מוקד סיוע רגשי של משרד החינוך לצוותים, משפחות ותלמידים

תמי אומנסקי:  אנחנו מעבים את המוקד הזה במטפלים מומחים מהחינוך המיוחד, בעיקר מטפלים מאומנויות

תמי אומנסקי:  אפשר להתקשר למוקד הזה ולקבל מענה למשפחות, לתלמידים ולצוותים שלנו

יוסף טייב: תמי, המוקד הזה פורסם?     

תמי אומנסקי: כן, פורסם

מור דקל: איפה?     

יוסף טייב: אני שואל את השאלות, אני לא צריך עזרה

יוסף טייב:  תמי, ברשותך, איפה זה פורסם?     

תמי אומנסקי: זה פורסם דרך הדוברות של משרד החינוך, זה פורסם בפייסבוק, זה פורסם באתרים, זה פורסם בכל מקום

רויטל לן כהן: כשהם רוצים, הם יודעים לשלוח אס-אם-אס לכל הורה במדינה

תמי אומנסקי: אני ממש אשמח להקשיב לכל הקולות

תמי אומנסקי:  אנחנו במצב חירום, מנסים לעשות כמיטב יכולתנו, זה לא מצב רגיל

תמי אומנסקי:  אני עוד אוסיף, שאנחנו פתחנו כתובת ייעודית למתן מענה רגשי לאוכלוסיית כבדי השמיעה והחירשים, בנוסף למוקד הסיוע הרגשי שהוא טלפוני

תמי אומנסקי:       ממש בימים אלה אנחנו שוקדים על הקמת שולחן עגול, יחד עם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, יחד אתנו שולחן עגול בין-מגזרי כדי שכל העמותות, כל החברה האזרחית ובטח הנהגת ההורים – אני יודעת שיש הרבה מאוד רעיונות והרבה מאוד מחשבות – חשוב שכולם ייכנסו מתחת לאלונקה

תמי אומנסקי:       אני מבקשת לא להיות בעמדת מבקר המדינה

תמי אומנסקי:  כולנו צריכים להיכנס מתחת לאלונקה, וכתף אל כתף לראות איך אנחנו נותנים מענים הכי טובים שאנחנו יכולים

תמי אומנסקי:   לאוכלוסיות שלנו     אנחנו מרכזים כרגע רשימה של אנשי קשר סביב המוגבלויות השונות שלנו

תמי אומנסקי:  יש הרבה מאוד שאלות לגבי תלמידים עם מוגבלות פיסית, יש הרבה מאוד שאלות לגבי תלמידים כבדי שמיעה, חירשים ולקויי ראייה

תמי אומנסקי:  יש הרבה מאוד שאלות סביב המוגבלות השכלית, או סביב התקשורת

תמי אומנסקי:  אנחנו נרכז רשימה של אנשים שלנו, שיהיו בפניות לתת מענה לשאלות שיגיעו מהשטח עבור המוגבלויות השונות

תמי אומנסקי:       מדי יום אנחנו שולחים אגרת יומית לצוותי החינוך ולהורים

תמי אומנסקי:  באיגרת הזאת אנחנו מעדכנים נהלים, הנחיות, אבל הרבה מאוד חומרים ודברים שהשטח זקוק להם

תמי אומנסקי:  זה יוצא כל יום באופן מסודר לכל השותפים

תמי אומנסקי:  משרד החינוך מקיים שולחן פורום שותפים

תמי אומנסקי:  נמצאים בפורום הזה הרבה מאוד משותפים, גם הנהגת ההורים וגם נציבות שוויון שהצטרפו אתמול

תמי אומנסקי:  הדיון קשור לא רק לחינוך המיוחד, אלא בכלל להיערכות משרד החינוך בעת החירום

תמי אומנסקי:       בנוסף אנחנו מקיימים וובינרים לצוותי חינוך

תמי אומנסקי:  אתמול היה וובינר, היו יותר מ-500 אנשי חינוך וטיפול שהצטרפו לוובינר בנושא טיפול בטראומה, סיוע ראשוני בנושא טראומה

תמי אומנסקי:  אנחנו נותנים שם כלים להתמודדות תלמידים עם מוגבלויות בחירום

תמי אומנסקי:  ממש בימים אלה יחד עם הנהגת ההורים, אנחנו רוצים לייצר וובינרים יחד עם שפ"י, השירות הפסיכולוגי הייעוצי בדיוק במתכונת שכל יום שני מתקיימים להורים

תמי אומנסקי:       אנחנו משתדלים לתרגם את המסמכים לשפות שונות כדי להנגיש אותם לכלל האוכלוסייה

תמי אומנסקי:  הצגתי את הדברים העיקריים

יוסף טייב: אני רוצה לחזור על המשפט שאמרת, שאנחנו לא צריכים להיות בעמדת מבקר המדינה

יוסף טייב:  אני חושב שהוועדה לא נמצאת בעמדה של מבקר המדינה

יוסף טייב:  ההיפך, העובדה שהחלטנו לכנס את הוועדה והחלטתי גם לצמצם את הדיונים ולקיים דיון אחד בשבוע בנושא מסוים, כדי לתת גם למשרד ולגופים להיערך, היא כדי שנוכל להשמיע גם את הקולות של אזרחי ישראל וגם של אנשי המקצוע שלא נמצאים ולא עובדים במשרד וגם חברי כנסת, ולנסות לתת יד ולהיכנס מתחת לאלונקה

משה טור פז: שלום אדוני יושב הראש, בוקר טוב, זה באמת טוב להיות, אני בהפסקה בין המשמרות שלי במילואים, אבל היה לי מאוד חשוב לבוא לדיון הזה ולדיון בוועדת החוץ וביטחון

משה טור פז:  כידוע, אני תמיד אומר שחינוך וביטחון אלה שני הדברים הכי חשובים בישראל, והם כרוכים ומשולבים אחד בשני

משה טור פז:       בפתח הדברים נזכיר, שיש לנו לפחות תלמידת חינוך מיוחד אחת שנמצאת בשבי החמאס, שאנחנו מכירים את השם שלה וגם את זה צריך לציין כאן

עדית סרגוסטי: יש שלושה

משה טור פז: אלה מקרים קשים במיוחד, והם צריכים להיות במרכז הפוקוס, מעבר לכל הקושי הצבאי והאזרחי שלנו

משה טור פז:       אני בצבא, נמצא באוגדת עזה

משה טור פז:  התמונות במילואים הן תמונות קשות, אבל אחרי המכה הקשה מאוד שחטפנו בהתחלה, הכוח האזרחי בישראל, הכוח החברתי, ההתגייסות הם מדהימים

משה טור פז:  אין ערב שבו לא מגיעים אזרחים עם מאות מגשים של אוכל לאלפי חיילים ודואגים לכל פרט, וההתייצבות הישראלית בשעה הזו היא מדהימה, והיא הכוח הגדול שלנו להתמודד עם העניין, ועל זה תודה לכל מי ששומע ורואה

משה טור פז:       החינוך, כמובן, צריך לעמוד במרכז העשייה הממשלתית ובמרכז ההתמודדות במלחמה הזו, והחינוך המיוחד במרכז של המרכז; וכאן בעיניי צריכים להיות כמה מצפנים – קודם כל, המדינה צריכה לעשות הכול כדי להחזיר את מערכת החינוך לתפקוד ככל הניתן

משה טור פז:  זו לא מערכה קצרה, ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו חודשים, גם לא שבועות, שבהם המערכות מושבתות

משה טור פז:  אם זה נכון לגבי כל ילד, בוודאי זה נכון לגבי החינוך המיוחד

משה טור פז:       בלי להרחיב יותר מדי בנושא, אני חושב שהסיפור המקוון היום במצבה של מדינת ישראל הוא פלסטר

משה טור פז:  למרות שהוא נוסה בתקופת הקורונה, הוא חינוך יחסית בסיסי, לא משוכלל, עם הרבה מאוד כלים שלא עומדים לרשות מערכת החינוך

משה טור פז:  הם נמצאים במערכות אזרחיות, אבל במערכת החינוך הם לא קיימים, ולכן כשאומרים חינוך מקוון או למידה מרחוק, צריך לומר 20%, 30%

משה טור פז:  זה יותר טוב מכלום, אבל זה הרבה פחות טוב ממה שצריך

משה טור פז:  לכן השאיפה שמשרד החינוך הכריז עליה השבוע – של חזרה עד כמה שאפשר למסגרות, היא נכונה

משה טור פז:       בחינוך המיוחד זה צריך להיות המצפן

משה טור פז:  למעט חריגים, למידה מקוונת בחינוך המיוחד לא נותנת מענה, והמצפן צריך להיות שכרבע מיליון תלמידים – ומתוכם בעיקר עשרות האלפים שהחינוך המיוחד, המורכב ביותר – צריכים לעמוד בראש סדר העדיפויות של החזרה ללמידה, ואת זה אני אומר בשני אופנים: קודם כל כלפי הילדים עצמם, שההימצאות שלהם בבית היא בלתי אפשרית; ופעם שנייה כי זה משפיע על משק בית שלם, חלקו מגויס, חלקו במאמץ האזרחי, ומשבית עשרות אלפי משפחות שלא מתפקדות

משה טור פז:  לכן אני חושב שצריכה לצאת מכאן הקריאה לוועדה, שמהר ככל הניתן, כולל משפחות מעוטף עזה וקו העימות בדרום, צריכות לקבל מענה פנים אל פנים בבתי ספר, פיסית במפגש ככל הניתן, וזה צריך להיות הפוקוס של המערכת

משה טור פז:  אמרתי 250,000, אבל המספר האמיתי שאנחנו מדברים עליו הוא בערך 50,000, קצת פחות

משה טור פז:  אני מדבר על ילדי החינוך המיוחד הכוללני, זה 2% מהמערכת

משה טור פז:  הם צריכים להיות בבתי הספר אתמול, מי שלא נמצא, אחר כך השאר ואחר כך כל המערכת

משה טור פז:  זה צריך להיות סדר העדיפויות וזה הקול שאני רוצה להוציא כאן מהוועדה

משה טור פז:       עוד משפט שהוא לא חינוך, אבל אני אגיד אותו כאן, כי זה המקום לומר אותו

משה טור פז:  אני הייתי אתמול באוגדת עזה ברגעים שבהם נפגע בית החולים בעזה, ואני אומר כאן ממקור ראשון, לא צה"ל עשה את זה, לא אנחנו פגענו, אנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים כדי למנוע פגיעה של חפים מפשע

משה טור פז:  אנחנו עושים דברים מדהימים לפגוע בחמאס, ודברים מדהימים לא פחות כדי לא לפגוע בחפים מפשע, ובית החולים שם נפגע מנפל של הג'יהאד האסלאמי, ואנחנו בצה"ל עושים עבודה מדהימה כדי להגן על אזרחי ישראל, לפגוע קשות בחמאס אחרי המכה הקשה שחטפנו, ולא לפגוע בבלתי מעורבים, ואת זה צריך לומר כאן בצורה ברורה

משה טור פז:  תודה רבה

יוסף טייב: אני רוצה לחזק את דבריך ולהגיד שכששמעתי את זה, אפילו לא עלה בדעתי שזה יכול להיות מהצד שלנו

יוסף טייב:  היתה לי שיחה אחרי זה עם יו"ר קבוצת ידידות ישראל-צרפת, שחלק מהמשלחת היתה פה אתמול

יוסף טייב:  קיבלנו חיזוק מיד לאחר האירוע הזה, והוא אמר לי: ברור לי שזה לא בא מישראל

יוסף טייב:  אנחנו מקבלים גם תמיכה מהעולם, רק אנחנו צריכים להילחם בנרטיב השקרי

משה טור פז: נכון מאוד

משה טור פז:  תודה רבה, אני ניגש לוועדת החוץ והביטחון

משה טור פז:  אם אני אספיק, אני אחזור

מור דקל: תודה, ותשמור על עצמך גם

יוסף טייב: בבקשה, יו"ר הנהגת ההורים

מירום שיף: אין ספק שאנחנו נמצאים בתקופה מורכבת, ויש לנו מספר היבטים שצריכים להסתכל עליהם בכל נושא התלמידים, ובטח בחינוך המיוחד

מירום שיף:  בנוהל שפורסם הבוקר ושעבדנו עליו בימים האחרונים יחד עם שלל הגורמים – משרד החינוך, השלטון המקומי, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות – הנוהל הזה מקיף בסך הכול את כל האפשרויות שיש לנו

מירום שיף:  קודם כל התושבים שפונו מהעוטף, מאשקלון, משדרות ושפונו מסודרת, אפשר יהיה לתת להם מסגרת שמתאימה להם, או להתחבר למסגרת שמתאימה להם בעיר אליה הם הגיעו

מירום שיף:  משפחות בודדות שיצאו מכל המקומות האלה, גם להן נתנו פתרון

מירום שיף:  גם הן יוכלו להיכנס בתוך כל יישוב שלהן למסגרות המתאימות שלהן

מירום שיף:       מעבר לזה, תושב שגר בנתניה והילד לומד בתל אביב, ונגיד שתל אביב היא אדומה והוא לא יכול להגיע לבית ספר, יש אפשרות להעביר אותו למסגרת אחרת במקום יותר בטוח? הוא יכול לקבל שם מענה

מירום שיף:  ילדים שעדיין ילמדו מהבית, זאת אופציה שתהיה קיימת בזמן הלחימה, הם יהיו מקומות שאי אפשר יהיה להעביר פיסית את הילדים למוסדות החינוך בגלל סכנת מלחמה

מירום שיף:  גם להם נתנו פתרון להביא את כל הגורמים, את כל המעטפת החינוכית שמגיעה להם מטעם המדינה אליהם הביתה

מירום שיף:       אפשרו לפתוח מוקדים רשותיים בתוך בתי הספר

מירום שיף:  נתנו היקף מלא

מירום שיף:  הנוהל הזה פורסם רק הבוקר, כי הוא צריך לעבור את כל האישורים

מירום שיף:  עוד לא הספקתי לקרוא את הנוסח הסופי סופי שלו

יוסף טייב: מי מתכלל את זה?     

מירום שיף: משרד החינוך מתכלל את הנוהל הזה

מירום שיף:  הוא נעשה יחד עם השלטון המקומי, כי לא מעט ממנו מיושם על ידי השלטון המקומי

יוסף טייב: גם המידע ברוב המקרים נמצא אצלו

מירום שיף: כן, ברור, רוב המידע גם נמצא אצלו

מירום שיף:  גם כל עיר נפתחת עכשיו על ידי החלטת ראש הרשות, הוא קובע מה מתחיל ומה לא מתחיל, והוא זה שעושה את הדברים האלה

מירום שיף:  זה לא בשלטון המרכזי, כי יש שוני אדיר בין הערים במדינת ישראל ברמה הביטחונית, ולא תמיד אפשר לעשות את זה

מירום שיף:  יש הבדל עצום בין אשקלון להוד השרון, לכרמיאל ולכל עיר אחרת

מירום שיף:  כמובן שיש דגשים איך לעשות את הדברים האלה

מירום שיף:  גם מגיעה הסעה למי שהולך למרכז רשותי, הבעיות הגדולות היום הן שההסעות לא מתפקדות כרגע במדינת ישראל בגלל התקופה הזאת

מירום שיף:  לא תמיד יש את ההסעות האלה, יש כבר נוהל הסעות

מירום שיף:  זה מהווה בעיה, בטח בחינוך המיוחד, שאין הסעות באופן מסודר

מירום שיף:       הבקשה שלנו קודם כל בתחום ההסעות לתת מענה לחינוך המיוחד ואחר כך לכל שאר הגורמים האחרים

מירום שיף:  עדיין יש מקומות שזה מאוד מאוד בעייתי

מירום שיף:  גם צריכים לזכור, שההורים עצמם לא תמיד רגועים להעלות את הילד להסעה, הם לא תמיד בטוחים בעצמם לעשות את הדבר הזה

מירום שיף:  זה לא משהו שהוא מובן מאליו לעשות אותו

מירום שיף:        בסך הכול יש עבודה משותפת, כמו שנאמר על ידי תמי אומנסקי, בחמ"ל שותפים פותחים שולחן עגול עם כל הגורמים הרלוונטיים

מירום שיף:  משרד החינוך הזמין את כל הגורמים, לשמוע אותם ולהעלות בעיות

מירום שיף:  אנחנו נמצאים גם בחמ"ל שמטפל בנעדרים ובנפגעים וגם באלה שפונו כדי לתת שם מענים

מירום שיף:  יש לנו קשר עם היו"רים היישוביים בשני החבלים בעוטף, גם עיר כמו אשקלון ושדרות

מירום שיף:  אנחנו נותנים שם מענה יום יומי עם כל הפתרונות שאפשר לתת

מירום שיף:       כמו שנאמר פה, אני בטוח שנצליח לעשות את הדברים קצת יותר טוב

מירום שיף:  זה לא פשוט, זה לא רץ תמיד מהר בקצב שכולנו רוצים

מירום שיף:  כולנו רוצים הכול אתמול, כאן ועכשיו

מירום שיף:  יש מורכבויות, אבל אני אומר שבעיה אחרי בעיה נפתרת

מירום שיף:  אתמול בלילה פורסם נוהל, איך משפחות שהתפנו באופן עצמאי פונות לאגף החינוך אצלן, כולל חינוך מיוחד, כולל כל הילדים, מה הן עושות כדי להירשם במוסדות חינוך פיסיים בערים אליהן התפנו, איך הן מתחברות לילדים שם, שלא יישארו בודדים לבד

מירום שיף:  אנחנו הולכים לפרסם את כל הנהלים האלה, אפשר למצוא את כל הדברים האלה בפייסבוק של הנהגת הורים ארצית במדינת ישראל

מירום שיף:  נעביר את זה לכל ההורים בכל מקום ומקום במדינת ישראל

מירום שיף:  אני חושב שבתהליך הזה זה ייראה כמו שצריך

מירום שיף:  אני מתנצל שאני חייב לעזוב, כי הוזמנתי לוועדת החוץ והביטחון, וחשוב לי גם שם להיות

יוסף טייב: לפני שאתה יוצא, כמו שאמרתי לתמי, אני אומר גם לך שהסיפור של המיפוי הוא לדעתי הדבר הראשון שצריך לעשות פה: לכמה אנשי צוות יש יכולת לעזור בכלל, האם יש לנו חלק מאנשי הצוות בעוטף

אבי סרוסי: הם מגויסים בעצמם

יוסף טייב: אין לי ספק שהם מגויסים בעצמם, אני אומר שצריך מישהו שיתכלל את זה

יוסף טייב:  צריך נתונים ברורים

יוסף טייב:  בלי נתונים, הכול על הנייר נראה פנטסטי, כשתעבור לרמת הביצוע, תראה שיהיה לך מאוד קשה

מירום שיף: כמות המסגרות שחזרו עד היום בערים השונות היא לא גדולה, היא מצומצמת

מירום שיף:  דרך אגב, בחינוך המיוחד, אם אני אקח אחוזים, דווקא ברמת גנים כוללניים, כיתות קטנות, במקומות האלה שזה בתוך העיר שיש פחות בעיות של הסעות או שאפשר לפתור אותן יותר על ידי ההורים או לא משנה איך, חזרו טיפה יותר באחוזים

מירום שיף:  עדיין החזרה היא איטית מאוד

מירום שיף:  התושבים, ההורים, מפחדים להחזיר את הילדים שלהם, זה לא משהו שרץ

מירום שיף:  צריך להבין שגם בערים שפתחו, לא תמיד כולם מגיעים למסגרת, כי יש לא מעט אנשים שמפחדים

יוסף טייב: ברור, ולכן אם יהיה מיפוי מדויק, אתה תוכל לדעת שבעיר פלונית יש לי אכלוס של 50% מהתלמידים ו-50% החליטו לא להגיע, ויש עיר שמפונה ונמצאת במקום א', ב', ג', שם יש תלמידים שיכולים להגיע לאותן מסגרות, אז להפנות אותם, אבל בלי מיפוי לא תצליח לעשות את זה

יוסף טייב:  לכן צריך מיפוי מדויק עם השלטון המקומי

מירום שיף: אבל זה כל הזמן משתנה, כל יום זה משתנה

יוסף טייב: ברור, בהחלט, זה מתעדכן באון-ליין כל הזמן

יוסף טייב:  תודה רבה, מירום

יוסף טייב:       חברת הכנסת דבי, בבקשה

דבורה ביטון: כבוד היושב-ראש, ועדה מאוד מאוד חשובה

דבורה ביטון:  אני בקשר טלפוני עם הרבה משפחות מיוחדות, כי זה הלב שלי ובשביל זה אני פה

דבורה ביטון:  כמובן שמרביתם בבתים, אבל אתמול התרגשתי לשמוע אימא שיש לה ילד עם אוטיזם שלא מדבר, אבל הוא כותב: זה זמן לחיבוקים

דבורה ביטון:  היא גרמה לי לדמוע, ואמרה לי: תקשיבי, הוא מתנהג למופת

דבורה ביטון:  זה ממש ריגש אותי, כי אנחנו לא יודעים הרבה מה הם יודעים, אבל פתאום להבין שכנראה גם הם מבינים מה קורה פה, זה באמת ריגש אותי

דבורה ביטון:       אני מזכירה שהתלמידים באופן כללי היו בחופש, חופש מאוד גדול, נכנסו מחופש לחופש, מרביתם מאוד מאוד מפוזרים, בטח עם כל הסיטואציה

דבורה ביטון:  ילדי העוטף בהחלט חוו טראומות לא פשוטות, ולכן לדעתי חייב להיות צוות – צוות מקצועי, אבל שיהיה בנוי גם עם הורים, כי בסוף ההורים מבינים את הלבבות ויודעים לאן אפשר לנווט

דבורה ביטון:  להערכתי, וכמו שאני רואה את זה, ודווקא לא מהכובע של חברת כנסת, אלא של אימא, כל הלמידה היום צריכה להיות יותר חווייתית, במקומות שאפשר לעשות סיורים, מוזיאון, העשרה לנפש, קודם כל אנחנו צריכים לאסוף את הילדים גם מהחוויה הכללית, וכמובן שאנשי העוטף צריכים להיות מטופלים בצורה אחרת

דבורה ביטון:       עם זאת אדוני, אני גם אומרת לך שיש לי קצת אכזבה

דבורה ביטון:  אני קיבלתי אתמול הודעה ממחנכת, שלדעתי היא בין המחנכות הכי טובות בשער הנגב, שכל ילד רוצה שהיא תחנך את הילדים שלו, והיא אומרת: יש לי תכנית, אני יכולה לאסוף את הילדים, האוטו שלי עם חוברות, ובמלון שמתאכסנים כל מפוני שדרות, שם לא מוכנים לתת להם חדר

דבורה ביטון:  מהבוקר אני מנסה להשיג את דוד פתאל, כי זה אבסורד, יש יוזמות מדהימות של מחנכים שרוצים לאסוף את הילדים, זה לא באופן רשמי, ואנחנו חייבים לתת להם את זה

דבורה ביטון:  לדעתי, אם הם מתחילים מתוך המלונות, לאט-לאט כשהם יחזרו למסגרות, לאט-לאט יתחילו לאסוף את השברים

דבורה ביטון:  גם יועצת חינוכית שנתבקשה לרדת לים המלח ומוכנה לרדת לים המלח, כבר שבוע רודפת אחריו וכבר גייסה עוד כמה יועצות לרדת למפונים

דבורה ביטון:  משהו בתקשורת לא עובד, וזה חבל, כי זאת העת

דבורה ביטון:  ככל שנתחיל להחזיר את הילדים האלה למסלול – זה ייקח הרבה זמן, אבל הטפטופים האלה יחזקו אותם

דבורה ביטון:  אסור לנו להשאיר אותם באוויר, כי ההורים מדברים והמספרים עולים, וככל שננסה להסתיר, זה לא דור שמסתירים ממנו, ולכן חייב אדוני מיד באיזשהו צוות היגוי, צוות עבודה בצוות עבודה אמיתי ולא רק סיסמאות ודיבורים

דבורה ביטון:  צריכים להתחיל ביצועים, אדוני

דבורה ביטון:  תודה

יוסף טייב: דרך חמ"ל הכנסת, התגייסות של מעל 108 חברי כנסת, טיפלנו במספר פניות כאלה, אז אני מציע לתת שם את היד

דבורה ביטון: אז אני אעביר את זה, אני גם בחמ"ל

יוסף טייב: צריך להבין שבסוף משרדי ממשלה נמצאים בזמן חירום, חלק גדול מהעובדים גויסו למילואים ולכן עובדים ממש במצב חירום, ולכן אנחנו כחברי כנסת נותנים יד ומנסים לעזור איפה שאפשר, ואלה בעיות טכניות שאכן אפשר לטפל בהן

יוסף טייב:       תמי, את רוצה להתייחס לטענות של חברת הכנסת דבי ביטון?     

דבורה ביטון: אלה יותר הבהרות, אני לא רוצה לטעון היום

יוסף טייב: תמיד, את רוצה להתייחס להערות של חברת הכנסת ביטון?     

תמי אומנסקי: דבי, קודם כל תודה רבה

תמי אומנסקי:  אני באמת מבקשת שאם יש דברים ספציפיים שצריך לפתור, דאגו שהם יגיעו אלינו

תמי אומנסקי:  אנחנו עושים כל מאמץ לפתור דבר, דבר, דבר, דבר

תמי אומנסקי:  אנחנו בקשר תמידי עם המפקחים במחוז דרום, עם מנהלי בתי הספר במחוז דרום הכוללניים

תמי אומנסקי:  אני לא יכולה לתאר לכם גם את הקושי שלהם

תמי אומנסקי:  המסר והאמירה שלנו – וזה נאמר קודם גם על ידי חבר הכנסת בתחילת הדברים – שאנחנו צריכים לעשות כל מאמץ, אבל כל מאמץ להחזיר את בתי הספר, את הגנים ואת המסגרות, לא רק עבור התלמידים והמשפחות; גם הצוותים, ברגע שמתחילים לעבוד, הם מדווחים כמה זה עושה להם טוב, כמה זה חשוב להם

תמי אומנסקי:       אנחנו מדינה בטראומה

תמי אומנסקי:  כולם בטראומה, כולם בקושי, והסיפור הוא סיפור רגשי חברתי

תמי אומנסקי:  כשאני אומרת למידה מקוונת, זאת לא באמת למידה מקוונת

תמי אומנסקי:  כשאני אומרת למידה פיסית, ברור שזה לא הסיפור

תמי אומנסקי:  הסיפור הוא קודם כל רגשי חברתי, אז לגבי הדברים של דבי, איפה שיש בעיות וצריך לפתור אותן, אנחנו נפתור אותם

תמי אומנסקי:  הסיפור של המפונים, המתפנים ומתקני הקליטה מתוכלל ברמת משרד

תמי אומנסקי:  החינוך המיוחד הוא חלק מהסיפור הזה

תמי אומנסקי:  הוא מתוכלל ומאורגן ברמת משרד, יש מישהי בשם קרן רז נצר שמונתה על ידי השר

תמי אומנסקי:  היא אחראית על זה

תמי אומנסקי:  לנו חשוב שבמתקני הקליטה, למפונים ולמתפנים יהיו אנשי חינוך מיוחד כדי לתת מענים, וכמובן לשלוח צוותים

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:       עו"ד מנחם גולדין, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות

יוסף טייב:  לפני שאתה מתחיל לדבר, כמו שאמרתי בתחילת דבריי כלפי כל החטופים, אבל בוודאי באופן אישי תפילה אישית כלפי אחיך הדר

מנחם בגין: קודם כל תודה, בדבר הזה נעשה ונצליח, זאת המשימה כרגע

מנחם בגין:  אני לא אוסיף הרבה

מנחם בגין:  אני כן אציין את שיתוף הפעולה בוודאי עם משרד החינוך

מנחם בגין:  כפי שציינתי בדיון הקודם, העיסוק שלנו בתלמידים עם מוגבלויות

מנחם בגין:  אני בכוונה לא אומר כל הזמן חינוך מיוחד, כי צריך לציין גם תלמידים שצריך עבורם הנגשה, גם תלמידים שצריכים סיוע רפואי, גם תלמידים שנמצאים במסגרות חינוך מיוחד וגם משולבים, ובזה אנחנו נמצאים בקשר עם משרד החינוך בכלל ובפרט עם אגף החינוך המיוחד, ומפה שלוחה תודה על שיתוף הפעולה

מנחם בגין:       חשוב לציין, וציינה גם תמי, שיש עכשיו יוזמה, ואנחנו נעדכן בפרטים

מנחם בגין:  נייצר שולחן עגול, וחשוב להגיד שזה לא רק עם משרד החינוך, אלא לשאלתך שיהיו באמת נציגויות ושתהיה אפשרות – גם החברה האזרחית וכו' – לדבר ולתכלל את הכול, כי זאת משימה מורכבת וקשה

מנחם בגין:  אני לא אאריך בדברים

מנחם בגין:  אני חושב שכולם מבינים את צורך השעה ושתהיה התגייסות לתת את כל המענים

מנחם בגין:  כפי שאמרתי בדיון הקודם, אני מסתכל על המענים לתלמידים כולם, אבל בפרט לתלמידים עם מוגבלויות כמשהו חיוני, שצריך לשקול אותו לצד השיקולים הבטיחותיים והביטחוניים, כי זה החוסן שלנו

מנחם בגין:  תודה רבה

מור דקל: קודם כל אני מצטרפת לדברים שלך, כבוד היו"ר ושל כל החברים

מור דקל:  אנו מחזקות כעמותה גם את משפחות הנרצחים וגם את הפצועים, וכמובן גם אנחנו רואות בראש סדר העדיפויות שחרור החטופים, עם דגש על הילדים ועל חסרי הישע

מור דקל:       אנחנו כעמותה פועלות מהיום הראשון בשטח

מור דקל:  נאלצנו קצת להרחיב את הפעילות שלנו ברמת חמ"ל

מור דקל:  אנחנו נמצאות בכל המקומות אליהם מתפנות משפחות

מור דקל:  אנחנו מגיעות נשות המקצוע, נותנות מענה, נותנות יעוץ, ומביאות אפילו מוצרי בסיס לתינוקות ולפעוטות

מור דקל:  מיום ראשון אני באופן אישי מארחת אצלי, עם שלושת הילדים שלי בבית, אישה עם שני ילדים, שהילד בן שש עם אוטיזם בתפקוד גבוה

מור דקל:  אנחנו נאלצות להתמודד עם המון המון סיטואציות

מור דקל:  אני יודעת על הפעילויות של משרד החינוך ושל כל חברי הכנסת, ואנחנו בשיתוף פעולה

מור דקל:  זה באמת מאוד מרגש

מור דקל:  כמובן שאנחנו בזמן מלחמה, אבל אני רוצה לציין שני דברים: אחד, גם המהלכים שנאמרים פה, הפרסומים וההנחיות החדשות מרגע לרגע, לצערי לא מספיק מדובררות לשטח

מור דקל:  אנחנו לדוגמה היינו בים המלח; ביומיים האחרונים אנחנו מוצאות את עצמנו בקריית אונו, כי הגיעו לשם מעל 100 משפחות מאשקלון, מהעוטף ומכל מיני מקומות שפונו

מור דקל:       מאות ילדים, המערכת עצמה עוד לא יודעת איך להכיל אותם

מור דקל:  אנחנו ביקשנו מיפוי – כמה ילדים יש מתחת לגיל שש? מתחת לגיל שלוש? האם יש צרכים מיוחדים, דברים שצריך לתפעל? עדיין לא שם

מור דקל:  כשאתה מקודם דיברת על המיפוי, על התכלול ועל המענה, יש שם עדיין אי סדר

מור דקל:  נכון שכולנו עוד תוך כדי עשייה, אבל אפשר גם להשתמש בעמותות, בגורמים ובאנשי מקצוע שקיימים בשטח, כי אנחנו יכולות לתת מענה ואקסטרה לדברים, שאולי המערכת הגדולה כנראה לא מצליחות להשתלט עליהם

מור דקל:       נוסף לזה, למשפחות שפונו באופן עצמאי ולא למקומות גדולים ומסודרים, כמו שאני מארחת לדוגמה, אין את המידע

מור דקל:  מקודם נאמרה הערה נכונה, ניתן לשלוח אס-אם-אס – ברגע אחד משרד החינוך או הרשות המקומית, כשהם רוצים – עם הסבר ועם תפעול לאיפה ניתן לפנות, ממי אפשר לקבל את המידע

מור דקל:  כלומר, יש לנו את הדרכים שאפשר לתת את המענה ואת התכלול של המידע ושל החומר, וזה עדיין לא מתורגם לשטח, כי יש פה עדיין משהו שצריך לפתור

מור דקל:  גם פה צריך לשתף את החברה האזרחית ואת העמותות שקיימות בשטח, גם לדברר את החומר, ואפשר גם להשתמש בתקשורת, להתחיל לתת את המענים

מור דקל:  אנחנו לא שומעים את זה מספיק

מור דקל:  נכון, זה נשלח במיילים לרשויות מקומיות, אבל לאנשים בפועל זה עוד לא מגיע, וזה המענה שאנחנו צריכים

מור דקל:       אני יודעת שאולי תגיד לי שזה לא התחום של ועדת החינוך, אבל עדיין, גילאי לידה עד שלוש סופחו למשרד החינוך

מור דקל:  אין עדיין תשובות ומענים לא למעונות, לא למעונות יום השיקומיים, למרות שזאת לא אחריות ועדת החינוך

מור דקל:  עדיין, יש פה אלפי ילדים שנמצאים גם במערכת החינוך הזאת, ועדיין אין מענה לא להורים ולא לילדים, ושם זה לא פחות חשוב, כי הורים לא יכולים לצאת לעבודה ולא יכולים להתגייס

מור דקל:  אין לנו מענה לפעוטות ולפניות של הורים – אני אפילו לא אגיע לתשלום, כי לפי דעתי אנחנו עוד לא צריכים להתעסק בזה – אבל מה קורה עם פעוטות שנמצאים בבית וההורים צריכים לצאת לעבודה? מי נותן את המענה? גם לגבי מעונות יום שיקומיים, אני אשמח כיושב-ראש ועדה, שתפנה את זה למשרד הרווחה, כדי לתת מענה גם שם

יוסף טייב: התחלנו כבר אתמול בבוקר לעבוד גם עם משרד החינוך, גם עם משרד הרווחה וגם עם העמותות הגדולות, המפעילים והבעלויות כדי לבדוק איך אנחנו מטפלים בנושא הזה

ענת גרייפנר: אני אחראית על מעונות היום השיקומיים במשרד הרווחה

ענת גרייפנר:  מהיום הראשון אנחנו נתנו הנחיה לפתוח איפה שניתן מסגרות רווחה לפי ההנחיה של הרשות המקומית וכמובן לפי הנחיות ההתגוננות של פיקוד העורף

ענת גרייפנר:  יש מעונות יום שיקומיים לא מעטים שפתוחים

ענת גרייפנר:  מי שיכול פותח, אפילו חלקית, לפי גודל הממ"ד ולפי היכולת לגייס צוותים

ענת גרייפנר:  אנחנו בקשר עם המפעילים ומנהלי המעונות כדי לעודד ולתמוך במה שניתן, איפה שניתן לפתוח

מור דקל: וגם מביאים פעוטות ממקומות אחרים - - -     

ענת גרייפנר: נכון, אני נתתי לשלב כמה פעוטות ממקומות נקודתיים, שהיו במעונות ופנו אלינו

ענת גרייפנר:  כל פנייה שהגיעה, טופלה מידית

יוסף טייב: למשרד הרווחה יש טיפול לגבי אותם מעונות שיקומיים שנפתחו? כמות? אזורים?     

ענת גרייפנר: כן, יש לי נתון מדויק נכון לבוקר זה כמה מעונות נפתחו

מור דקל: אלו מעונות שפנו, אבל איך מי שמחפש יכול לקבל את המידע? את אומרת שמי שפונה מקבל מענה, אבל מה עם מי שלא יודע לאן לפנות?     

ענת גרייפנר: נכון, רשמתי לעצמי את ההערה שאמרת, ונראה איך אנחנו מפיצים את המידע הזה

נתן צבי פינקל: בראשית דבריי, אני רוצה לומר שכארגון מנהיגים אנחנו מתפללים להחזרתם של החטופים ולבנו עם משפחות הנופלים

נתן צבי פינקל:  אני רוצה דבר ראשון לחזק את החלטת שר החינוך בכך שהוא נתן גמישות וסמכות למנהלים להחליט, האם לפתוח את בית הספר

נתן צבי פינקל:  מנהלי בית הספר הם הכוחות השולטים בשטח, הם יודעים את הרגישויות, את המצב, את הכוחות ואת המכשולים שיש בתוך קהילת בית הספר, ולהחליט האם בית הספר ערוך ופתוח לקליטה

נתן צבי פינקל:       אין ספק שהחינוך המיוחד הוא בראש סדר העדיפויות של כולנו

נתן צבי פינקל:  הוא חייב לקבל את המענה, לילדים עם צרכים מיוחדים, אבל אני רוצה להסב את תשומת הלב, שלהפעיל את בתי הספר לחינוך המיוחד זה קשה שבעתיים מהפעלת בית ספר של חינוך רגיל בתקופה הזאת

נתן צבי פינקל:  יש נטייה לחשוב שאנחנו מנסים לחזור לשגרה, אז אנחנו מתחילים עם החינוך המיוחד

נתן צבי פינקל:  זה קצת פרדוקס

נתן צבי פינקל:  יש לא מעט קשיים כשמדברים על החזרת החינוך המיוחד בעת הזאת

נתן צבי פינקל:  זה לא סיפור של קפסולות

נתן צבי פינקל:  דבר ראשון, יש בעיה של כוח אדם לכל בתי הספר

נתן צבי פינקל:  אין מורים בבתי הספר, רבים מגויסים, בני זוג של מורות צעירות מגויסים, בדרך כלל אלה מורות צעירות שמטופלות עם ילדים בבית, והן לא פנויות להוראה; גם ככה הן מתקשות מרחוק, בוודאי לא לצאת לתוך בית הספר

נתן צבי פינקל:       אנחנו חייבים לדעת, שלשנע כיתה של ילדי חינוך מיוחד לאזור ממוגן זה הרבה יותר קשה

נתן צבי פינקל:  ילדים עם לקויות פיסיות, ילדים עם לקויות תקשורת הרבה יותר קשה מהנעת ילדים מהחינוך הרגיל לתוך מרחב מוגן

נתן צבי פינקל:  להוציא ילד מכיתה באופן בהול זה אתגר וזה לא פשוט, ולכן כשמדברים על חזרה לשגרה, זאת טעות לחשוב על בתי הספר לחינוך מיוחד או על ילדי החינוך המיוחד

נתן צבי פינקל:  בוודאי שהם זקוקים שבעתיים, הם המצפן שלנו ואנחנו חייבים להיות בפוקוס למענה עבורם, וכולנו רוצים לחזור למערכת, השתדל לחזור לשגרה, אבל צריך לשים לב שיש פה בעיות לא פשוטות

נתן צבי פינקל:       אם ניקח את נושא ההיסעים, ילדי החינוך המיוחד באופן מלא בנויים על היסעים

נתן צבי פינקל:  מצד שני, יש מקומות רבים, שאי אפשר להסיע את הילדים בהסעות

נתן צבי פינקל:  אנחנו מקבלים דיווחים גם מחברות הסעות, שהם לא יכולים להתחייב על היסעים באופן מלא

נתן צבי פינקל:  גם שם יש נהגים שלא יכולים מסיבות שונות להסיע, אם אלה נהגים שנמצאים במילואים

נתן צבי פינקל:  זה שגוי לדבר על החזרת החינוך המיוחד, אבל אי אפשר להסיע את הילדים לבית הספר

נתן צבי פינקל:  זה לא נכון לדבר על החינוך המיוחד, כשאי אפשר להניע ילד למרחב מוגן תוך דקה וחצי כשזה במרחב בתל אביב, ואם אנחנו באזורים אחרים זה תוך דקה

נתן צבי פינקל:  בכל התרגולים שעשינו לרעידות אדמה ולהתקפת טילים, לא התאמנו ולא תורגלנו על דקה וחצי

נתן צבי פינקל:  רוב ילדי החינוך המיוחד נמצאים בבתי ספר רגילים, כך שמדובר במסות גדולות של תלמידים

נתן צבי פינקל:  להניע אותם למרחב מוגן תוך דקה זה בלתי אפשרי

נתן צבי פינקל:       	גם אם מפעילים את בתי הספר או הכיתות לחינוך המיוחד – ודיברנו על מצוקת כוח האדם – להביא לילד מיוחד ממלא מקום או ממלאת מקום זה לא קל, זה מורכב הרבה יותר

נתן צבי פינקל:  ילד מתקשה בסביבה שהיא לא מוכרת לו

נתן צבי פינקל:  יש לילדי העוטף ולכל מי שפונה את השינוי הפיסי, וגם ילדים מהמרכז, המורות או המורים שלהם במילואים

נתן צבי פינקל:  להביא מורה ממלא מקום זה הרבה יותר מורכב, וזה קצת חוטא למטרה, כשאנחנו מדברים על הרווחה ועל שלוות ילדי החינוך המיוחד

נתן צבי פינקל:       לכן אנחנו חושבים שצריך להתייחס למערכת החינוך בהקשר של חזרה באופן אינדיבידואלי בהתאם לתפיסת מנהל בית ספר, אם אלה כיתות חינוך מיוחד באופן מאוד ספציפי, אם זה בחינוך הרגיל ואם אנחנו מדברים על חזרה לשגרה

יוסף טייב: ברור, אבל יש רצוי ויש מצוי

יוסף טייב:  אין ספק שהגורמים המקצועיים מנסים להוביל את ההחלטה הטובה ביותר למען התלמידים, וכמו שאתה אומר, בסוף העובדה שהמשרד החליט להעביר את ההחלטה לידי המנהלים, אני חושב שזו ההחלטה הנבונה ביותר

יוסף טייב:       רויטל, בבקשה

רויטל לן כהן: בוקר טוב, קודם כל לאור הביטול ולאחר קביעת הוועדה מחדש, אני רוצה להודות לך על ההתעקשות שהדיון הזה יתקיים כמה שיותר מהר

רויטל לן כהן:  אני רוצה להזכיר שבעזה יש לא ילדה אחת עם אוטיזם, יש שלושה ילדים עם אוטיזם, ונעדרים עדיין נערה עם CP ואישה עם אלצהיימר, ואני מניחה שיש עוד שאנחנו לא יודעים על המוגבלויות שלהם, ושגם נמצאים שם או נעדרים

רויטל לן כהן:       אני רוצה להתייחס לכמה דברים

רויטל לן כהן:  התבקשתי על ידי חבריי לארגונים האחרים בחברה האזרחית לומר מספר דברים, מאחר שאני מייצגת פה את כולם, ולכן אם אפשר לתת לי מעט יותר זכות דיבור מבחינת זמן

רויטל לן כהן:  לגבי חזרה למסגרות, יש כמובן את הבעיה של ההסעות

רויטל לן כהן:  יש ילדים שלהורים שלהם יש רכבים, ולכן הם יכולים להסיע

רויטל לן כהן:  אנחנו מבקשים שתימצא הדרך לשפות אותם על ההסעות האלה, ולגבי הורים שאין להם יכולת להסיע את הילדים וכן היו רוצים שהילדים יגיעו, בכל רשות מקומית, שאני מכירה לפחות, יש מערכי מתנדבים

רויטל לן כהן:  יכול להיות שהרשויות המקומיות יוכלו באופן זמני להיעזר בזה וכדאי להתייחס לאפשרות הזאת

רויטל לן כהן:       אפילו בבתי ספר לחינוך מיוחד מקלטים וחדרים ממוגנים לא נגישים

רויטל לן כהן:  כשהורים פנו, אני חייבת להגיד עוד בשגרה בשנה שעברה וגם השנה, התשובה של משרד החינוך ושל הרשויות המקומיות היתה ש שלא מדובר בהנגשה פרטנית, ולכן לא מחויבים לעשות אותה, ולכן זאת הסיבה שעד היום מקלטים וממ"דים בבתי ספר לחינוך מיוחד, אפילו של ילדים עם מוגבלויות פיזיות, אינם נגישים

רויטל לן כהן:  אולי בעקבות המלחמה הזאת מישהו יחליט שזה משהו שצריך לעשות אותו

רויטל לן כהן:       לגבי צוותים, יש מחסור גם בשגרה של צוותים ממקצועות הטיפול למיניהם – של פסיכולוגים, של פסיכיאטרים

רויטל לן כהן:  אנחנו יודעים זאת ומקיימים על זה דיונים פה

רויטל לן כהן:  כיום, לפחות עד כמה שאני יודעת ממשרד החינוך, רוב הצוותים, אם לא כולם, הופנו לילדים של עוטף עזה, שזה נהדר ומבורך, אבל אני לא מבינה איך בהתאם לזה כותבים בכל המודלים שדיברו עליהם פה, שהילדים יוכלו לקבל בהתאם לזמינות את המטפלים, אז אולי לא כדאי להטעות את ההורים

רויטל לן כהן:  אם יש מטפלים, בבקשה להגיד איפה יש ובאיזה מינון, ואם באמת כולם הופנו לטיפול בילדי העוטף – שכמו שאני אומרת, אין יותר חשוב מזה כרגע – לפחות לא לייצר ציפיות שווא

רויטל לן כהן:       לגבי הלימודים המקוונים, מעבר לעובדה שאנחנו כבר יודעים שזה לא יעיל, אני מזכירה שבעקבות הקורונה, יש עלייה דרמטית של מאות אחוזים במספר הילדים שנגרם להם נזק נפשי ורגשי כתוצאה מההתנהלות הזו, ואני חוזרת ואומרת את מה שאמרתי גם בדיון לפני יומיים, לכוון את הילדים חזרה ללמידה מקוונת – לילדים שכבר יש להם מזה טראומה – זה לייצר טריגר שמפעיל את הפוסט טראומה, ולילדים שעוד אין, זה ביודעין להכניס אותם למקום שעלול לגרום להם לפגיעה במצב הנפשי

רויטל לן כהן:  זה לא חוסן לאומי

רויטל לן כהן:  לא יכול להיות שזאת התגובה האוטומטית, לימודים מקוונים

רויטל לן כהן:  אני מבקשת שוב לתת את הדעת לעובדה, שזאת לא באמת אפשרות

רויטל לן כהן:  זו יכולה להיות אולי אפשרות לפעילות הפוגה, לשיחות כלליות בקבוצה או בפרטני, אבל לא יכול להיות שאנחנו מחזירים את הילדים ללמידה מקוונת

רויטל לן כהן:  בהקשר הזה, אני גם רוצה לציין – אמרנו את זה גם בדיון הקודם, ואני אומרת את זה גם עכשיו – שכל הרעיון של חזרה ללימודים ממקום של להספיק חומר הוא הזוי בעיניי, גם כאימא וגם כמי שפועלת בתחום הזה כבר שנים רבות

רויטל לן כהן:  אני לא מבינה מה אצה רצה הדרך להספיק חזרה את החומר, לחזור ללמידה

רויטל לן כהן:  זה נכון לגבי שגרת החירום הזו לכל גיל, וזה בטח נכון שבעתיים לתלמידים שנדרשים להספיק חומר לבגרויות

רויטל לן כהן:  אני מאוד מקווה שאף אחד לא חושב על מיצ"ב ופיז"ה בשנה הזאת, וגם על זה כדאי לתת את הדעת

רויטל לן כהן:       לגבי המשלבים, אני רגע אגיד באמירת אגב, שהמסמך הזה שאמרו שכבר כתבו, אני קיבלתי אותו עכשיו תוך כדי הדיון, זאת אומרת שלא טרחו לעדכן

רויטל לן כהן:  תוך כדי הדיון ביקשתי לבדוק מול מנהלי אגפי חינוך ומול מנהלי בתי ספר, האם מישהו מכיר את המסמך הזה

רויטל לן כהן:  אף אחד מבין האנשים שבדקנו מולם, לא באגפי החינוך העירוניים, לא מנהלי בתי ספר, אף אחד לא מכיר את המסמך הזה

רויטל לן כהן:  זה כנראה יצא אתמול בלילה עם התאריך של אתמול, ואף אחד לא יודע עליו

רויטל לן כהן:  חשוב לי מאוד שזה יהיה מאוד ברור, אף אחד לא יודע על המודלים האלה, וממעבר מרופרף שלי על המודלים האלה, הם שוב מדברים בסיסמאות

רויטל לן כהן:  אין מנגנון שיכול לוודא את התקיימותם

רויטל לן כהן:        באחד המקומות פה כתוב, למשל במודל 2 סעיף 1ה, על היקף שעות הסיוע

רויטל לן כהן:  אם אנחנו מדברים על להיות בתוך מסגרת, הרי היום אנחנו יודעים שלא לכל הילדים נתנו את מלוא היקף השעות שהם צריכים מכל מיני סיבות שכבר דיברנו עליהן בוועדה הזאת

רויטל לן כהן:  אני רוצה לדעת, אנחנו מדברים פה למשל על ילד אוטיסט או ילד עם איזושהי מוגבלות פיסית, או אפילו ילד עם מוגבלות שכלית התפתחותית, שלא קיבל סיוע במלוא שעות היקף השהות במסגרת, ועכשיו הוא יהיה במסגרת והוא נמצא בתוך הטווח הזה שאין לו סיוע בו, ונגיד שתהיה עכשיו אזעקה, מישהו חושב שבלי התומכת החינוכית או התומך החינוכי הוא יצליח לתפקד? או אם נתנו לילדים איגום משאבים, מה שאני קוראת לו איגום ילדים, מישהו חושב שכשיש כמה ילדים תחת תומכת חינוכית אחת, היא תוכל לתת מענה לכולם? מה שלא עובד בשגרה, בוודאי לא יעבוד בחירום

רויטל לן כהן:       אני מבקשת מאוד שהסעיף הזה, שהדגישו אותו שהוא צריך להיות בהתאם להיקף השעות של התלמיד, אני מבקשת להוריד את זה מהמודל הזה

רויטל לן כהן:  ילד שמגיע לו סיוע, יש לתת לו את הסיוע לכל שעות השהות שלו שם; אם אנחנו מדברים על מי שצריך לקבל שעות בבית, לא יכול להיות שזה יהיה רק בשעות שבהן מתקיימת למידה מקוונת, או רק בהתאם לשעות שהוא מקבל

רויטל לן כהן:  צריך להתאים את זה לצרכים שלו, אני לא יודעת כמה פעמים אפשר להגיד את הדבר הזה

רויטל לן כהן:  ואם הוא לא מסוגל ללמוד עכשיו מול הכיתה המקוונת, הוא לא יקבל את המשלבת הזו שצריכה להיות שם? אין לה משמעות אחרת, מלבד לתווך לו חומר? אין לה משמעות בכך שהיא תיתן לו מענה רגשי ברמה האישית ביניהם? אין משמעות לזה, שאולי הוא זקוק לתיווך מול ילדים אחרים, וזה לאו דווקא בשעות של הלימודים המקוונים? לא יכול להיות שההתייחסות היא תמיד בתוך מרובע קטן וצר

יוסף טייב: הערה חשובה, רויטל, אנחנו נבדוק את הנושא הזה

יוסף טייב:  אני עוקב אחרי השעון, את מדברת כבר תשע דקות, אז להתכנס לסיום

רויטל לן כהן: אני מזכירה שאני מדברת בשביל כמה אנשים, אני משתדלת

רויטל לן כהן:  אני מנסה להתכנס

יוסף טייב: להתכנס לסיום, יש לך עוד דקה

רויטל לן כהן: מדובר רק על תיווך ללמידה, תסתכלו מה כתוב על עבודת המשלבות, כתוב שם רק על תיווך ללמידה – הכול מדבר רק על למידה

רויטל לן כהן:       זה לא עניין של לא להיות תחת האלונקה, אנחנו מאוד תחת האלונקה, אני רק מזכירה שעם כל הרצון שלנו להיות תחת האלונקה, לא נותנים לנו להיכנס לשם, אנחנו לא חלק מה"מתחת לאלונקה"

רויטל לן כהן:  למרות שבדיון באו"ם ממש לפני מספר שבועות, נאמר להם שהם חייבים לשתף אותנו, ולא פורום הורים כללי, בדיון בבג"ץ לא מזמן – על משהו אחר אבל שקשור אלינו – ניתנה ביקורת על העובדה, שזה היה רק מול ועד ההורים המרכזי ולא מולנו, ונאמר בפירוש שזה חייב להיות מולנו, ועדיין אנחנו לא שם

רויטל לן כהן:  אנחנו לא יודעים איך משרד החינוך בודק, האם ההתנהלות שהוא קבע אכן תהיה, כי כרגיל זה בשיטת שגר ושכח

רויטל לן כהן:  זאת לא ביקורת כדי להגיד להם: נו-נו-נו, זה כדי שדברים יעבדו

רויטל לן כהן:  זה מתאר את השגרה וביתר שאת את החירום

רויטל לן כהן:       אין ריכוז מידע

רויטל לן כהן:  לא באמת יודעים בכל רשות מקומית שעובדת, שיש לה את הפררוגטיבה לעבוד בצורה שמתאימה לה, אין לה שום מידע האם נעשה, לא נעשה, האם ילד שלומד בעיר אחרת, לומד היום בעיר הזו

יוסף טייב: רויטל, העלינו את הנקודה הזאת

רויטל לן כהן: אני רוצה להציע עוד דבר שהצענו להם, ומשום מה יש התעלמות, כי אני לא רואה אותו במודלים

רויטל לן כהן:  הצענו שתהיה למידה אזורית שכונתית, זאת אומרת שרשות מקומית תוכל להחליט שהשכונה לומדת במבנה עירוני נקודתי, ואליו יגיעו גם ילדים מכל הגילאים, קודם כל רב-גילאי, שיהיו שם ילדים מהגן עד סוף התיכון

רויטל לן כהן:  באופן הזה גם לא יוכלו להגיד לנו את מה שהם לא מפסיקים להגיד לי: אבל לא תמיד יש לנו את היכולת לעזור לילדים, כי אין לנו את התמיכה

רויטל לן כהן:  אם יהיו שם תלמידים בתיכון, הם יוכלו לעזור

רויטל לן כהן:  הם יודעים לעשות את זה נהדר, חלקם מדריכים בתנועות הנוער ונותנים הדרכה גם לילדים עם מוגבלות, צריך לאפשר את הדבר הזה

יוסף טייב: הדבר הזה מתאפשר בהוראת שר החינוך

יוסף טייב:  שלשום בבוקר יצאה הוראה, שאכן הבלתי פורמלי מקבל אישור לפעול

רויטל לן כהן: נכון, אבל זה לא נמצא במודלים

יוסף טייב: ישנה כבר אפשרות ויש כבר תכניות של תלמידים מתנדבים, ילדי תיכון שכן משתתפים ונכנסים לזה

רויטל לן כהן: אבל אדוני, זה לא במודלים שהם פרסמו אתמול בלילה

יוסף טייב: אנחנו נבדוק לגבי המודלים

יוסף טייב:  תודה רבה, רויטל

רויטל לן כהן: דבר אחד אחרון, אחד אחרון

יוסף טייב: רויטל, סליחה, נגמר

רויטל לן כהן: אחרון – הנושא של המענה הפסיכולוגי והפסיכיאטרי, שהילדים שלנו לא מקבלים כרגע

מנחם בגין: מילה על הנגשה, אבל זה חשוב

מנחם בגין:  עוד פעם, אמרנו שזה לא דוח ביקורת, אבל כן הגיעו לנציבות, וגם צריך להגיד את זה, מקרים בנושא של מקלטים ודברים כאלה, וגם משרד החינוך וגם הרשויות המקומיות

מנחם בגין:  אמנם לא באופטימלי, אבל במקומות שכבר אפשר לתת איזשהו מענה, הנגשה של המרחבים המוגנים בתוך בתי הספר, זה גם נושא מאוד מאוד חשוב, שזו לא תהיה הסיבה שילד כן או לא יימצא שם

רויטל לן כהן: ואדוני, אם אפשר להמליץ לדחות את הוועדות שאמורות להתחיל עכשיו, כי אחרת לא יהיו צוותים לאף אחד

יוסף טייב: 	רויטל, אנחנו נטפל בכל הנושאים

יוסף טייב:  הנושאים הם רבים, אבל אם תתני לנו להתקדם לפי הקצב, אנחנו נספיק בעזרת השם עד השעה 11:00

קטי קטרין שטרית: קודם כל, אני מתנצלת שהגעתי באיחור, הלכתי לניחומי אבלים

קטי קטרין שטרית:  השאלה שלי היא מי נמצא פה כגורם ממשרד החינוך

יוסף טייב: תמי

קטי קטרין שטרית: והיא בזום?     

יוסף טייב: כן, מנהלת אגף חינוך מיוחד

קטי קטרין שטרית: המודל שציינה עכשיו רויטל – לנו אין אותו, אני לא קיבלתי

קריאה: אף אחד לא קיבל

קטי קטרין שטרית: אני אשמח מאוד לקבל כדי לדעת, כי יכול להיות שכל מה שאני אומרת עכשיו אפילו מיותר

קטי קטרין שטרית:  היות ואנחנו מגיעים מתחום החינוך, הנושא הזה של החינוך המיוחד מאוד מאוד צורם בעת הזו, כי אתה יודע, אנחנו מנסים להעסיק את הילדים, אבל ילד בחינוך המיוחד זה סיפור אחר לגמרי, אלה צרכים אחרים, אלה דרישות אחרות

קטי קטרין שטרית:  צריך להסתכל על זה באופן שונה לגמרי מכלל מערכת החינוך

קטי קטרין שטרית:       כשאני בדרך כלל מעלה בעיות, אני חושבת לעצמי איזה פתרונות אפשר לתת

קטי קטרין שטרית:  קודם כל בוא נתחיל מזה, שכנראה הכול מכוון באופן כזה שעברנו איזושהי טראומה מסוימת של הקורונה לפני כמה שנים, פתחנו מודלים ועסקנו במודלים

קטי קטרין שטרית:  אולי כדאי לשים את זה על השולחן ולהתחיל לראות מה אפשר לאמץ מהמודל או מה שלא מתאים מהמודל הזה

קטי קטרין שטרית:  אני בטוחה שבמשרד החינוך לקחו את המודלים שהיו בזמנו, כשישבנו פה שעות על גבי שעות בוועדות ודיברנו על החינוך המיוחד

יוסף טייב: משרד החינוך היה פה וגם השר, ואכן כל מודל שהיה בזמן הקורונה לא מתקבל עכשיו בוודאי

יוסף טייב:  הדברים נבחנים ונבדקים, מה שרלוונטי – רלוונטי, ומה שלא – לא

יוסף טייב:  אריה מור היה פה

קטי קטרין שטרית: אין צל של ספק

תמי אומנסקי: המודלים שפורסמו הם בדיוק מתוך מה שהיה בקורונה

תמי אומנסקי:  הסתכלנו על המודלים האלה והתאמנו אותם לעכשיו

קטי קטרין שטרית: תמי, אולי כדאי שאני אגיד את כל מה שיש לי

יוסף טייב: תמי, אני אתן לך להגיב גם על הדברים של רויטל וגם על הדברים של חברת הכנסת

קטי קטרין שטרית: לכן השאלה הראשונה שלי היתה מי נמצא ממשרד החינוך

קטי קטרין שטרית:  אני סומכת עליך שיש לך הרבה פתרונות, אבל אני רוצה להציף כמה דברים, ואולי תיקחי אותם גם לתשומת לבך

קטי קטרין שטרית:        אני מדברת עם הורים של החינוך המיוחד, כי אני מקבלת הרבה מאוד פניות של הורים

קטי קטרין שטרית:  זה לא יום, יומיים, אנחנו מדברים על כמה ימים, שאצלם כל יום זה חודש שלנו

קטי קטרין שטרית:  הם אומרים: אנחנו  מפחדים, זה גם לא משנה אם תציבו לנו עכשיו מיגונית ואנחנו צריכים לשלוח את הילד, אנחנו חושבים על ההגעה, אנחנו חושבים על הנסיעה, אנחנו חושבים על מי שמסיע אותו, יש לנו המון חששות, ומסיבות ביטחוניות ונפשיות, אנחנו לא מוכנים שתוציאו את הילדים שלנו מהבית

קטי קטרין שטרית:  אני שמעתי את זה לא מאחד ולא משניים, אלא מהרבה מאוד משפחות שאני בקשר איתן

קטי קטרין שטרית:  אתם יודעים טוב מאוד, שרצון ההורים עומד מעל לכל דבר, כי אם ההורה לא יהיה משוכנע, הילד לא ייצא מפתח הבית

קטי קטרין שטרית:       כשדיברנו על נושא החינוך המיוחד בקורונה, דיברנו על למידה רכה, דיברנו על למידה חווייתית

קטי קטרין שטרית:  זה מביא אותי עכשיו לפתרונות

קטי קטרין שטרית:  תמי, יש בית חולים במדינת ישראל היקרה, שזעק וביקש שיגיעו אליו עובדים, כי בית החולים מאוד מלוכלך

קטי קטרין שטרית:  צוות הניקיון, שאנחנו יודעים שאלה אנשים קשי יום, לא הגיעו לעבודה

קטי קטרין שטרית:  הוא פנה בבקשה לעזרה, והתגייסה תנועת נוער

קטי קטרין שטרית:  התגייסה תנועת נוער, ומה ששמעתם ממנהל בית החולים זה שאף פעם הוא לא הריח כל כך הרבה חומרי ניקוי וכזה ניקיון שלא היה

קטי קטרין שטרית:  אני מסתכלת על אותם בני נוער, ואני אומרת: איזה חוויה בשבילם שהם באו והרגישו שהם תורמים

קטי קטרין שטרית:       תמי, אנחנו יום יום מקבלים לחמ"ל של חברי הכנסת כל כך הרבה פניות של אנשים שרוצים לעזור, ומחכים לאיזו יד מכוונת שתכוון אותם לעזור, הם רוצים להרגיש חלק מכל המאמץ המלחמתי הזה

קטי קטרין שטרית:  אני חושבת שתנועות נוער הם פתרון, סטודנטים לחינוך מיוחד יכולים להיות פתרון, שירות לאומי זה יכול להיות פתרון, ויש עוד הרבה היצע ענקי של אנשים שמשוועים

קטי קטרין שטרית:  למה אני חותרת? יכול להיות שמתנדב או מתנדבת יגיעו לבית הילד של החינוך המיוחד ויסייעו לו בביתו – שעה, שעתיים

קטי קטרין שטרית:  קודם כל ההורים ינוחו, יהיה להורים איזשהו פסק של זמן, וזה דבר שיכול להיות מצוין

קטי קטרין שטרית:  זה לא עניין של כסף, זה לא עניין של מי עושה מה, אלה יותר פתרונות יצירתיים למצב הקיים

קטי קטרין שטרית:       הייתי גם חושבת על אותם מפונים

קטי קטרין שטרית:  יש הרבה מאוד מפונים, זה כבר לא אפס עד ארבעה ק"מ, זה כבר שבעה ק"מ ויש לנו גם גזרה צפונית וגם גזרה דרומית

קטי קטרין שטרית:  אנשים מפונים באופן מרוכז לבתי המלון

קטי קטרין שטרית:  משרד הרווחה, לדוגמה, מינה אדם – אחד האנשים הבכירים במשרד – שתפקידו כל הצרכים מבחינת משרד הרווחה למפונים

קטי קטרין שטרית:  אפשר גם למנות נציג של החינוך המיוחד, כי זה שונה

קטי קטרין שטרית:  החינוך הרגיל הוא לא כמו החינוך המיוחד, הצרכים הם שונים, אבל כן אפשר למנות מישהו שידאג בבתי המלון לקבל את הרשימות של הילדים שמוגדרים

קטי קטרין שטרית:  יש לכם את זה, זה לא משהו שאין לכם, יש לכם את האינפורמציה של הילדים שמוגדרים כחינוך מיוחד, להגיע לבית המלון שם הם נמצאים ולתת את השירות המינימלי, כי גם שם יש קשיים

קטי קטרין שטרית:  כולם בקהילה ויש תחושה של ביחד, אבל גם הילד על הרצף, גם הילד עם הצרכים המיוחדים והמגבלות צריך את הטיפול

קטי קטרין שטרית:  אני הקטנה נתתי מספר פתרונות, אני מאוד מקווה שתוכלו לקחת אותם לתשומת לבכם

קטי קטרין שטרית:  תודה

עאיש אבו עמרה: אני מנהל בית ספר ללקויות פיסיות בדרום

עאיש אבו עמרה:  מאוד חשוב להבין ולהפנים, שמה שהתאים לקורונה, ממש לא מתאים לעכשיו

עאיש אבו עמרה:  זה מצב חירום אחר וזאת התמודדות אחרת

עאיש אבו עמרה:  אני דווקא רוצה לתת דוגמה של המנהלים במחוז דרום

עאיש אבו עמרה:  לכל המפונים לאילת נעשה מיפוי בשטח בין מנהלי בתי הספר ומנהלות מחוז דרום, אותרו כל התלמידים שהופנו לאילת והקמנו כמנהלים בשיתוף עם מחוז דרום מסגרות בבתי מלון, חלקם גם הופנו והוסעו לבית ספר לחינוך מיוחד באילת, וכמעט כל הילדים ממחוז דרום מקבלים מענה באילת

עאיש אבו עמרה:  על זה אני רוצה לדבר

עאיש אבו עמרה:       למה אני מזכיר את הדוגמה הזו? כי בעיניי כמנהל בית ספר, אם אתם רוצים מודלים לעבודה, תנו לנו כמנהלי בתי ספר לעבוד ולעשות את העבודה, ולא לקבל מודלים מלמעלה, מפני שזה לא מתאים

עאיש אבו עמרה:  צריך לתת את הגמישות, וזה מה שהשר הכריז עליו, הגמישות והאוטונומיה, כי מנהלי בתי ספר הכי יודעים מה היכולות, מה הצרכים וגם מה הפתרונות

עאיש אבו עמרה:  את הנתונים צריך לקחת מהשטח, ורק מהשטח

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:       תמי, לפני שאני נותן לך את זכות הדיבור, נמצא אתנו בזום עמוס תמם ממרכז השלטון המקומי

יוסף טייב:  אני רוצה שיתנו לנו את ההתייחסות שלהם

יוסף טייב:  בוקר טוב עמוס

עמוס תמם: בוקר טוב לכולם

עמוס תמם:  אני קודם כל משתתף בכל הדברים שנאמרו ומקווה שדברים יהיו טובים יותר בעתיד הקרוב

עמוס תמם:  בזמן שכולם מתגייסים, מדינת ישראל מתגייסת כולה – זאת אומרת, בשונה מתקופת הקורונה, כאן יש איזושהי היענות מרבית של אנשים, אני כבר יודע על הרבה תומכות הוראה וצוותי חינוך שעושים את הדברים שכולנו עכשיו מדברים עליהם, גם בלי קשר למסמך כזה ואחר

עמוס תמם:  נכון, זה נקודתי ואנשים מרגישים מקורבים וקרובים לתלמידים שלהם

עמוס תמם:       אנחנו בשלטון המקומי בשיתוף פעולה עם משרד החינוך יושבים כל הזמן סביב השעון, כולל שיחות עם נציבות שוויון אנשים עם מוגבלות, ובנינו דגם בו יש שלוש אפשרויות, וזה יהיה דגם שנלמד

עמוס תמם:  אנחנו עוד נשמע, אבל אנחנו גם נחוש ונלמד מתוך השטח ונפעל

עמוס תמם:  מאוד מאוד חשוב לציין, שבסופו של דבר מי שמפעיל את כל הדגמים אלה צוותי החינוך, מנהלי בתי הספר והרשויות המקומיות עצמן, כי כל רשות מקומית מתגייסת ויודעת בדיוק מה הרשות שלה צריכה – כמובן בהתאם לצבע הרמזור שהיא נמצאת

עמוס תמם:  אנחנו מקווים שבימים הקרובים כל מי שעבר לרשות כזו ואחרת, יירשם בהתאם לנהלים שיש, וככל שניתן – כולנו גם יודעים שבחינוך המיוחד אין עוד ועדות

עמוס תמם:  אני מסכים עם רויטל לן, שאולי צריך עכשיו לעצור את הוועדות החריגות ולהמתין קצת כדי לפנות צוותים ואנשים לעבודה בשטח, אבל אני מאמין שכולנו יחד ניתן מענה ונתגבר על הקשיים

עמוס תמם:  אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם ארגוני הורים ועם ועדי ההורים

עמוס תמם:       לשאלתכם, עדיין אין לנו נתונים, אבל אני מניח שנקבל הכול בזמן הקרוב

עמוס תמם:  רק הבוקר המסמך הסופי יצא

עמוס תמם:  רויטל, אני יודע מתוך הווטסאפ שיש לי עם 288 מנהלי אגפי חינוך בתחום החינוך המיוחד שזה הופץ, כולם קיבלו

עמוס תמם:  מי פתח ומי עוד מעיין בזה? אני מאמין שבמהלך היום כולם יידעו, ואנחנו באמת נשמח לקבל הערות ותובנות, וכמו שאמרה חברת הכנסת שטרית, אני גם חושב שנצטרך באיזשהו שלב לעשות איחוד גם עם מה שנקרא החינוך הלא פורמלי ולראות איך זה משתלב, כדי שיהיה איזשהו מענה הוליסטי של לאו דווקא חינוך

עמוס תמם:       מבחינה מקצועית אני כן מסכים עם כל מה שנאמר

עמוס תמם:  באמת קשה בחינוך המיוחד הרבה יותר מאשר בחינוך הרגיל, אבל בחינוך הרגיל – ויש לי מתבגרים בבית – זה לא פחות קשה

עמוס תמם:  כולנו ביחד, בעזרת השם ובעזרת עם ישראל, נעשה ונצליח

יוסף טייב: תודה עמוס

יוסף טייב:  אני רק רוצה לחזור על מה שאמרתי בתחילת הדיון ובתחילת דבריי לתמי, ואני חושב לכל גורם שהיה פה

יוסף טייב:  אני חושב שהמקום שלכם באיסוף הנתונים ובמיפוי מה שקורה, אתם נמצאים בראש סדר העדיפויות

יוסף טייב:  אני חושב שרוב הנתונים אצלכם ואצל מנהלי בתי הספר, ולכן תנסו לאסוף את זה כמה שיותר מהר, כי שוב אני אומר, בלי מיפוי לא נצליח לעשות כלום

יוסף טייב:  הכול בכתובים מאוד יפה, אבל ברמה אופרטיבית לא נצליח לצאת לשום מקום בלי אותו מיפוי

יוסף טייב:  תמי, את רוצה להתייחס?     

תמי אומנסקי: אני קודם כל לוקחת את הקריאה ומעבירה למשרד את הסיפור של המיפוי והנתונים, ואנחנו נראה איך אנחנו מתארגנים על זה

תמי אומנסקי:  סיפור הנתונים כרגע בהתארגנות מורכבת מכל מיני סיבות, אבל אנחנו על זה, בוודאי בחינוך המיוחד

תמי אומנסקי:  יש לי מיפוי שלי, אבל אני לא רוצה להגיד אותו, בלי שעשינו את זה בצורה פורמלית

תמי אומנסקי:  זה לא שאני לא יודעת, אני כן יודעת, אבל אנחנו צריכים לעשות את זה בצורה פורמלית ומסודרת

תמי אומנסקי:       אני אמשיך את עמוס

תמי אומנסקי:  אני מבקשת רגע לנשום, המטרה היתה לאפשר למה שכבר מתקיים

תמי אומנסקי:  חברים, הרבה יותר חכם, הרבה יותר יצירתי מכל ההנחיות שיוצאות מלמעלה

תמי אומנסקי:  נעשים דברים מדהימים, נפלאים ויצירתיים

תמי אומנסקי:  מטרתם של המודלים היתה לארגן את הדברים, זה הכול

תמי אומנסקי:  אנחנו נשמח כמובן לקבל התייחסויות כאלה ואחרות, ואנחנו נבחן אותן

תמי אומנסקי:  הכול בסדר, אין לחץ, לאט-לאט אנחנו נתאים את כל מה שאנחנו יכולים להתאים לשטח

תמי אומנסקי:       לדברי המנהל, התפיסה היא קודם כל באמת גמישות ואוטונומיה – למחוזות, למנהלים, לרשויות, הם יודעים הכי טוב מה נדרש, מה נכון, מה ביכולתם ומה לא ביכולתם

תמי אומנסקי:  המודלים הם אפשרויות, הם לא כמו הנחיות מלמעלה

תמי אומנסקי:  הם אפשרויות לאפשר לשטח לעשות כל מיני דברים, כמו: הגעה לבתים, שלא היו מוסדרים והסדרנו את זה

תמי אומנסקי:  זה סיפור המודלים

יוסף טייב: הערה חשובה

תמי אומנסקי: מנהל חברה ונוער מגויס במלואו לכל הנושא של החירום, עם מתנדבים, עם מועצות נוער ועם כל מה שנדרש, ואנחנו מחוברים אליהם גם כדי לחבר את סיפור החינוך המיוחד ומה שנדרש

תמי אומנסקי:  אני שוב חוזרת ואומרת, שאנחנו ביקשנו שבכל מתקן קליטה יהיה נציג חינוך מיוחד, גם כדי שנוכל לדעת מה הם הצרכים ומה נדרש, וכן שאנחנו נפרסם רשימה של מומחיות שלנו במוגבלויות שונות כדי לתת מענים ספציפיים במקומות שהם לא ניתנים

תמי אומנסקי:       דובר פה על למידה רכה

תמי אומנסקי:  אני אפילו אגיד יותר מזה, אנחנו לא בהכרח מדברים על למידה

תמי אומנסקי:  אני חוזרת ואומרת את זה, בכל מקום שכתוב למידה מקוונת, אין הכוונה שתיעשה כרגע למידה לבגרויות, זה לא הסיפור שלנו

תמי אומנסקי:  אנשי החינוך, הטיפול והסיוע שעוברים בעצמם וסופר רגישים – אם היה לי הזמן, הייתי מקריאה לכם דברים שאני מקבלת מצוותים שנמצאים בקשר עם המשפחות, אנחנו סופר רגישים למה שהילדים זקוקים, בטח בחינוך המיוחד

תמי אומנסקי:  אף אחד לא מצפה, ואין שום הנחיה מהמשרד, שכרגע תתרחש למידה בשגרה כמו שהיא צריכה להיות

תמי אומנסקי:       רויטל, אפרופו מה שאמרת לגבי הגמישות, קיימת גמישות גם בשעות, זה כתוב במסמך

רויטל לן כהן: תקראי את המסמך, כתוב בדיוק הפוך ממה שאת אומרת

יוסף טייב: רויטל, אני לא אתן יד להתפרצויות האלה

תמי אומנסקי: סליחה, תקראי אותו לעומק

רויטל לן כהן: קראתי

תמי אומנסקי: אני אראה לך איפה זה מתאפשר, מתאפשרת גמישות

תמי אומנסקי:  דאגנו שתתאפשר גמישות

תמי אומנסקי:  התפיסה היום היא לא להוריד נהלים כך תעשו

תמי אומנסקי:  התפיסה היום היא לאפשר לשטח

יוסף טייב: אבל היא הבהירה את עצמה, היא אומרת לך: זה אמנם כתוב במסמך – היא אומרת לך עכשיו בזום באופן מפורש בקולה, שיש גמישות

רויטל לן כהן: היא אומרת: זה כתוב במסמך, ואני אומרת לך שזה לא כתוב שם, ואני יודעת מה קורה כשאני מגיעה למנהל והוא אומר לי: זה המסמך

יוסף טייב: רויטל, אני אטפל בזה בסיכום שלי

יוסף טייב:  תמי, בבקשה

תמי אומנסקי: אילת היא מקום שאנחנו צריכים לשים עליו דגש

תמי אומנסקי:  אני חושבת שאילת הכפילה את עצמה מבחינת כמות התושבים

תמי אומנסקי:  מנהלת המתי"א באילת כרגע עוסקת יחד עם הצוותים ב-60 משפחות ילדים עם צרכים מיוחדים, שצריכים שם מענים

תמי אומנסקי:  אנחנו מחוברים אליה

תמי אומנסקי:  יותר מזה, אני ייעדתי את אחת המפקחות אצלי באגף לכל הצרכים של מחוז דרום, אז גם זה קורה

תמי אומנסקי:  אנחנו עקב בצד אגודל לכל מה שנדרש

תמי אומנסקי:  תודה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:       עדית סרגוסטי, בבקשה, מארגון בזכות

עדית סרגוסטי: אני לא אחזור על הדברים שכבר נאמרו

עדית סרגוסטי:  אני כן אזכיר שוב את החטופים, מכיוון שאני חושבת שזה משהו שאסור לנו לשכוח אותו לרגע

עדית סרגוסטי:  רויטל הזכירה, שיש שלושה ילדים עם אוטיזם בין החטופים, כשהצעיר ביניהם בן חמש

עדית סרגוסטי:  אנחנו יודעים על ילד עם אלרגיה מסכנת חיים, שהוא בין החטופים; ילד עם אסטמה שזקוק למשאף

עדית סרגוסטי:  אנחנו פועלים מול הצלב האדום, פנינו למוסדות באו"ם שעוסקים בנושא של אנשים עם מוגבלות כדי לקדם את זה

עדית סרגוסטי:  אסור שזה יירד לשנייה מסדר היום שלנו

עדית סרגוסטי:       בנוגע לילדים במערכת החינוך המיוחד, אני רוצה לשים דגש על כמה נושאים

עדית סרגוסטי:  קודם כל, הסיפור הרגשי הוא אחד הסיפורים הגדולים המשמעותיים של המלחמה הזו, וזה ילווה אותנו לעוד הרבה שנים קדימה

עדית סרגוסטי:  אני חושבת שאנחנו צריכים כבר היום להתחיל לחשוב ולבנות את התשתיות

עדית סרגוסטי:  המערכת היתה בקריסה בשגרה, ובטח ובטח עכשיו במצב חירום

עדית סרגוסטי:       אנחנו צריכים כבר עכשיו להתחיל לבנות את התשתיות איך לחזק את המערכת הזאת להמשך הדרך

עדית סרגוסטי:  זה לא לפתחה של תמי, אבל זה כן לפתחה של הוועדה הזאת

עדית סרגוסטי:  אחרי הקורונה, כשיש ילדים שעוד לא התאוששו מהנזקים של הקורונה, היתה תכנית לאומית לבריאות נפש של ילדים ונוער

עדית סרגוסטי:  התכנית הזאת מעולם לא תוקצבה, היא יצאה לפועל

עדית סרגוסטי:  בממשלה הנוכחית אמרו שעובדים על זה, חושבים על זה

עדית סרגוסטי:  זה הזמן להחזיר את זה לשולחן ולהתחיל לבנות את התשתיות

עדית סרגוסטי:  המערך הזה לא יכול להתבסס על מתנדבים לאורך זמן

עדית סרגוסטי:  יש עכשיו התגייסות אדירה של החברה האזרחית, זה הזמן לעשות את זה

עדית סרגוסטי:  אני מציעה אולי ישיבה משותפת עם הוועדה לזכויות הילד, שתוקדש ספציפית לנושא הזה, להוציא מהמגירות את התכניות ולהתחיל להפעיל אותן, לתקצב אותן כרגע

עדית סרגוסטי:       בתוך זה צריך לייצר מענים ייעודיים

עדית סרגוסטי:  תמי הזכירה שיש מענים לילדים עם אוטיזם ולילדים עם מוגבלות שכלית, שהם צריכים את אנשי הטיפול המיוחדים שלהם, וצריך שיהיה ברור גם איך נותנים מענים לילדים

עדית סרגוסטי:       יש כמויות של מידע, אנשים טובעים בתוך המידע

עדית סרגוסטי:  צריך למצוא דרך, ותיכף אני אציע כיוון אפשרי, שאנשים יקבלו באופן ייעודי את המידע הרלוונטי להם, מתוך כל המידע

עדית סרגוסטי:  העובדה שמשרד החינוך מפרסם דברים בפייסבוק, הכול טוב ויפה, יש אנשים שלא מצליחים להגיע למידע הזה

עדית סרגוסטי:  המידע הזה צריך להגיע אקטיבית אליהם

עדית סרגוסטי:       מה שאני הייתי רוצה לדעת שקורה, ואני חושבת שזה משהו שיכול לקרות כבר עכשיו, מעבר לצורך להחזיר ילדים למסגרות החינוך וכו', זה לייצר מצב שבכל יום, בכל רגע נתון, מישהו מתוך המערכת, בין אם זה מחנך כיתה, או כל אדם אחר מבית הספר, מרים טלפון, מתקשר, יודע מה קורה עם הילד, איפה הוא נמצא

עדית סרגוסטי:  זה לא חשוב רק לצורך המיפוי הכללי, אלא קודם כל לילד עצמו ולמשפחה

עדית סרגוסטי:  יש משפחות שהתפנו מרצונן, לא מיישובים שפונו באופן אקטיבי על ידי המדינה, אלא ילדים שהתפנו מרצונם

עדית סרגוסטי:  שבכל רגע נתון מישהו מבית הספר, מישהו מתוך המערכת, יידע מה קורה עם הילד – איפה הוא נמצא, מי נמצא איתו בבית, מה עובר עליו

עדית סרגוסטי:  אותו אדם יכול להיות גם אחראי לסנן עבור המשפחה ולהעביר אליה את המידע שהיא זקוקה לו ולהכווין אותה מה לעשות

עדית סרגוסטי:  זה משהו שאני חושבת שחייבים באופן מידי להתחיל להניע

עדית סרגוסטי:       עוד משהו אחד שאנחנו לא מדברים עליו, אני אשמח לדעת מה קורה עם האוכלוסייה הערבית בהקשר הזה

עדית סרגוסטי:  גם בדרום יש יישובים שנפגעו שאין להם מיגון

עדית סרגוסטי:  האם יש מענה ייעודי, כולל כל המענים שאנחנו מדברים עליהם, גם בתחום המידע, גם מענים רגשיים שהם בשפה הערבית ומיועדים לאוכלוסייה הערבית

יוסף טייב: נקודה חשובה, אני אתייחס לנקודה האחרונה שהעלית כאן

יוסף טייב:  בנוכחות השר, הוחלט פה בוועדה, שחבר הכנסת יוסף עטאונה יהיה חלק מהפתרון עם צוות השר לגבי כל הפזורה הבדואית

יוסף טייב:  אכן יש שם מורכבות גדולה הן ברמת המיגון והן ברמת הלמידה מרחוק, תשתיות שכמעט לא קיימות, ולכן נתתי את השרביט הזה לחבר הוועדה, חבר הכנסת יוסף עטאונה, שמעדכן אותי יום ביומו

עדית סרגוסטי: אבל זה גם בהקשר של החינוך המיוחד?     

יוסף טייב: כן כן, ברור, בכל ההיבטים

יוסף טייב:       עוד מישהו רוצה להתייחס? רויטל, דיברת כבר, מי שלא דיבר

אמנון הרשושנים: אני מתנצל שהגעתי באיחור, היו מחויבויות קודמות

אמנון הרשושנים:  אני קצת תוהה, איך המודלים האלה לא היו קיימים כבר מלכתחילה

אמנון הרשושנים:  איך יצאנו מהקורונה ואיך יצאנו מעימותים קודמים, ורק עכשיו יושבים על התכניות האלה ומחפשים יש מאין, מן הגורן ומן היקב?      אתייחס גם למה שעמוס תמם אמר

אמנון הרשושנים:  עמוס תמם אמר, שהוא בקשר עם 288 מנהלי בתי ספר לחינוך מיוחד

אמנון הרשושנים:  זה בהחלט מרשים, אבל הוא לא בקשר עם מנהלי בתי הספר הרגילים, שלומדים שם תלמידים שזכאים לשירותי חינוך מיוחדים

אמנון הרשושנים:  הם בכלל לא נמצאים במכ"ם שלו – לא בהסתכלות בפתרונות שצריך, ויש שם גם כיתות חינוך מיוחד ויש שם תלמידים משולבים ויש שם תלמידים עם סל מוסדי, והפתרונות בכלל לא מתייחסים אליהם מהבחינה הזאת

אמנון הרשושנים:  נכון, ראיתי את המודל, גם רפרפתי

אמנון הרשושנים:  כן, נעשתה כאן עבודה, אבל זה התחיל מהקורונה

אמנון הרשושנים:  אני מסכים עם מה שמנהל בית הספר אמר פה, זה אירוע אחר לחלוטין

אמנון הרשושנים:  זה לא לקחת את הקורונה ולעשות את ההתאמות

אמנון הרשושנים:  החשיבה הזאת היתה צריכה להיות מזמן

אמנון הרשושנים:  אז זה לא נעשה? עכשיו מנסים למצוא את זה? בסדר, אבל זה לא בכיוון

אמנון הרשושנים:       האמירה של מנהלת האגף לחינוך מיוחד לגבי אוטונומיה ואוטונומיה ואוטונומיה – זה הכול טוב ויפה, כל עוד זה עובד, אבל זה לא מגיע לתלמיד בשטח

אמנון הרשושנים:  יהיה נחמד גם לדעת עם אותו מידע, איזה רשויות יצרו מידע עם התלמידים? עם כמה תלמידים יצרו קשר? מה מיפוי הצרכים שנעשה? אותו דבר מבתי הספר, כי בפועל בשטח, זה מאוד יפה להגיד "לתת את הגמישות" כשהפתרון ניתן, אבל אם הפתרונות לא ניתנים? יש ילדים שלא היו איתם בקשר מתחילת האירוע בכלל

אמנון הרשושנים:       אני גם רואה מה קורה במקרים הפרטיים שלי

אמנון הרשושנים:  תלמידים שאפילו לא זכאים, אנחנו רואים שתלמידים לא נכנסים

אמנון הרשושנים:  מדובר כרגע בתיכון

אמנון הרשושנים:  לא נכנסים ולעודד אותם, ואם לא, תפנו אתם ביוזמתכם למחנך, ליועצת או למנהל

אמנון הרשושנים:  הכול צריך להגיע מהיוזמה של ההורים, וגם אז אם פונים, אין באמת את המענה

אמנון הרשושנים:  אני בטוח שהכול נובע מכוונות טובות ולא רוצים להוריד הנחיות, אבל לפעמים כן צריכים להוריד את ההנחיות, וכן צריכים לוודא שההנחיות מתקיימות, וכן צריכים לראות שפתרונות מתקיימים ולא רק לומר שיש גמישות מאוד גבוהה, אבל הגמישות הגבוהה הזאת לא באמת מביאה לכך שיש פתרונות

אמנון הרשושנים:  תודה רבה

דמיאן קלמן: אני מנכ"ל קשר, הבית של המשפחות המיוחדות, עמותה חברה בפורום של ארגונים והורים למען ילדים עם צרכים מיוחדים

דמיאן קלמן:  אני לא רוצה לחזור על הדברים שנאמרו

דמיאן קלמן:  אני חושב שנקודה אחת שהועלתה כאן, גם על ידי יושב-הראש, גם על ידי חברי הכנסת וגם על ידי המשתתפים הנוספים, שהיא לא נכונה במצב הנוכחי

דמיאן קלמן:  אני כן רוצה להתמקד בנקודה אחת ולבקש מהיושב-ראש בקשה אחת ספציפית

דמיאן קלמן:       דבר ראשון, בקשה לוועדה ולאדוני היושב-ראש, חייבים מעקב ודרישה שוטפת לעבודה מול ארגוני החברה האזרחית והמגזר השלישי

דמיאן קלמן:  היכולות בשטח הן בולטות ומוכיחות את עצמן מיום ליום, משעה לשעה במצב הנוכחי

דמיאן קלמן:       שוב, שמענו כאן דברים על סוגיות, כמו הסעות, או דברים על סוגיות כמו הגעת הצוותים לבתים

דמיאן קלמן:  אנחנו לא במשבר הקורונה

דמיאן קלמן:  מה שלא התאפשר אז מחשש להדבקה ומעוד כל מיני סיבות, מתאפשר היום, וזה חשוב שמשרד החינוך ייצג עמדה ברורה ואומר: אנחנו מאפשרים, אבל צריך לשנות את השפה

דמיאן קלמן:  אנחנו אמנם בטראומה כחברה, כאנשים פרטיים, אבל כארגונים שפועלים בשדה, למחרת מוצאי השבת רוב הארגונים היו כבר עם פעילות בשטח, היו עם מערכי חירום מאורגנים, מסודרים שרק הולכים ומתרחבים ונותנים מענה

דמיאן קלמן:       אני יכול לתת שתי דוגמאות מביתנו

דמיאן קלמן:  אנחנו עסוקים מבוקר עד בוקר במתן מענה לפניות אישיות, שמגיעות מהורים, ולא שמעתי את המילה שאני הולך להשתמש בה עכשיו: המשפחות המיוחדות בקריסה, גם אלה שפונו, גם אלה שהותקפו וגם אלה שלא

דמיאן קלמן:  אנחנו מקבלי פניות, שקשורות לציוד רפואי ולאספקת חשמל רציפה, ועד לפניות שנוגעות למציאת חונכים עבור אימא שקורסת, כי יש לה חמישה ילדים עם מוגבלויות בבית ואבא שמגויס למערך הלוחם

דמיאן קלמן:       עוד שתי נקודות ברשותך, אמנם אנחנו בטראומה וגם אם כולנו שבורים מבפנים וגם כעם שבורים, מתוסכלים וחסרי אונים בהרבה מובנים, הצבא פועל והמערך האזרחי פועל, ואנחנו צריכים כמערכת – המערכת הציבורית לעמוד בקצב ולשנות את השפה

דמיאן קלמן:  צריך לצאת מהקיפאון, לצאת מהשוק, זו משימת השעה

דמיאן קלמן:  אני מסכים עם מה שנאמר, כמובן לדבר עם ארגונים ולעבוד

דמיאן קלמן:  אני לא מדבר על דיווח, אני מדבר על עבודה שוטפת יום יומית

מור דקל: נכון, יש לנו את הכלים ואת האמצעים

רויטל לן כהן: יש לנו רעיונות, אנחנו נמצאים בקשר עם השטח, והם ממשיכים לא לספור אותנו, זה פשוט לא יאומן

קטי קטרין שטרית: מי זה הם? אתם כל הזמן חוזרים על ה"הם"

רויטל לן כהן: משרד החינוך, משרד החינוך

יוסף טייב: יש לרויטל ביקורת על המשרד

קטי קטרין שטרית: אל תצעקו, את צועקת

קטי קטרין שטרית:  אתם כל הזמן חוזרים על "הם והם והם"

רויטל לן כהן: אני צועקת כי מיום ראשון שעבר הם לא מקשיבים

יוסף טייב: קטי, לא יעזור לך

קטי קטרין שטרית: זה לא עניין שלא יעזור

קטי קטרין שטרית:  אני רוצה שתשימי בצד רגע את כל הדברים שקשורים לחינוך מיוחד בכלל, כי את צודקת, צריך לטפל בזה, זה לא הזמן

קטי קטרין שטרית:  אנחנו כרגע בזמן של מלחמה, אנחנו צריכים לטפל בדברים של עכשיו

רויטל לן כהן: אני מדברת על זה

קטי קטרין שטרית: לא, את מדברת איתי על האו"ם, שחייבו אותם

קטי קטרין שטרית:  לא עשית את זה אתמול, לא עשית את זה בעשרה ימים האחרונים, עשית את זה לפני הרבה זמן

רויטל לן כהן: לא, אני מדברת על זה

רויטל לן כהן:  אני מדברת עכשיו על המלחמה

קטי קטרין שטרית: את היית באו"ם עכשיו השבוע? לא הבנתי, אני הבנתי ממנה שהיא פנתה, לא הבנתי שהיית באו"ם השבוע

יוסף טייב: תתכנס, כי אנחנו צריכים לסכם את הדיון

דמיאן קלמן: הגמישות מאוד חשובה

דמיאן קלמן:  אנחנו מבינים את ערכה ואת חשיבותה

דמיאן קלמן:  יש סיכון בגמישות של פגיעה באחריות, והמשרד צריך להפעיל את כל כובד משקלו על מנת שהרשויות יוכלו לפעול, ולפעול מתוך שאיפה ודחיפה לרף עליון של מתן שירותים, גם בהסעות, גם במרכזי הקליטה, גם עבור אלה שפונו לאותם יישובים, גם עבור הילדים שלא יכולים לנסוע עכשיו 40, 50 ק"מ למוסד שבו הם לומדים ואין להם שום מענה, וגם עבור ההורים - - -     

קטי קטרין שטרית: בדיוק, איך אתה פותר את הבעיה של ההורים? ההורים – זו הבעיה העיקרית

קטי קטרין שטרית:  מה שאתה אומר, אתה צודק, אני מסכימה עם הכול, אבל יש פה בעיה אמיתית אובייקטיבית, שאומרים לי – אני לא רוצה להגיד עכשיו למה הם התכוונו בהסעות, אבל אתה יכול להבין למה אני מתכוונת

קטי קטרין שטרית:  אני יכולה לדבר עם ראש העיר של אותו הורה

קטי קטרין שטרית:  יש גם עניין של דיסקרטיות, ואז הוא פונה אלי ואומר לי: דברי עם ראש העיר לגבי מי שמסיע

קטי קטרין שטרית:  ברור לך שאני לא יכולה לעשות את זה בעת הזו לגבי המסיעים, כי יש בעיה, אז אומר לי האבא: זה לא משנה מה שתעשו, אני לא שולח את הילד, והוא צודק, כי יש פה גם הרבה מאוד עניין נפשי וגם הרבה מאוד עניין ביטחוני

קטי קטרין שטרית:  גם רויטל אמרה את זה, אני מקווה מאוד שהחלק הגדול ביותר של המוסדות במדינת ישראל ממוגן, אבל יש גם כאלה שנמצאים למשל בקרוואנים

יוסף טייב: אנחנו חייבים לסיים

יוסף טייב:  כדי להתייחס לנקודה שהעלית לגבי הכנת מצב חירום, יש תקנות לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, אמנם של משרד הרווחה, אבל שם סעיף 14(ב) מחייב גם את מוסדות החינוך, שבמצב חירום מוסד החינוך שבו לומד תלמיד עם מוגבלויות ורשויות מקומיות שבהן הוא מתגורר, ייצרו עמו קשר כמפורט להלן

רויטל לן כהן: זה לא - - -     

יוסף טייב: אנחנו על זה

יוסף טייב:  אני לא שקוף פה, רויטל

יוסף טייב:  אני עובד, הצוות עובד, אני מתעדכן, ואנחנו נעשה את מה שצריך

יוסף טייב:  אני כן רוצה שתאחזו את עצמכם בסובלנות, בסוף כולנו במלחמה, כולנו במצב חירום, המצב לא במתכונת הרגילה שלו

יוסף טייב:  אף אחד לא עושה פה בכוונה

יוסף טייב:  אם יש דברים שנופלים בין הכיסאות, בשביל זה הוועדה מתכנסת ואנחנו פונים גם לצוותים של המשרדים

רויטל לן כהן: אבל אדוני, בשביל זה הצענו להיכנס מתחת לאלונקה

רויטל לן כהן:  יש לנו פתרונות, יש לנו דרכים, למה לא מאפשרים לנו להיות שם?     

יוסף טייב: אני אתייחס גם לזה

יוסף טייב:  תודה רבה

יוסף טייב:       הוועדה מודה לכל המשתתפים בדיון

יוסף טייב:  הוועדה שולחת תנחומים למשפחות הנרצחים, חללים, איחולי בריאות לפצועים, ומתפללת לשיבה מהירה בבריאות של הנעדרים והחטופים

יוסף טייב:       הוועדה מודאגת במיוחד למצבם של מספר התלמידים של החינוך המיוחד, הנמצאים בקרב החטופים

יוסף טייב:  החינוך המיוחד הוא אחד הנושאים החשובים של הוועדה

יוסף טייב:  החינוך המיוחד צריך להיות בראש סדר העדיפויות, ומשרד החינוך צריך לדאוג לפתוח מסגרות לימוד אלה, מהר ככל הניתן, או במרכזים אליהם הם יתפנו, או קליטת התלמידים במוסדות החינוך ביישובים אליהם הגיעו

יוסף טייב:  המשרד צריך לדאוג לפתוח גם את יתר מוסדות החינוך המיוחד בכל הארץ, בכפוף להוראות פיקוד העורף

יוסף טייב:       הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להעביר לה מיפוי תלמידים בחינוך המיוחד, היכן הם נמצאים ומה הצרכים שלהם

יוסף טייב:  הוועדה מבקשת ממשרד החינוך את מיפוי המוסדות של החינוך המיוחד שכבר נפתחו

יוסף טייב:       הוועדה מציעה למשרד החינוך להיעזר בעמותות, במגזר השלישי, במציאת פתרונות

יוסף טייב:  יש להם ידע וניסיון, וחבל לא להשתמש בזה

יוסף טייב:  על אף שמשרד החינוך אומר שהוא מפרסם לציבור את המידע בנושא מוסדות החינוך המיוחד, מסתבר לכאורה שבשטח המידע אינו מגיע להורים,

יוסף טייב:  הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להגביר את פרסום המידע להורים

רויטל לן כהן: לא רק החינוך המיוחד, גם המשולבים

יוסף טייב: לא לקטוע אותי באמצע, אני אגיע גם לזה

יוסף טייב:  רויטל, תאמיני לי שאני מתייחס לכל נקודה דביון

יוסף טייב:  יש לי פה צוות שעובד מעולה

יוסף טייב:       אני כהורה, לא כיו"ר ועדה, קיבלתי מהמשרד הודעת אס-אם-אס שלשום בשעה 11:30 בבוקר, זו היתה ההודעה האחרונה, שמתקיימת הרצאה

יוסף טייב:  משרד החינוך, תפנו לכלל ההורים, לאותו מאגר אס-אם-אסים ותעבירו את המסרים בצורה ברורה

יוסף טייב:  כיו"ר ועדת חינוך, אני מסתכל ורואה מידע אחד מפה ומידע אחר משם

יוסף טייב:  תפנו, יש לכם את המידע, יש לכם את היכולת ואת הטכנולוגיה, תשתמשו בזה

רויטל לן כהן: כן, שיפרסמו שאלון - - -      

יוסף טייב: ישנה הצעה גם לבנות איזשהו שאלון, שגם דרכו אפשר לענות, ובכך להגביר ולעבות את הנושא של המיפוי

יוסף טייב:       הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לדאוג להעסקת המשלבות

יוסף טייב:  בלעדיהן הלימוד לתלמידי החינוך המיוחד עלול להיות לוקה בחסר

יוסף טייב:       הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להעביר לה את המודלים ללמידה שהמשרד פיתח

יוסף טייב:  כיו"ר ועדה אני גם לא קיבלתי את זה

יוסף טייב:       הוועדה מבקשת ממשרד החינוך גם לדאוג לפתיחת המסגרות של החינוך המיוחד עבור התלמידים מלידה עד שלוש

יוסף טייב:  אני כמובן מבין את המורכבות גם במעונות היום, ודיברתי אתמול עם בעלויות איך ברמה הטכנית לקחת תלמידים וסייעת, לקחת שמונה ועשרה תינוקות, ולכן אחת ההצעות היא להקים מתווה עם שיפוי לאותן בעלויות, כדי שלפחות הילדים של אותם הורים שנמצאים בעמדות מפתח וחייבים לצאת לעבודה ולא יכולים להישאר בבית, שיהיה להם את המענה הזה

יוסף טייב:       הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לקבל תכנית באשר לתלמידים המשולבים בחינוך המיוחד ולדאוג לגמישות בנושא השעות

יוסף טייב:       לאור מה שדיברתי בפתיחת הדיון, ואני אסיים עם זה, אני מבקש מהמדינה לסייע במתן רשת ביטחון, שתאפשר המשך הפעלת מערך הטיפולים בבתי הספר, וכמו כן אני חוזר על הדרישה שנדרש תיאום מלא בין ההנחיות של משרד החינוך לבין משרד הביטחון

יוסף טייב:  אני נועל את הדיון