ועדת המשנה לספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 2, 2023-07-03 00:00

סימון דוידסון: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת המשנה לספורט בנושא: טיפוח ספורטאים צעירים

סימון דוידסון:  זה מושג שהוא מאוד גדול כשאנחנו מדברים על ספורטאי צעיר

סימון דוידסון:  אבל לפני שנתחיל לצלול לתוך הנושא, באמת, אין לי מילים כמה אני רוצה לשבח את הנבחרת הצעירה ואת נבחרת הנוער, ואת כל מה שקרה לקראת הקיץ הזה בהתאחדות הכדורגל

סימון דוידסון:  באמת, אחרי 47 שנים, הישג אדיר, אנחנו נהיה באולימפיאדה בכדורגל

סימון דוידסון:  זה לא קרה סתם, זה לא פוקס

סימון דוידסון:  זה באמת תהליך ארוך של השקעה בצעירים

סימון דוידסון:  לפני שנתיים נפגשתי עם בוני גינצבורג, והיה שם יועץ הולנדי, משה סיני, וסיפרו לי על תהליך שעובר בתוכנית לכדורגל, כל נושא של הפנימיות

סימון דוידסון:  כל נושא של איתור שחקנים צעירים, השקעה בדור הצעיר, ואנחנו רואים את התוצאות

סימון דוידסון:  התוצאות האלה קורות בגלל השקעה, בגלל מאמנים, בגלל נשמה גדולה של שחקנים

סימון דוידסון:  סוף סוף אנחנו רואים שחקנים שבדקה התשעים לא נופלים מהרגליים, לא מאבדים את הכדור וסופגים גול, אלא להיפך – היו הרבה מאוד משחקים שדווקא אנחנו, בדקה התשעים הצלחנו לכבוש

סימון דוידסון:  אני רוצה באמת להגיד רק מילים חמות להתאחדות הכדורגל

סימון דוידסון:  זה לא קרה מהיום, זה תהליך

סימון דוידסון:  זה גם ליושב-ראש הנוכחי, וגם הקודם, וגם הקודם

סימון דוידסון:       כשאנחנו מדברים על ספורטאים צעירים, זה מתחיל בגיל מאוד צעיר

סימון דוידסון:  אני כאחד שכל החיים שלו עסק באימון, עברתי על בשרי את הנושא הזה של להשקיע, לאמן ספורט צעיר

סימון דוידסון:  אני רוצה להגיד לכם שמאוד קשה במדינת ישראל לעשות ספורט, מאוד קשה

סימון דוידסון:  אתה צריך להיות משוגע אמיתי לדבר

סימון דוידסון:  אתה צריך להיות באמת עם רצון אדיר להשקיע בספורטאים כשאתה מאמן אותם

סימון דוידסון:  היה לי מאוד חשוב שיהיו פה דוגמאות

סימון דוידסון:  חוץ ממכון וינגיט, ומשרד החינוך, ומשרד הספורט שנמצאים פה, היה לי חשוב מאוד להעביר את המשוואה הזאת שאני קורא לזה משולש שווה שוקיים

סימון דוידסון:  בלי ההורים, לעולם לא יהיה ספורטאי, לעולם

סימון דוידסון:  כל העומס עליהם הכלכלי, ההסעות, השכנועים, התזונה

סימון דוידסון:  לעבור משברים, להיות איתם בהצלחות, בכישלונות, ממש לא פשוט הנושא הזה

סימון דוידסון:  הבית שלי ספורטאית, אני אומר לאשתי, את צריכה לשים כובע של נהג מונית, כי כל היום זה הסעות

סימון דוידסון:  יש לנו דור צעיר, שזו בעצם הבת של חבר הכנסת ולדימיר בליאק, שהיא שחיינית צעירה

סימון דוידסון:  ויש לנו את אחד השחיינים הגדולים בהיסטוריה של השחייה הישראלית, עם ההישג הכי גדול במשחקים האולימפיים, יעקב תומרקין, שגדל בווינגיט בפנימייה

סימון דוידסון:  חשוב לי היה שישמעו מה זה ספורטאי שגדל במדינת ישראל, את הדברים הטובים והדברים הפחות טובים

סימון דוידסון:       הצלע השלישית, זה בעצם הצלע של המאמן

סימון דוידסון:  כשעשינו הרבה מאוד דיונים, ודיברנו על הנושא הזה, ויש פה אנשי מקצוע, ותמיד אני אומר ואני חוזר – ללא מאמן שמשקיעים בו בהשתלמויות, שמשקיעים בו בהתקדמות בדרגות של מאמן, ששולחים אותו לחוץ לארץ, אם זה לתחרויות, ואם זה למחנות אימונים כדי שיראה מה קורה בעולם

סימון דוידסון:  אם זה מאמן שדואגים לו גם לשכר הולם

סימון דוידסון:  לעולם לא יהיו לנו ספורטאים

סימון דוידסון:  אז המשולש הזה אנחנו נדבר עליו היום

סימון דוידסון:  אני אשמע גם מהמדינה מה היא משקיעה – כסף

סימון דוידסון:  בסוף, צריך כסף

סימון דוידסון:  נמצא פה חנן דנציגר

סימון דוידסון:  אני רוצה לשמוע מה המדינה משקיעה בפרויקטים של קידום צעירים

סימון דוידסון:  האם הכסף עובר? האם התוכניות מתקדמות

סימון דוידסון:  נשמע ממכון וינגיט לגבי הפרויקט של הפנימייה, אקדמיה למצוינות

סימון דוידסון:  נשמע גם את יורם כהן שהוא שנים עוסק בנושא הזה של טיפוח ספורטאים צעירים

סימון דוידסון:  נמצא פה המפקח הכללי של החינוך הגופני במשרד החינוך

סימון דוידסון:  נשמע מה אנחנו צריכים לעשות

סימון דוידסון:  גם מחר יש פה דיון שאנחנו נשמע ממך

סימון דוידסון:  מה אנחנו צריכים לעשות כדי שכל האנשים המקצועיים ייכנסו גם לעולם של בתי הספר כדי לאתר את הספורטאים ולעזור בקידום הספורטאים הצעירים

סימון דוידסון:       	נשמע את רומי

סימון דוידסון:  ראשונת הדוברים

סימון דוידסון:  אני רוצה לשמוע ממך מה זה אומר להיות ספורטאית צעירה

סימון דוידסון:  בת כמה את?     

ולדימיר בליאק: אני בת 10

ולדימיר בליאק: 5

סימון דוידסון: ואת שחיינית

סימון דוידסון:  אני רוצה לשמוע דווקא ממך מה זה אומר, ואחר-כך, אנחנו נעבור לאבא, שאבא יספר מה זה אומר להיות אבא של ספורטאי צעיר

סימון דוידסון:  נעבור ליעקב תומרקין, ואז נתחיל את הדיון המקצועי

סימון דוידסון:  רומי, הבמה כולה שלך

סימון דוידסון:  בבקשה

ולדימיר בליאק: שלום לכולם

ולדימיר בליאק:  שמי רומי בליאק, אני בת 10

ולדימיר בליאק: 5, אני עולה השנה לכיתה ו'

ולדימיר בליאק:  אני שוחה מגיל שלושה חודשים, ומגיל שש, מתאמנת במועדון מכבי רעות

ולדימיר בליאק:  אני כעת בקבוצת טרום עתודה, מתאמנת ארבע פעמים בשבוע במים, ועוד שלוש פעמים כושר יבש, כשעתיים כל יום, וגם משתתפת בתחרויות ברחבי הארץ

ולדימיר בליאק:      אני אוהבת לשחות

ולדימיר בליאק:  אוהבת להתאמן ולהתחרות

ולדימיר בליאק:  יש לי הרבה חברים וחברות בקבוצה

ולדימיר בליאק:  אני מקווה להמשיך להתקדם, ולהגיע לאולימפיאדה, כמו אנסטסיה גורבנקו

סימון דוידסון: כל הכבוד רומי

סימון דוידסון:  מחיאות כפיים

סימון דוידסון:       קודם כל, אני שמח לראות שיש ילדים שמאוד רוצים להצליח

סימון דוידסון:  ואני אספר לך משהו, רומי

סימון דוידסון:  לפני הרבה מאוד שנים היה שחיין, לא כל כך הרבה מאוד שנים שהגעתי אליו הביתה בעקבות איזשהו מקרה

סימון דוידסון:  ראיתי מעל המיטה שלו, על התקרה, את חמש הטבעות של האולימפיאדה

סימון דוידסון:  שאלתי אותו – אני אגיד לך איך קוראים לשחיין הזה

סימון דוידסון:  שאלתי אותו: למה יש את הטבעות האלה על התקרה? ואז הוא אמר לי: שכל יום כאשר הוא הולך לישון, הוא רואה את הטבעות האלו, והוא חולם להגיע לאולימפיאדה

סימון דוידסון:  וכל בוקר כשהוא מתעורר לפני האימון, הוא רואה את הטבעות האלה, וזה נותן לו רצון ומוטיבציה להיות מאוד טוב באמון

סימון דוידסון:  אותו שחיין, הגיע בסוף לאולימפיאדה, כי כל יום הוא קם עם חלום – להיות יותר טוב ויותר טוב, ויותר טוב

סימון דוידסון:  קוראים לו אלון מנדל

סימון דוידסון:  אז זה אותו שחיין שכל יום חלם

סימון דוידסון:  ואני יודע כמה ההורים שלו השקיעו כדי שבסוף יגיע למשחקים האולימפיים

סימון דוידסון:       אני רוצה לשמוע את אבא של רומי עכשיו, לספר מה זה אומר להיות אבא של ספורטאית

סימון דוידסון:  ואני רוצה להגיד לכם שהתנאים שם זה אחד התנאים הכי טובים שיש בארץ

סימון דוידסון:  יש דברים הרבה יותר קיצוניים לרעה

ולדימיר בליאק: תודה על הדיון

ולדימיר בליאק:  אני חושב שאלה הם דיונים חשובים, ובכלל, מה שאתה עושה למען הספורט הישראלי בשנתיים האחרונות אני חושב שאף פעם לא נעשה בכנסת ויישר כוח על כך

סימון דוידסון: תודה רבה

ולדימיר בליאק: אני אתחיל מזה שגם אני הייתי ספורטאי

ולדימיר בליאק:  הייתי ספורטאי מקצועי, הייתי בנבחרת רוסיה ל-400/800 בצעירותי התחלתי בעצם בגיל 11

ולדימיר בליאק:  אז קודם כל אני יודע מה זה להיות ספורטאי צעיר אומנם במדינה אחרת, אבל מכיר את הצרכים של המקצוע שזו השקעה, נחישות והרבה מאוד ויתורים

ולדימיר בליאק:  הרבה מאוד ויתורים, בטח שאתה ילד צעיר שבמקום להיות עם חברים וחברות, אתה נמצא באימונים, באימונים מפרכים גם בריצה, בטח בשחייה שבעיניי זה ענף עוד יותר קשה מהריצה

ולדימיר בליאק:       רומי בעצם התחילה מגיל שלושה חודשים כפי שהיא אמרה בבריכות של תינוקות, ומאוד הקפדנו, כי אני חושב שכל המעטפת הזאת של הספורט זה גם משמעת, זה גם חינוך

ולדימיר בליאק:  זה דברים שבאמת אפשר אולי לרכוש רק במסגרות כאלה של ספורט

ולדימיר בליאק:  זו דרך לא פשוטה גם בגילאים כאלה עם הרבה מאוד משברים, ואנחנו עוברים את המשברים ביחד

ולדימיר בליאק:  באמת, מה שאפשר לרכוש כאן זה ערכים שעד עכשיו גם לי היו הרבה מאוד חלומות

ולדימיר בליאק:  גם אני רציתי להגיע לאולימפיאדה

ולדימיר בליאק:  לא הגעתי לאולימפיאדה – הגעתי לכנסת

ולדימיר בליאק:  אבל החלומות האלה בעצם הם בונים אותנו, והם מלווים אותנו לאורך כל החיים

ולדימיר בליאק:  אז אני לא יודע לאן רומי תגיע, אני מקווה שהיא תגיע רחוק

ולדימיר בליאק:  אבל הדרך שהיא עוברת זה מה שחשוב

ולדימיר בליאק:  הדרך הזאת אי-אפשר לעשות אותה – קודם כל ברור שבלי תמיכה מהבית, בלי תמיכה של ההורים, לצערי, אני פחות יכול להיות נהג הסעות, אז יש לי אנשים אחרים שעושים את זה, בעיקר ההורים משני הצדדים

ולדימיר בליאק:  אבל אי-אפשר לעשות את הדרך הזאת בלי תמיכה גם של מערכת החינוך, וגם של אגודות

ולדימיר בליאק:  בסופו של דבר, זה מתרכז למשרד הספורט, לכנסת, ולכל מה שאנחנו מנסים לעשות כאן

ולדימיר בליאק:  ואם לא יהיו תקציבים, ואם בעיקר לא תהיה הבנה, ואנחנו רואים את זה – במקום שיש הבנה, או במקום שהגישה היא מקצועית ורצינית, אז יש גם הישגים

ולדימיר בליאק:  יושב פה יעקב שהגיע לרמות הכי גבוהות

ולדימיר בליאק:  אנחנו רואים את הנבחרת עכשיו, אלה הישגים שלא הגענו בעבר

ולדימיר בליאק:  אבל אם לאורך השנים עובדים נכון ומשקיעים נכון, ובעיקר, יש הבנה בדרגים הכי גבוהים, אז גם מגיעים לתוצאות

ולדימיר בליאק:  זה מה שאני רוצה לאחל גם לכולם

סימון דוידסון: אתה יכול לספר לנו כלכלית מה זה אומר

ולדימיר בליאק: האמת שבשלב הזה לפחות אנחנו משלמים בסביבות 500 שקלים לחודש

ולדימיר בליאק:  גם הקטנה שלי התחילה להתאמן, היא בת 8, אני גם מקווה שהיא תגיע גם לטרום עתודה, וגם לעתודה, וגם לנבחרת בעתיד, זה בסביבות 500 שקלים

ולדימיר בליאק:  כמובן, זה ציוד

ולדימיר בליאק:  בשלב הזה לפחות בגילאים האלה זו לא מעמסה מאוד כבדה, אבל אני מניח שעם השנים זה יילך ויעלה אז אוכל לעדכן

סימון דוידסון: תודה רבה ולדימיר

סימון דוידסון:  אני רוצה לומר לכם שהיום במדינת ישראל להיות ספורטאי, ולא משנה באיזה ענף, אתה צריך להיות ממשפחה מאוד אמידה

סימון דוידסון:  היום, אם אנחנו מדברים על שחייה, להיות שחיין, בוא נגיד בגילאים 14 ומעלה, מדובר על בין 20 ל-35 אלף שקלים בשנה, זה הסכום, ואותו דבר זה גם ענפים אחרים

סימון דוידסון:  תיקחו חשבון של 30 אלף שקל בשנה, תעשו חשבון כמה זה – תחשבו שזה משכנתא, לא כל אחד יש לו את זה

סימון דוידסון:  תחשבו כמה ילדים מוכשרים במדינת ישראל לא ספורטאים ומפסיקים בגיל צעיר כי אין להורים את המשאבים לשלם אפילו את התשלום החודשי, אני לא מדבר על מחנות אימונים, ועל נסיעות לחו"ל

סימון דוידסון:  בגד ים, עולה 1,400, 1,800 שקלים, בגד ים תחרותי, סתם דוגמה

סימון דוידסון:  אבל כמו בשחייה, אז תלכו בכל ענף

סימון דוידסון:  יש ענפים שזה הרבה יותר משמעותי

סימון דוידסון:       אנחנו רואים שיש ענפים מסוימים במדינת ישראל שהפסקנו להתקדם בדירוג העולמי, ואני בטוח שחלק מזה זה גם השקעה של ההורים

סימון דוידסון:  קחו למשל את הטניס

סימון דוידסון:  האחרונה שהייתה בצמרת הייתה שחר פאר

סימון דוידסון:  ולמה היא הייתה בצמרת? גם, היא מאוד מוכשרת, אבל גם ההורים שלה השקיעו מאות אלפי דולרים כדי ששחר תעשה סבבים בגיל צעיר, ושתתחרה, ושתעשה את כל הדרגות שהיא צריכה לעשות

סימון דוידסון:  אז הנושא הזה של לאבד הרבה מאוד ספורטאים במדינת ישראל, יש בו גם אלמנט כלכלי מאוד מובהק, ובמיוחד, איפה? בפריפריה

סימון דוידסון:  במקומות המוחלשים

סימון דוידסון:  ואני אומר לכם, ויש לי דוגמאות לא רק מהשחייה, שדווקא בפריפריה צמחו הרבה מאוד שחיינים שהגיעו למשחקים האולימפיים

סימון דוידסון:  קחו למשל את עומר

סימון דוידסון:  עומר זה אומנם פריפריה, אבל אנשים שיש להם אפשרות לשלם – שלושה שחיינים מעומר היו במשחקים האולימפיים, חמדיה, קיבוצים לשעבר ששם צמחו הספורטאים הכי טובים זה הולך ונעלם כי אין הסעות, ואין תמיכה כספית, הכול משתנה

סימון דוידסון:       אני רוצה להעביר את רשות הדיבור ליעקב טומרקין

סימון דוידסון:  יעקב טומרקין, כולם מכירים אותו, אבל בעיניי באמת הוא אחד הדמויות הכי בולטות בשחייה הישראלית בשנים האחרונות במיוחד

סימון דוידסון:  בכלל, בספורט האולימפי

סימון דוידסון:  יותר מזה, אני אגיד לכם שהוא כולו לב ונשמה

סימון דוידסון:  ואני רואה אותו בהרבה מקומות שהוא הולך ומדבר עם ספורטאים, ומצטלם איתם, ועושה פעולות של התנדבות, והכי מרגש אותי מה שהוא עושה, ועשה למען הספיישל אולימפיקס, תמיד אני רואה את יעקב נמצא שם מוביל ובהרבה אהבה אתה מחבק את הספורטאים האלה, ואותי, באופן אישי, כאחד שמלווה אותם זה מאוד מרגש

סימון דוידסון:  בבקשה

יעקב מרגי: אני למדתי לשחות באשדוד, אני לא יודע כמה זה פריפריה

יעקב מרגי:  אנחנו מחשיבים את עצמנו באשדוד שאנחנו כבר לא פריפריה

יעקב מרגי:  אבל אני למדתי לשחות פה בארץ

יעקב מרגי:  התחלתי בגיל 6, רומי, את התחלת לפניי רומי, אז יש לך פור

יעקב מרגי:  כמו ילד טיפוסי לא עסקתי רק בשחייה, כי לא ידעתי או חלמתי שאני רוצה לאולימפיאדה כבר בגיל הזה

יעקב מרגי:  הייתי גם בג'ודו, כדורגל וכדורסל, ולאט לאט הענפים הצטמצמו, נקרא לזה, מזל או פוקס, נשארתי בשחייה רק בגלל הפן החברתי

יעקב מרגי:  אני חושב שזה ברור לכולנו בצמרת הספורט ההישגי בעיקר, שרוב ההצלחות שלנו בארץ זה מגיע מפן חברתי – אם אני, או לינוי, או ארטיום, או כל ספורטאי אחר מהג'ודו, אנחנו הגענו לשם בגלל קטע חברתי כי החברים שלנו היו שם, ונשארנו שם, ובסוף התבלטנו

יעקב מרגי:   אני חושב שהמעבר המשמעותי, כמו שאמרת, בבריכות שחייה אתה גם מגיע מעולם השחייה, נורא קשה להתקדם באגודות שחייה ברחבי הארץ, אם זה מתקנים, או בדרך כלל זה קאנטרי, וקאנטרי רוצה להכניס יותר מינויים, או לקחת שעות מסלול

יעקב מרגי:  אני לא יודע אם פעם יצא לכם ללכת לקאנטרי סתם לשחות, להגיע בשעות של הבוקר, השעות הקשות של השחיינים שזה שש בבוקר, ולנסות להיכנס לבריכה

יעקב מרגי:  תמיד יש את המנוי שהוא כבר 40 שנה באותו מסלול, ולבוא להגיד לו לעבור את המסלול, זה לא נעים

יעקב מרגי:  זה כמעט גולש לאלימות, ולמה? כי יש פה נבחרת שבאה להתאמן, או אגודת שחייה שרוצה להתאמן, אבל לא, הוא במסלול שלו, ולא מעניין אותו שיש פה נבחרת, חלומות, או אלופים אולימפיים, לא משנה מה, פה זה מתחיל

יעקב מרגי:       המעבר הראשון שלי, הקריטי, שעשיתי בעצם לספורט הישגי, זה היה בגיל 14, שעברתי למכון וינגייט, אז זה היה פנימייה, היום זה אקדמיה

יעקב מרגי:  עברתי לשם בידיעה שאני לא כל כך יודע לאן אני מגיע

יעקב מרגי:  ידעתי שיש שם את השחיינים הכי טובים מכל הארץ, אבל עוד לא ידעתי שאני רוצה להגיע לאולימפיאדה, עוד לא חלמתי על זה

יעקב מרגי:  דבר שאני שמח שהיום אני רואה ילדים בני הגילאים של רומי ואפילו יותר צעירים שחולמים על אולימפיאדה, הם יודעים מה זה אולימפיאדה, מה זה משחקים אולימפיים, והינה, רק אתמול נוכחנו לדעת שגם הספורטאים המצליחים בענף הטופ טופ של הארץ שלנו, כדורגל כמעט אפשר לקרוא לזה כת, גם הם חולמים להגיע לאולימפיאדה

יעקב מרגי:  כשעברתי בגיל 14 לאקדמיה, נחשפתי לעולם מאוד מקצועי שבאיזשהו מקום משתווה לרמות הגבוהות בחו"ל

יעקב מרגי:  יש לי חדר אוכל

יעקב מרגי:  יש לי בית-ספר עם הסעות מאורגנות

יעקב מרגי:  אני מתחיל בשנה השנייה של היום, או בשעה השלישית וחוזר ליום ארוך

יעקב מרגי:   יש לי תגבור בערב של מורים פרטיים

יעקב מרגי:  מה שלדעתי היה מאוד חשוב אז באותה תקופה גם למאמנים האישיים שלי וגם למחנכים, שקודם כל, אם אני מצטיין בבריכה, אני גם חייב – עוד פעם, נגיד לא להצטיין בלימודים, אבל להיות טוב בלימודים

יעקב מרגי:  לא יכול להיות שאני אכשל בלימודים ואהיה טוב בשחייה

יעקב מרגי:  היה לנו גם חוק – מי שלא היה מצליח בלימודים, הוא לא היה בא לאימונים

יעקב מרגי:  לא היית בא לאימונים – לא היית יכול ללכת לבית-הספר

יעקב מרגי:  זה היה נורא ברור המגבלות

יעקב מרגי:  לא יכולת לעשות מה שאתה רוצה למרות שזה רחוק מההורים, ונקרא לזה אווירה של טיול שנתי עם עוד 100 מתבגרים הכי טובים בכל הענפים

יעקב מרגי:  היה שם שחייה, כדורעף, ג'ודו, טניס שולחן, הכול מהכול, ממש האליטה של הספורט הישראלי

יעקב מרגי:       אני חושב ששם נחשפתי

יעקב מרגי:  אני יעקב הקטן מאשדוד, אבל הינה, יש כמוני עוד 5, 6, 7, שאני צריך עכשיו להילחם איתם באימונים כל בוקר, ובעצם, לפלס את הדרך קדימה

יעקב מרגי:  אם זה היה בהתחלה שהייתי מגיע קטן, והייתי מנצח את הבוגרים, אז גם שם היה מאבקי כוחות שאני צריך לראות איפה אני נכנס, ואיך אני מצליח לתפוס את המקום שלי

יעקב מרגי:  אני רוצה לומר עכשיו לגבי תפקיד שלאחרונה התחלתי לעשות אותו בוינגייט, במכון וינגייט, אני גם ראש תחום של מאמנים ומדריכים כבר שנתיים

יעקב מרגי:  כשאני התחלתי לשחות באשדוד, כאשר הגעתי פעם ראשונה בגיל 6 לאימון, לא פגש אותי מאמן נבחרת ישראל

יעקב מרגי:  לא פגש אותי איזה מאמן שהוא עילוי

יעקב מרגי:  פגש אותי ילד שהיה בן 15 שעשה עבודת קיץ כמו קייטנה, קיבל שכר מינימום

יעקב מרגי:  עבר קורס מדריכים בגילאים האלה, והעביר את הזמן כי הוא רצה להרוויח קצת לפרנסתו

יעקב מרגי:  אני חושב שהדברים האלה, האנשים האלה שיגרמו לנו, המדריכים האלה בכל ענף, לאהוב את זה מההתחלה, אלה הדברים הכי חשובים

יעקב מרגי:      היום, כשאני מנסה להיות כמה שיותר להיות פעיל בקורסי מדריכים בעיקר, אפילו לא המאמנים בווינגייט, אני תמיד מסביר להם שקודם כל – אגיד את זה ככה – לצערי, רובנו לא נהיה ספורטאים אולימפיים, או נגיע למדליות באליפות אירופה, או באליפויות עולם, אבל אנחנו כן צריכים לחלום וכן לשאוף

יעקב מרגי:  אבל הארגז הכלים שנקבל מספורט תחרותי, לא משנה איזה ספורט, הוא הרבה יותר גדול, ותמיד תפגשו – הינה, כמו חבר הכנסת ולדימיר, שהיה ספורטאי מצטיין, וגם היום זה מלווה אותו עד היום, והוא זוכר את זה

יעקב מרגי:  אני בטוח שהמון אנשים בדרגות מאוד בכירות במשק הישראלי תמיד זוכרים - כן, הייתי בכדור עף, או הייתי בג'ודו, ותמיד היה המאמן שהכריח אותי להישאר אחרי אימון, ולשחות עוד שעה, או לזרוק לסל עוד שעה

יעקב מרגי:  לא יודע, הדבר הזה נוגע בכולנו

יעקב מרגי:  לסיום, אגיד, ברגע שהמדריכים יהיו טובים, החומר האנושי, אני יודע שאתה עובד על זה גם על המאמנים, אבל המאמנים והמדריכים יאהבו את מה שהם עושים, ויהיה להם רקע בסיסי מקצועי נכון, אני חושב ששם נוכל להגדיל בעצם את כמות הספורטאים הטובים

יעקב מרגי:  עוד הפעם, אני עדיין מחזיק בשיא ההישגי באולימפיאדה, אבל כבר עברו 10 שנים, היינו צריכים כבר מזמן לשבור את זה

יעקב מרגי:  אני מקווה שבאולימפיאדה הקרובה זה יקרה, אבל אנחנו צריכים תמיד להתקדם ולשאוף להגיע  כמה שיותר גבוה

יעקב מרגי:  תודה

סימון דוידסון: תודה

סימון דוידסון:  יעקב, אם היית נשאר באשדוד, היית במקום השביעי באולימפיאדה?     

יעקב מרגי: לא

סימון דוידסון: היית נשאר הרבה שנים בשחייה לדעתך

יעקב מרגי: לא

סימון דוידסון: זו תשובה שאני מקבל מכל ספורטאי

סימון דוידסון:  צריך להבין שאלה שמגיעים למרכז המחוננים בוינגייט, זה מעטים שבמעטים, זה פינצטה, פחות מעשירית האחוז

סימון דוידסון:  זאת אומרת, 99

סימון דוידסון: 9% מהספורטאים במדינת ישראל יגידו את התשובה של יעקב – לא נגיע למשחקים האולימפיים, לא נוכל להתקדם, נפסיק בגיל צעיר

סימון דוידסון:  וכל זה השלכה של מתקנים, כמו שהוא אמר עם הזקן או הזקנה שלא מוכנים לעבור מסלול

סימון דוידסון:  אספר לכם

סימון דוידסון:  לא אשכח בחיים, מכביה במדינת ישראל, אני אז בזמנו החזקתי בריכה, בשעה תשע בבוקר, מגיעה הקבוצה של נבחרת ארצות-הברית של המכביה לבריכה בווינגייט

סימון דוידסון:  מגיע לבריכה לייזק

סימון דוידסון:  זה אחד מהשחיינים הכי גדולים, יהודי, ורוצה להיכנס למים

סימון דוידסון:  מתחיל לשחות, ואחרי 10 דקות, מגיעה זקנה מהמושב, וזורקת עליו את השק עם הסנפירים שהביאה, ואומרת לו: תעבור מסלול

סימון דוידסון:  הוא היה בהלם

סימון דוידסון:  אני הייתי שם

סימון דוידסון:  יצא מהמים בבושה, הוא לא ידע מה לעשות

סימון דוידסון:  כל הנבחרת יצאה מהמים

סימון דוידסון:  הייתה פה תקרית דיפלומטית

סימון דוידסון:  באותו יום נסענו אליהם למלון לבקש סליחה, והבאנו להם אוכל

סימון דוידסון:  שתבינו, שזו התרבות במדינת ישראל

סימון דוידסון:  אין כבוד לספורטאי על במדינת ישראל

סימון דוידסון:  אין

סימון דוידסון:  לא קיים

סימון דוידסון:       דבר שני, אתה דיברת על מאמן של צעירים

סימון דוידסון:  אני אספר לכם על המדינה שאנחנו לא אוהבים לציין אותה, אבל בנושא הזה של ספורט באמת עילוי

סימון דוידסון:  נסעתי להשתלמות בהונגריה עם רובי

סימון דוידסון:  אנחנו מגיעים למרכז שגידל הכי הרבה ספורטאים אולימפיים בהונגריה, מדליסטים אולימפיים

סימון דוידסון:  ואתה רואה בן אדם בן 70, עובד כל חייו עם החבר'ה הצעירים

סימון דוידסון:  הוא זה שמקבל אותם

סימון דוידסון:  הוא זה שמאמן אותם

סימון דוידסון:  הוא זה שמגדל אותם ומכניס את היסודות

סימון דוידסון:  אגיד לכם מה קורה עם המדינה הזאת? כשאתה זוכה במדליית זהב אולימפית, 60% הפרס הכספי זה למאמן שגידל אותך כשהיית ילד

סימון דוידסון:  לא לזה שהביא אותך למשחקים האולימפיים

סימון דוידסון:  יעקב, תודה רבה על מה שאמרת

סימון דוידסון:  אנחנו נמשיך בהמשך

יאסר חוג'יראת: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, אני חושב שהדיון הוא מאוד חשוב

יאסר חוג'יראת:  עידוד הספורטאים והטיפוח שלהם וההצלחות בכל הענפים הוא מאוד חיוני לכל חברה, גם לצעירים עצמם

יאסר חוג'יראת:  אבל אין מה לעשות, כי במציאות שאנחנו חיים בה – חברי דיבר על המרכז והפריפריה, אבל יש את הפריפריה שבתוך הפריפריה, ואני מדבר על החברה הערבית הבדואית בנגב שבתוכה יש מחסור כמעט בכל הענפים של הספורט – לגבי תשתיות שיכולות להוות תשתית להתפתחות של הספורטאים, מה עוד שהמצב הסוציו-אקונומי שם הוא מאוד חלש בתוך המדינה החברתית-כלכלית

יאסר חוג'יראת:  ולכן, אפשרויות הטיפוח לספורט כמו תחומים אחרים היא מאוד קשה

יאסר חוג'יראת:  ולכן, כאשר באים ומעלים לדיון נושא של טיפוח ספורטאים וההצלחה שלהם, לפי דעתי, צריך לקחת את האוכלוסייה הזאת בחשבון בכל התוכניות שקיימות, הפוטנציאל קיים

יאסר חוג'יראת:  וחוץ מההצלחות של בודדים שעברו את כל החסמים האפשריים והצליחו, המציאות הכללית היא מאוד קשה

יאסר חוג'יראת:  תודה רבה

סימון דוידסון: אני מתחבר למה שאתה אומר

סימון דוידסון:  במשלחת האחרונה במשחקים האולימפיים, לא היה אף נציג לחברה הערבית

יורם כהן: בכל האולימפיאדות היו שניים

סימון דוידסון: שזה עצוב

סימון דוידסון:   אני אתן לך דוגמה אחת טובה יורם, שלפני  שנה וחצי מהמקום שיאסר גר, הוא היה גם שם אחראי על הספורט תקופה ארוכה

יאסר חוג'יראת: הייתי מנהל אגף חינוך 23 שנים

סימון דוידסון: בחורה, יש אדם מיוחד, חמד, שבזכות חמד, אני לא מתבייש להגיד, ובזכותך, שהיית שם אחראי על החינוך שנתת לו את הכלים, יש שם מערכת ספורטיבית מדהימה

סימון דוידסון:  יש בריכת שחייה חדשה

סימון דוידסון:  פרויקט של לימוד שחייה שאני שמח שאני התחלתי אותו

סימון דוידסון:  יש שם מועדון כדורסל, כדור-עף, כדורגל

סימון דוידסון:  כמעט כל ילד מתעסק שם בספורט, ג'ודו

סימון דוידסון:  וזו רק דוגמה שאם אתה שם בן-אדם כמו חמד, אתה נותן לו את הכלים - - -      

יאסר חוג'יראת: גם התשתיות הוא נושא מאוד חשוב

סימון דוידסון: חמד הוא דוגמה טובה

סימון דוידסון:  יש לנו בריכה ואולם

סימון דוידסון:  חורה – יוצא מן הכלל

סימון דוידסון:  יצא דוח מבקר המדינה, עשינו בשבוע שעבר דיון בוועדת ביקורת המדינה בנושא הזה, המצב של התשתיות והמתקנים במדינת ישראל הוא לא עולם שלישי, הוא כבר לא עולם רביעי

סימון דוידסון:  66% מבתי-הספר אין אולם בכלל, שלא נדבר על בריכות שחייה

סימון דוידסון:  יש במדינת ישראל ארבעה אצטדיוני אתלטיקה של 400 מטר מאושרים

סימון דוידסון:  אנחנו כל כך הרבה אחרי מה שצריך לקרות - אתה יודע, אם נבכה זה לא יעזור, צריכים לדבר על זה ולעשות

סימון דוידסון:  אבל אם מדינת ישראל מתקצבת ב-260 מיליון שקל בשנה מתקני ספורט  זה הסכום, אז לאן נגיע? כשלפי מבקר המדינה צריכים לתקצב ב-14 מיליארד שקל כדי להגיע לאיזשהו מצב של איזון

סימון דוידסון:       בבקשה, מכון וינגייט

סימון דוידסון:  רק תציין שזה הקצפת של הקצפת

סימון דוידסון:  בעצם, זה התות של הקצפת

חנן דצינגר: כיוון שאתה מכיר את הספורט לפני ולפנים

חנן דצינגר:  יאיר, מונה לפני כחצי שנה

חנן דצינגר:  בפעם הראשונה בווינגייט, ובכלל, במשרד הספורט, הווינגיט זה הזרוע הביצועית שלו - מנהל היחידה לצעירים

חנן דצינגר:  יש לו צוות של אנשים, זו הפעם הראשונה, וזה אולי ממחיש למה הדיון פה חשוב ומה נעשה כרגע בנקודה הקרובה

יאיר לוי: צהריים טובים, תודה רבה על ההזמנה לדבר על הנושא הכול כך חשוב שאנחנו עוסקים בו ברמה היומיומית

יאיר לוי:  כמו שחנן הציג, אז המחלקה הזו, זו בעצם מחלקה חדשה בתוך היחידה לספורט הישגי שפועלת במכון וינגייט

יאיר לוי:  בעצם, אנחנו מדברים על יישום של סעיף מאוד חשוב מתוך חוק המכון שנחקק ב-2017, שמדבר על הקמת גוף מקצועי לאומי שיתכלל את כל הפעילות בנושא איתור וטיפוח כישרונות בספורט

יאיר לוי:  אני בעצם מנסה לנוע בדקות הקרובות ככל שיאפשר לי הזמן בציר שבין המערכת שיעקב טומרקין הצליח להתפתח בה, לבין המערכת שאני מקווה שרומי וחברותיה וחבריה יזכו להתפתח בה בתנאים הרבה יותר טובים כדי שנוכל לעלות בכמה סדרי גודל כמו שציינת קודם

יאיר לוי:  בואו נראה למה אנחנו בכלל אנחנו צריכים איזושהי מערכת לאומית

יאיר לוי:  נכון שאנחנו לא מדברים פה על סיבתיות מוחלטת

יאיר לוי:  אבל אם תסתכלו על הנתונים שהצגתי שם, למעשה, כל ספורטאי הישג באופן גורף של מדינת ישראל בוודאי אלה שמגיעים לרמות הגבוהות ביותר, עבר בנוסף לטיפוחו במועדון ובאיגוד דרך המסגרות הלאומיות שהתקיימו עד היום – סגלי נוער, אקדמיה למצוינות, פרויקטים כאלה ואחרים שבהם המדינה תמכה, ואותו ספורטאי או ספורטאית השתייכו אליהם, וזה בעצם היווה אבן דרך בהתפתחות של כל ספורטאי ההישג שלנו כמעט ללא יוצא מין הכלל

יאיר לוי:  אני אציין שהיום 29 ספורטאים בסגל הזהב של הועד האולימפי

יאיר לוי:  27 מתוכם עברו במסגרות האלה מגיל מאוד צעיר

יאיר לוי:  יורם מכיר את השם שלהם עוד מימי מרכזי המצויינות בגילאי 13, 14, ואחר כך דרך הפלטפורמות של היחידה

יאיר לוי:  אבל מה הבעיה? אנחנו עוסקים פה כמו שציינתם קודם בפלח אוכלוסייה קטן ביותר והאקסקלוסיבי ביותר שאליו יכולנו להגיע

יאיר לוי:       בעצם, אם נסתכל למה אנחנו רואים שורה של פערים ואתגרים במנגנון שהיה קיים כל השנים עד להחלטה להקים את המחלקה ולצאת לדרך חדשה

יאיר לוי:  אנחנו מדברים גם על פיזור של סמכויות בין יותר מדי גופים שונים, גם על חוסר ברצף ובאחידות בבקרה המקצועית על הפעולות שנעשות שהביאו באמת לנשירה או לזיהוי לא נכון של מי אנחנו צריכים להתמקד לאורך השנים בענפים השונים

יאיר לוי:  פערי תקצוב – נגענו פה בכל דרך אפשרית

יאיר לוי:  אבל כמו שציינת סימון, יושב-ראש הוועדה, הורה היום משקיע אפילו בגילאי נוער מגילאי כד"תים עד היום סכומים מאוד גדולים כדי שהנער או הנערה בבית שלו התפתח לרמות הישג באמת גבוהות

יאיר לוי:  זה נושא שהוא מאוד קריטי

יאיר לוי:  כמובן מתבטא גם בחסר מאוד גדול בכוח אדם

יאיר לוי:  אין כמעט איגוד שיכול להעסיק מאמן או מאמנת כמאמן מומחה טיפוח צעירים בצורה קבועה, חלקיקי משרה, מינוי פר משימה ודברים כאלה

יאיר לוי:  עוד אין לנו את הדבר הזה

סימון דוידסון: יש לך מספרים לגבי התקצוב?     

יאיר לוי: בעצם, התכנית החדשה, כפי שציין חנן, התחלנו לעבוד רק בחלק האחרון של השנה שעברה

יאיר לוי:  תוקצבנו לראשונה, והתחיל להיבנות המנגנון של המחלקה שבראשה אני עומד במכון, בא לתת מענה לכל אותם פערים ואתגרים

יאיר לוי:  אז יש לנו חזון

יאיר לוי:  חזון גדול שבעצם מדבר על כמה דברים מרכזיים

יאיר לוי:  קודם כל, אנחנו רוצים לפתח כמו במדינות הכי מתקדמות מסלול לאומי רב ענפי שמכסה את כל קשת הענפים, אנחנו מדברים כרגע אולימפי, לא אולימפי, ופר-אולימפי

יאיר לוי:  גם בתחום האיתור, גם בתחום המיון וגם בתחום הטיפוח של ספורטאי ההישג

יאיר לוי:  אנחנו רוצים שהמודל הזה יפעל בסטנדרטים הכי גבוהים

יאיר לוי:  אנחנו כבר מכירים אותם

יאיר לוי:  היינו בהשתלמויות לאורך השנים

יאיר לוי:  אנחנו יודעים מה צריך לעשות, אנחנו רוצים ליישם את זה עכשיו בסטנדרטים הגבוהים אל מול כל ענפי הספורט השונים

יאיר לוי:  בעצם, אנחנו רוצים להגיע למצב שאנחנו מצליחים להרחיב ולהעמיק את כל השלבים, כמו שאמרת, זו הפירמידה ההישגית, זה לא הספורט לכול, זו הפירמידה של הקצה, של הקצפת של ספורטאי ההישג

יאיר לוי:  אנחנו רוצים להרחיב ולהעמיק את כל השלבים השונים גם באיכות ובכמות של ההישגים

יאיר לוי:  גם במספר הספורטאים ששותפים להישגים, לא רק עוד גמרים ומדליות של יעקב, אלא עוד ספורטאים נוספים שתורמים למערך הזה, ואנחנו רוצים לעשות את זה בעוד ענפים שונים, להגדיל את מגוון הענפים שאנחנו בעצם פועלים בהם

יאיר לוי:       בקצרה על המודל

יאיר לוי:  אני מדבר על המסגרות הלאומיות, על האקדמיה, על סגלי כד"תים, סגלי נוער,  על דברים שמפעילה המערכת הלאומית מטעם משרד הספורט, והוועד האולימפי, דרכנו היחידה לספורט הישגי

יאיר לוי:  אתם רואים בצד שמאל, יש לנו כמובן שותפים מאוד מרכזיים ושחקני מפתח, חלקם נמצאים פה בחדר איתנו, אנחנו ממש לא עושים את הדברים לבד

יאיר לוי:  הספורטאי קודם כל מתפתח במועדון

סימון דוידסון: מה יש לכם במשרד החינוך?     

יאיר לוי: אני אגע בקצרה

יאיר לוי:  בעצם, אתם יכולים לראות שבמבנה החדש, היחידה לספורט הישגי חולשת כמו במודל הבריטי מלמטה, מהשלב הראשון שבו הספורטאי הצעיר, או הספורטאית הצעירה יוצאים מרמת המועדון לאיזושהי לאומית שמטפחת מצוינות, בעצם, יש לנו מחלקה שעוסקת בטיפוח שזו המחלקה החדשה שבראשה אני עומד, והמחלקה ההישגית שפעלה ביחידה כל השנים

סימון דוידסון: מה זה אומר איזה גילאים?     

יאיר לוי: אפשר להגיד שגיל הנוער שזה הגבול שבין שתי המחלקות, תלוי בענף

יאיר לוי:  באזור גילאי 18-20, שוב, תלוי באיזה ענף אנחנו עוסקים, יש ענפים שבהם הג'ונייר כבר נגמר בגיל 16, ויש ענפים שמוגדר גיל 21

יאיר לוי:  אבל מבחינת רבדי הגיל המקצועיים, המחלקה ההישגית מתעסקת באולימפיים ובעתודה ההישגית, אלה שהם עוד רגע אולימפיים, והמחלקה הצעירה מתעסקת במה שמוגדר – נוער כד"תים, טרום כד"תים, זו המחלקה שלי

סימון דוידסון: מאיזה גיל אתה נוגע בספורטאים?         

יאיר לוי: מגיל 13, 14 ברוב הענפים לכיוון גיל 20

סימון דוידסון: אתה משתלב למרכזי מצויינות, ומשם אתה בעצם מאתר את הספורטאים? אתם לא מגיעים לאגודות

יאיר לוי: התוצרים של המרכזים

יאיר לוי:  אנחנו בעצם משנים טיפה את מודל ההפעלה, ומגיעים לגילאים צעירים שממש חופפים למה שנעשה קודם לכן במרכזים, ובאמצעות כל הפעולות של התאחדות הספורט לבתי הספר  עם הפיקוח על החינוך הגופני, שני הגופים שיושבים כאן, יש לנו הרבה פרויקטים, במיוחד נושא האיתור, פרויקט שאנחנו מקווים שנוכל להתחיל אותו בשנת הלימודים הקרובה של איתור כישרונות גולמיים יוצאי דופן מתוך האוכלוסייה הכללית,  כי יש הרבה מאוד ילדים, אפילו במדינה הקטנה שלנו שלא נמצאים בתוך פירמידת הספורט התחרותי, או נמצאים במקומות שלא בהכרח מבטאים את הפוטנציאל המירבי שלהם בתוך הפירמידה

יאיר לוי:  אנחנו רוצים לייצר איזשהו פרויקט, אני לא אלאה אתכם בכל הפרטים, אבל פרויקט מאוד אקסקלוסיבי

יאיר לוי:       אני רוצה להדגיש את רשת וינגייט למצויינות וספורט

סימון דוידסון: אני רוצה להתמקד במשהו

סימון דוידסון:  משרד החינוך

סימון דוידסון:  הרי בסוף במשרד החינוך נמצאים כל הילדים

סימון דוידסון:  איך אנחנו מגיעים לילד הבדואי, לא בחורה שיש לו את חאמד שיודע לטפח, אני בטוח שיש כאלה

סימון דוידסון:  אנחנו תמימי דעה בנושא הזה

סימון דוידסון:  איך אני מגיע לאותו ילד שהוא רץ כמו שד בדרום הארץ? אפשר להגיע אליהם בכלל?     

חנן דצינגר: יש תוכנית לדבר הזה

חנן דצינגר:  יורם בקיא בדברים הקטנים

חנן דצינגר:  רק משפט בנושא של החברה הערבית הבדואית

חנן דצינגר:  אני אומר שוב, התמזל מזלי שבקדנציה שלי זה מה שקורה, כמי שמכיר טוב את הדרום, כמי שגדל מטר ליד חורה

חנן דצינגר:  פתחנו שלוש אקדמיות ברהט, שפרעם ובטייבה

חנן דצינגר:  זה רב ענפי

חנן דצינגר:  בסך הכול, 40 ספורטאים, טופ, טופ, טופ לייבל שלהם

חנן דצינגר:  הם צריכים לאתר את ה-40 הספורטאים הכי טובים שיש להם

חנן דצינגר:  הם מקבלים שתיים ורבע מיליון שקל לשלוש שנים כדי להעמיד את הספורטאים הכי טובים שיש באזור, אם זה ברהט, אנחנו לא מצפים שיגיעו גם לילדים מרהט

חנן דצינגר:  נכון שהפזורה שם היא קצת שונה, זו לא הפזורה שנמצאת ליד שוקת

חנן דצינגר:  אבל אנחנו מצפים שכן ילדים מאזור הפזורה או לא משנה או בכלל מחורה או מערערה, או מלקיה יגיעו לשם

חנן דצינגר:  מושקע שם הרבה מאוד כסף עם מאמנים, מעטפת והכול תחת פיקוח של הרשות ותחת פיקוח הדוק שלנו

חנן דצינגר:  זה חסר תקדים מה שנעשה בדבר

וליד אל-הואשלה: איך אתה מוודא שהילד באבו-קרינאת, יידע שיש אקדמיה ברהט? או בביר אל-מכסור, שזה קרוב לשפרעם, או מכפר אחר למשל מטובא, יידע שיש אקדמיה קיימת בשפרעם? 	 

חנן דצינגר: יש לנו צוות של מפקחים, כל מפקח עובד מול מנהל מחלקת הספורט ביישוב

חנן דצינגר:  אני ממשרד הספורט

חנן דצינגר:  משרד החינוך יגיד את זה כי הוא שותף מרכזי נכלל בכול

חנן דצינגר:  אבל כל מנהל מחלקת ספורט יש לו קשר ישיר עם המפקח שלנו

חנן דצינגר:  המפקח שלנו מיידע אותם על הפרויקט הזה שמתחיל, וזה חלק מהרצון שלנו

חנן דצינגר:  המפקח שלנו בצפון גאזי מג'דאדה

חנן דצינגר:  יש גם את תמים סאלח גם

חנן דצינגר:  אבל גאזי הוא אחראי, הוא מוביל את הפרוייקט הזה ברמת המינהל

חנן דצינגר:  בחור יוצא דופן

חנן דצינגר:  עושה עבודה מצוינת

יאיר לוי: אם שמתם לב, בפירמידה, בשכבה התחתונה היה כתוב – מרכזים אזוריים רשת וינגייט למצויינות בספורט

יאיר לוי:  כמו שהזכירו פה רבים מהדוברים, יש קושי באזורים שונים, במיוחד באזורים שמוגדרים פריפריה לספורטאים צעירים ומוכשרים לבטא את הכישרון שלהם, לממש את הפוטנציאל להגיע לרמות של הישגיות ומצוינות

יאיר לוי:  זה לא שאין שם כישרון, יש שם המון כישרון

יאיר לוי:  יש בעיה מערכתית

יאיר לוי:  אחד הדרכים שאנחנו רוצים לפתור את הבעיה הזאת, את הדבר הזה הצגתי לראשונה במינהל הספורט בשנת 2016, מודל שמתבסס על השיטה הצרפתית של  רשת של מרכזים אזוריים שמטפחים מצוינות הישגית בספורט, באותם רבדי גיל ראשוניים שבהם מוציאים את הילד מהמועדון גם לפעולות של מצוינות, כשהמטרה היא בסוף, בסוף, מכיוון שאין הצדקה לקיים פעילות אזורית בגילאים הבוגרים יותר, בסוף, להזרים אותם במעלה הפירמידה אל הפעילות שמתרחשת במכון הלאומי, בבית הלאומי של הספורט במכון וינגייט, שכוללת גם את האקדמיה למצוינות שהנציגים שלה נמצאים פה, גם את תוכנית הבתים הלאומיים

יאיר לוי:  בעצם, 18 ענפי ספורט כבר שקבעו שם את ביתם הלאומי עם פעילות של כל הנבחרות – כד"תים, נוער ובוגרים

יאיר לוי:  אבל להגיע קודם כל, להגיע לשכבה רחבה הרבה יותר של כישרונות צעירים, להביא את המצוינות אליהם, להשפיע גם על הפעילות במועדונים, כי כשיש ספורטאי או ספורטאית מוכשרת, מי שמכיר את ענף הסיוף למשל, ואת העבודה של יעקב פרדמן במעלות, רוב ספורטאי הנבחרות מגיעים משם

יאיר לוי:  כשיש מישהו שמצליח להתפתח בתנאים כאלה - הוא לא מקופח כבר ברמות הכד"תים הנוער וכו', הוא מקבל את כל התנאים

יאיר לוי:  הבעיה שלנו לפני זה

יאיר לוי:  אנחנו רוצים וצריכים להגיע, אבל מי שמכיר, אנחנו רוצים עוד הרבה מועדונים כאלה ועוד הרבה מרכזים

יאיר לוי:  אז זה נדבך מרכזי מאוד בתוכנית שבשבילו אנחנו נצטרך את התקצוב, ובעצם את כל הצעדים שאנחנו צריכים

יאיר לוי:      אגיע למסר המרכזי שאיתו רציתי להגיע, ולא להלאות אתכם במספרים

יאיר לוי:  למעשה, ברשותך, סימון, במערכת הספורט, התפתחו פה לאורך השנים, והתפתח בסיס לכל הפלטפורמות שאנחנו צריכים כדי לייצר tal and pathyay  שלא נופל בשום דבר ממדינות ספורט חזקות שאנחנו מכירים ורוצים להידמות אליהן

יאיר לוי:  נדרשים כמה צעדים כדי שנוכל להפעיל בצורה מלאה

יאיר לוי:  הצעד הראשון – החלטה להכניס את האנך ההישגי, שוב, אני מדבר על האנך ההישגי תחת קורת גג אחת, זה כבר בוצע

יאיר לוי:  זה בוצע בהחלטת מכון הספורט שהקימה את המחלקה שלנו בתוך היחידה

יאיר לוי:       הדבר השני, זה תקצוב שתואם את הצרכים

יאיר לוי:  נגענו כבר בכמה מסגרות, תיכף החברים יגעו בעוד מסגרות

יאיר לוי:  צריך לתקצב את המסגרות באופן שתואם את הצרכים האמיתיים כדי שנוכל לתת לספורטאים את המענה הראוי

יאיר לוי:  ההורים תמיד הצטרכו לשים כמה שקלים בתחילת הדרך, אין ספק, לא נוכל לממן הכול, אבל צריך להפחית  את זה בצורה דרמטית כדי שנוכל לפתח פה עוד ספורטאים

יאיר לוי:  כבר חל ביצוע ראשוני בשנה שעברה של הדבר הזה, צריך להמשיך איתו

סימון דוידסון: אתה מדבר על משהו שהוא לא במקום האגודות, הוא תוספת לאגודות

יאיר לוי: כן, התקצוב שהולך לאיגודים כדי שסגלי טרום כד"תים, כד"תים, נוער יקבלו את היכולת

יאיר לוי:  שנה שעברה חולק כחמישה מיליון שקלים

יאיר לוי:  יש שם שקפים שהרצנו קדימה, אבל התקציב הוא תקציב מתפתח ועולה, כי ככל שהמערכת תעבוד ותצליח – נצטרך יותר תקציב לתמוך ביותר ספורטאים מוכשרים שייכנסו לתוך הפירמידה, יותר נבחרות שהתפתחו

חנן דצינגר: התקציב של כל הפרויקט הוא 7

חנן דצינגר: 1 מיליון, כאשר מתוך זה כחמישה מיליון הלך לטובת - - -     

סימון דוידסון: זה לא כסף מלגות לילדים, זה לתוכן מקצועי

יאיר לוי: הנקודה האחרונה ואולי החשובה ביותר

יאיר לוי:  אנחנו צריכים לעגן את התוכנית הזאת בבסיס התקציב, בבסיס התקציב של המכון את המחלקה, ובבסיס תוכניות התמיכה דרך משרד הספורט כדי שבאמת יהיה לו אופק אמיתי

יאיר לוי:  כולכם יודעים תהליכי טיפוח ספורטאים, תהליכי טיפוח כישרונות בספורט לוקחים שנים

יאיר לוי:  אנחנו לא יכולים לרחף כל שנה בחוסר ודאות

יאיר לוי:  אנחנו צריכים את הודאות הזאת קדימה, כדי שנוכל להפוך באמת למערכת ספורטיבית שממצה פה את הכישרון ומקפיצה אותנו קדימה

יאיר לוי:  תודה רבה

סימון דוידסון: ברשותך

יאסר חוג'יראת: אני חבר כנסת בדואי מהצפון, אבל חשוב לכל הערבים – גם הבדואים בצפון, וגם בדרום

יאסר חוג'יראת:  אני גם הייתי ראש מועצה בביר אל-מכסור, מכיר טוב את ראזי, היתה לנו תוכנית ספורט, היינו בירדן, וזו הייתה תוכנית מצוינת

יאסר חוג'יראת:  אני לא יודע אם היא קיימת עדיין – היא ממשיכה

יאסר חוג'יראת:  לגבי זיהוי פוטנציאל

יאסר חוג'יראת:  הפוטנציאל בתוך היישובים בחברה הערבית הוא גדול

יאסר חוג'יראת:  רוב הספורט בחברה הערבית זה כדורגל

יאסר חוג'יראת:  כמעט ואין ספורט אחר ביישובים הערבים כי לא מטפחים אותו

יאסר חוג'יראת:  בכדי להצליח לגלות את הפוטנציאל של הצעירים לספורט תחרותי, גם צריך לחזק ולהקים מחלקות ספורט בתוך המועצות המקומיות

יאסר חוג'יראת:  לצערי, בחלק גדול מהמועצות המקומיות גם אין מחלקת ספורט

יאסר חוג'יראת:  בחלק גדול מהיישובים הערבים אין גם תשתיות, אין מגרשים שאפשר לאמץ את האנשים ואת הילדים

יאסר חוג'יראת:  לדעתי, משרד הספורט, בעיקר התרבות והספורט, צריך להשקיע בחברה הערבית מבחינת תשתיות ולהעלות את המודעות

יאסר חוג'יראת:  היום גם המצב הסוציו-אקונומי לא עוזר להורים לקחת את הילדים ולהכניס אותם למסגרות ספורט

יאסר חוג'יראת:  אם אתה רוצה היום לקחת את הילד שלך למסגרת מחוץ ליישוב שלך, וגם לנערים, זה עולה לך 3,000 שקלים ויותר

יאסר חוג'יראת:  לאחרונה שמעתם על "שיבלי", שחקן כדורגל שהגיע מהנבחרת לאולימפיאדה, וגם מסכנין

יאסר חוג'יראת:  אז הפוטנציאל קיים

יאסר חוג'יראת:  ולכן, מה שמוטל על אנשי המקצוע במשרדי הספורט וגם בחינוך, הוא לדעת איך להגיע לאותם צעירים על מנת לטפח אותם

יאסר חוג'יראת:  במיוחד, כשלפעמים ההורים הם מעוטי יכולת, ולא יכולים להשקיע באותם ילדים כדי שיגיעו רחוק

יאסר חוג'יראת:  זה אתגר שמוטל עליכם, על המשרדים, על הממשלה ועל המדינה

סימון דוידסון: אני רוצה לחזק אותך

סימון דוידסון:  אני שנתיים מדבר על זה

סימון דוידסון:  ילד עסוק - זה ילד בריא

סימון דוידסון:  ככל שהילדים שלנו והנוער שלנו יהיו עסוקים – אני מייצג את הספורט, אבל זה יכול להיות במוסיקה, בתנועות נוער

סימון דוידסון:  ילד עסוק זה ילד בריא

סימון דוידסון:  הוא פחות עם הדבר הזה

סימון דוידסון:  הוא לא יגיע לפשע, הוא לא יגיע לאלימות, הוא לא יגיע לסמים

סימון דוידסון:  זה הפתרון היחידי שיכול להיות לילדים במיוחד בחברה הערבית

סימון דוידסון:  ככל שנשקיע בחברה הערבית שישחקו כדורגל, שיעשו ג'ודו, שישחו, כל ענף ספורט, ואני לא מדבר רק על המדליה האולימפית, מדבר על החוסן של החברה, אותם ילדים לא יגיעו למקומות שאנחנו לא רוצים שיגיעו

סימון דוידסון:  כל שקל שנשקיע כמדינה באותם ילדים, נחסוך 10 שקלים קדימה

סימון דוידסון:  אנחנו יודעים את זה

סימון דוידסון:  אבל זה תהליך, זה לוקח זמן

סימון דוידסון:  בסוף נופל האסימון לעוד אחד, ולעוד אחד

סימון דוידסון:  בסוף כל חברי הכנסת מבינים את זה, ובסוף נעשה את זה

סימון דוידסון:  אבל זה תהליך ארוך

יורם כהן: אני שמח לספר קצת יותר על האקדמיה ועל המצב הנוכחי כיום

יורם כהן:  זה שתומרקין פתח וסיפר על החוויה שלו בתור ספורטאי במסגרת שלנו זה היה מדהים

יורם כהן:  אני חושב שזה נכון לכל מי שיושב פה בשולחן קצת להבין מה זה אומר התהליך של לעבור ספורטאי

יורם כהן:       לפני שבועיים פגשתי ספורטאי בן 15, אנחנו מדברים רגע על טיפוח צעירים, וכאשר הוא יושב איתי בחדר, וגם ההורים נמצאים וכל מי שאמור להיות מנציגי וינגייט והוא אומר – אני רוצה לזכות במדליה אולימפית, אז אנחנו פה בשביל להגשים לו את החלום

יורם כהן:  לתת לו את כל הרמה מהרמה של תשתית, ולתת לו את הליווי כדי שהוא יצליח, בין אם הוא יצליח במציאות או לא, אנחנו פה להגשים את החלום הזה, ולתת לו את השאיפה להבין שהמציאות מאפשרת

יורם כהן:      האקדמיה הוקמה מתוך מחשבה ליצור קורת גג לספורטאים וספורטאיות בישראל

סימון דוידסון: רק לציין שמי שהקים את האקדמיה זה ד"ר גלעד ויינגרטן, צריך לציין את זה

סימון דוידסון:  זה לזכותו, הוא נלחם על זה

סימון דוידסון:  הוא זה שהקים את האקדמיה

יורם כהן: כיום יש לנו 13 קבוצות אימון ב-11 ענפים שונים, עוד מעט נסקור גם את הענפים שנמצאים פה לגבי העניין של כדורגל, אז גם לראות את הענפים שנמצאים מתוך מחשבה ליצור פה את הענפים שיהיו אחר-כך במשחקים האולימפיים

יורם כהן:  מודל כלכלי שעובד יחד עם שיתוף של משרד הספורט, משרד החינוך וההורים

יורם כהן:  בהכשרתי, אני עובד סוציאלי, ואני מכיר גם את כל הרקע של המשפחות

יורם כהן:  יש לנו כיום כמעט 35% ספורטאים שמגיעים מהפריפריה, ואנחנו אומרים את זה גם למשרד הספורט, גם למשרד החינוך

יורם כהן:  אנחנו לא נמנע ספורטאי או ספורטאי שיגיעו אלינו למסגרת מבחינה כלכלית

סימון דוידסון: אז בוא, תסביר לנו כלכלית שאנשים יבינו איך מממנים את הדבר הנפלא הזה

יורם כהן: כיום יש לנו 60% מהספורטאים שממומנים על-ידי משרד החינוך, המינהל לחינוך התיישבותי שמתקצב ומסייע לנו, ו-40 ספורטאים שכן משלמים באופן פרטני על-ידי ההורים, ומקבלים מלגות דרך מכון וינגייט, משרד הספורט

יורם כהן:  אנחנו נעזרים כמובן גם באיגודים שמתוקצבים ויכולים לעזור למשפחות ולספורטאים עצמם

יורם כהן:  כן אגיד, בסופו של דבר, גם הספורטאים וגם משרד החינוך, אנחנו מנסים ליצור איזושהי פלטפורמה שתיתן להם את המענה, אבל עדיין התשלום הוא יכול להיות תשלום שנתי גבוה בהשוואה לספורטאי ברמה הישגית בחוץ יכול להיות שזה יהיה שונה

סימון דוידסון: כמה משלמת המדינה?     

יורם כהן: כן

יורם כהן:  אנחנו מדברים על קרוב ל-90 אלף שקלים בשנה על ספורטאי

סימון דוידסון: לא ספורטאי

סימון דוידסון:  כמה עולה הכול

יורם כהן: היום ברמה פרטנית כמה משפחה צריכה לשלם - - -     

סימון דוידסון: כמה המדינה משקיעה באקדמיה? חנן בוודאי יודע

חנן דצינגר: אם אתה מחשב את הכול בסביבות 14 מיליון שקל

סימון דוידסון: שמגיע כולו ממשרד הספורט? מה עם משרד החינוך

סימון דוידסון:  14 מיליון שקל מגיע ממשרד הספורט

יורם כהן: המינהל לחינוך התיישבותי אנחנו מדברים על משרד החינוך שמתקצב כמעט 74 ספורטאים אצלנו במסגרת

סימון דוידסון: יש חסכים של כסף חנן לפרויקט הזה של המרכז למצויינות?     

חנן דצינגר: הסיפור פה של האקדמיה שהורה צריך לשלם בין 33 אלף שקלים, הוא אמור לשלם שליש

חנן דצינגר:  אנחנו מכירים את זה

חנן דצינגר:  אני מכיר את זה גם כמעט מהבית, אז לא כולם מצליחים לשלם את הסכום הזה

חנן דצינגר:  יש סבסוד של הדבר הזה

חנן דצינגר:  בואו, צריך לזכור שהספורטאים האלה משתמשים במתקנים בתדירות מאוד גבוהה, מה שגם מחייב תחזוקה

סימון דוידסון: אין ספק

סימון דוידסון:  אני בעד

סימון דוידסון:  אני רוצה בסוף לדעת האם יש ילד שמגיע מאשדוד, ואין למשפחה כסף צריך להיות שם

יורם כהן: יש משפחות שמגיעות מאשדוד

יורם כהן:  יש משפחות שמגיעות מהדרום פריפריה, לא סתם ציינתי את זה ש-35% מהספורטאים שמגיעים מהפריפריה גם הגיאוגרפית, זה לא קורה

חנן דצינגר: חשוב להבין וגם יואב, וגם אייל ובטח יאיר, אנחנו עושים רביזיה בכל מה שקשור לאקדמיה, כמובן, יורם הוא שותף מרכזי אצלנו בכל תהליך, כמו שגם אתה פנית אליו

חנן דצינגר:  עושים תהליך עכשיו כדי לבחון את המשך פעילות האקדמיה לאן אנחנו רוצים

חנן דצינגר:  אנחנו רוצים "יעקבים", אנחנו רוצים "תומרקנים", זה מה שאנחנו רוצים

חנן דצינגר:  זו שאלה שעכשיו אנחנו שואלים אותה, היא עומדת על הפרק

חנן דצינגר:  אנחנו חיכינו שאייל ייכנס, כדי לתעל את המערכת, ובאמת, להביא את זה להישגים גדולים יותר

גיא דגן: חשוב להגיד שיש פה שותפות גדולה מאוד של משרד החינוך ומינהל לחינוך התיישבותי

גיא דגן:  הפלטפורמה היא בעצם מינהל לחינוך התיישבותי מבחינת פנימייה, זה לימודים יש מפקח על הספורט בפנימיות שהוא בעצם עוסק בזה, ועובד איתם בשוטף, ביום יום, שהוא חלק ממועצת המפקחים לחינוך גופני

גיא דגן:  יש פה בעצם שיתוף פעולה גדול מאוד בין שני המשרדים

חנן דצינגר: ההצלחה הגדולה היא שיתוף פעולה עם משרד החינוך, בין השאר, עם משרד החינוך

יורם כהן: החזון של האקדמיה, גם מבחינתנו שההצלחה של הספורטאים והספורטאיות שלנו תהיה ברמה לאומית והבין-לאומית לייצג בסוף את הנבחרות

יורם כהן:  יחד עם זאת, עם אחריות חברתית, עבודת צוות וישראליות, כי אנחנו לא רואים ספורטאי רק כספורטאי, אלא משהו שהוא הוליסטי

יורם כהן:  מבחינתנו, בסוף גם הספורטאים שייצאו מהמסגרת שלנו של האקדמיה ייצגו אותנו בנבחרות, אבל יהיו גם חלק מהחברה הישראלית ויעברו איזה מודלים

יורם כהן:  מבחינתנו ההצלחה היא לא רק בספורט, היא כן לבחור את הערכים וההישגים שאנחנו בונים אצל הספורטאי

יורם כהן:       קצת על המעטפת, ומה זה אומר להיות באקדמיה

יורם כהן:  יש פה כל כך הרבה שחקנים שבסוף דיברנו קצת על משרד הספורט ומשרד החינוך, מכון וינגייט, ומה שעוטף את הספורטאי מבחינת הצלחה, יש פה צוות חינוכי פדגוגי, יש פה מדריכים ומדריכות חברתיות שמלווים אותם בשעות הערב

יורם כהן:  צוותי האימון שאנחנו רוצים ושואפים באמת – כמו שאמרת חבר הכנסת סימון, לגבי זה שצריך לבחור את המאמנים שיהיו המאמנים בקצה, שיאמנו אותם יגיעו בסוף להישגים

יורם כהן:  מעטפת מקצועית, אם אנחנו מדברים על רפואת ספורט וצוותים מנטליים שמלווים אותם ברמה ההישגית – לכל ספורטאי, לכל ענף יש פה מלווה או מלווה מנטלית, בין אם זה פסיכולוג, עובד סוציאלי קליני שמלווה את הענף והורים

יורם כהן:  אני מציג תמיד גם בכניסה לאקדמיה בראיון הראשון עם הספורטאי כאשר יושב נער בן 15, או נערה בת 16, ואני מסביר להם שבתוך המשולש הזה שדיברנו עליו של וינגייט, של בית-ספר, של כל צוותי האימון יש את הדבר הזה שנקרא הורים

יורם כהן:  בסוף ההצלחה שלהם בספורט ומחוץ לספורט תהיה בזכות ההורים, ואנחנו משקפים את זה בשקיפות מלאה להורים גם כדי שיבואו ויבינו שאנחנו רוצים את עזרתם, ואת הסיוע מעבר לפן הכלכלי, להיות גוף תומך, וגם משקף את זה לספורטאים שאנחנו צריכים אותם

יורם כהן:  ההורים – יש מאמנים

יורם כהן:  יש צוותי אמון, יחד עם זאת, ההורים יצליחו ויהיו שם בצד הדרך בהצלחות ובכישלונות

דניאל פרידמן: אלה הענפים שיש לנו כיום

דניאל פרידמן:  אנחנו מדברים על 138 ספורטאים – יש 85 בנות, ו-53 בנים

דניאל פרידמן:  יש שני שליש בנות

דניאל פרידמן:  זו קצת שאלה פילוסופית מה זה אומר שהאם יש יותר אלטרנטיבות בחוץ - - -      

סימון דוידסון: זה בגלל כדורעף נשים

דניאל פרידמן: לא

דניאל פרידמן:  זה בגלל שיש לא מעט אלטרנטיבות בחוץ לבנים, ויכול להיות שכרגע המסגרות שמתאימות לנשים וקידום ספורט נשים

סימון דוידסון: יש לכם ענפים קבוצתיים שאין גברים

דניאל פרידמן: כדורסל - בנות, כדור מים - בנות, כדורעף יש בנים ובנות

דניאל פרידמן:  ג'ודו – בנים בנות

דניאל פרידמן:  טניס שולחן

דניאל פרידמן:  טריאתלון, כדורגל – בנות, עכשיו בתהליך של סגירה, יציאה מהמסגרת

דניאל פרידמן:  הם מחפשים מסגרת חדשה התאחדות לכדורגל, היציאה שלהם מהמסגרת של כדורגל בנות אצלנו באקדמיה

דניאל פרידמן:  כדור מים – בנות

סימון דוידסון: אז לא תהיה אקדמיה לבנות יותר?     

יורם כהן: לא בווינגיט

סימון דוידסון: הם מעבירים את זה למבואות ים

גיא דגן: נגיד שכרגע זה קיים במבואות  ים, כדורגל בנים קיים כבר שלוש שנים

גיא דגן:  הם גם רצו להצטרף בזמנו הבנים לאקדמיה בווינגיט, בעצם, רצו בשפיים, אבל זה לא כל כך צלח

גיא דגן:  לכן, בסופו של דבר הפתרון שמצאנו זה מבואות ים

גיא דגן:  אני לא יודע אם לגבי הבנות הולכים לכיוון הזה

גיא דגן:  אני לא בטוח

יורם כהן: הספורטאים הם מכיתה ז' עד כיתה י"ב, כאשר רוב הפלח הרציני זה בכיתות ט'-י"ב

יורם כהן:  מהחברה הערבית אין לנו כרגע

יורם כהן:       אנחנו מדברים על כדור עף, שחייה וסיוף, זה ענף שהצטרף בשנה האחרונה מתוך מחשבה, גם חנן דיבר על זה, יש מחשבה באמת ליצור את הענפים שיתאימו למסגרת שלנו לאקדמיה להיות ספורטאים ברמה ההישגית התחרותית

יורם כהן:  וגם יש כל הזמן בדיקה ובחינה של הענפים שאמורים להיכנס לתוך האקדמיה

דניאל פרידמן: קצת על הספורטאים שעברו אצלנו באקדמיה

דניאל פרידמן:  יעקב נמצא פה

דניאל פרידמן:  גם ברוך, בועז הרשקו, שאני מניח שפגשתם ומכירים קצת על ההישגים שלהם בג'ודו הקבוצתי

דניאל פרידמן:  אנסטסיה גורבנקו, שחר  שגיב, שגם זכה במשחקים האירופאים עכשיו בשבוע האחרון, וקצת על דור העתיד, על יולי, מי שמכיר גם ניצחה במשחקים האירופים עכשיו בנבחרת הקבוצתית בג'ודו בנות, וקרן פרימור

דניאל פרידמן:  אלה הספורטאים שבסוף אנחנו רוצים לפתח ולהצמיח אותם, שיצליחו במשחקים – אליפות אירופה, אליפות עולם, משחקים אולימפיים, זה בסוף החזון, וזו המטרה

יורם כהן: לגבי האתגרים

יורם כהן:  אנחנו בסוף עובדים מאוד קשה כדי להצליח ולהגיע להישגים שלהם, ולתת להם את התשתית הכי טובה כדי שיעברו בפה מכון הלאומי ויצליחו

יורם כהן:  יחד עם זאת יש לנו אתגרים

יורם כהן:  דיברנו על צוות מקצועי ולהביא את המאמנים והמאמנות שיובילו אותם בסוף מרמת הקצה לתוך האיגוד איזושהי מחשבה קדימה ל-2028, 2032, ולא לפחד לבוא ולדבר על הדברים האלה על האולימפיאדה, ולכוון את זה כאשר נער בן 15 מתחיל לדבר על זה שהוא רוצה לזכות במדליה אולימפית, צריך לבוא ולדבר על זה יחד עם האיגודים

דניאל פרידמן: לגבי תוכנית מקצועית – אנחנו בשאיפה להגדיל את התקציב בנושא הזה של ספורטאים וענפים שיגיעו מחו"ל אלינו למחנות אימון ולהיפך, אנחנו נוסעים עם כדור עף לסלובניה, למחנה אימון, להכיר, ללמוד, לדעת קצת באקדמיות אחרות, ליצור את החפיפה וההלימה הזאת ביחד

סימון דוידסון: יואב, תגיד לי יש לכם מיטות פנויות, או שזה סולד אאוט?      

דניאל פרידמן: היא לא סולד-אאוט, יש לנו עוד מקומות, ועדיין אנחנו עושים את הבחינה והמיון והאיתור

דניאל פרידמן:  בשונה מהצבא, עדיין יש מיון ואיתור שאנחנו עושים יחד עם הצוותים לבדוק ולבחון האם הספורטאים  הטובים שמגיעים אלינו, הספורטאים הטובים בקצה בכל ענף

דניאל פרידמן:  מבחינתנו, זו העבודה שאנחנו צריכים לעשות, בטח עם היחידה לטיפוח צעירים, בטח עם התאחדות בתי הספר

סימון דוידסון: תגיד לי, יכול להיות שאין אף אחד מהחברה הערבית בגלל הבדלי תרבויות, בגלל בעיה שהמשפחות האלה מהחברה הערבית לא רוצים לשלוח את הילד, בדקתם את זה פעם? לי זה נורא מציק שאין פה אף אחד מהחברה הערבית?      

יאיר לוי: היו לנו בכדור עף מספר נציגים

יאיר לוי:  זה הלך טוב, אבל זה לא נמשך

יאיר לוי:  הם כרגע שם במועדונים

יאיר לוי:  אין שם את אותם כישרונות כמו שהיו לפני מספר שנים

סימון דוידסון: בעילבון אין שחקנים טובים

יאיר לוי: כרגע יש שחקנית מצוינת, אבל היא הבת של המאמנים הראשיים, הם משאירים אותה אצלם בבית

יאיר לוי:  היא כבר מככבת גם בקבוצה הבוגרת, היא העוגן שלהם, אז הם לא רוצים שהיא תלך לאקדמיה לתקופה

יורם כהן: לא תהיה בעיה, בטח לא מבחינה תרבותית

יורם כהן:  יש לנו לא מעט ספורטאים, אני חייב לציין את זה שבשנה, שנתיים האחרונות גם פליטים וגם חבר'ה שמגיעים מרוסיה ואוקראינה עקב המלחמה אנחנו מצליחים לקלוט אותם בין אם זה אולפן, ואם בית ספר ומתאימים את המעטפת ובונים חליפה לימודית – זה לא משהו שהוא נמנע, בטח לא בתשתיות והיכולת שלנו להגיב לדבר הזה

יאסר חוג'יראת: איך הם מגיעים אליכם לאקדמיה? אתם מחפשים אותם?     

סימון דוידסון: זה צריך להיות מאוד טוב כדי שיקלטו אותם

יורם כהן: התהליך נעשה על-ידי האיגודים

יורם כהן:   האיגודים עושים איתור ומיון לספורטאים, מביאים בסוף את הרשימה של הספורטאים שהם רוצים שייכנסו למסגרת

יורם כהן:  הם עוברים תהליך של הערכה ומיון מנטלי, פיזיולוגי ובריאותי יחד עם הבדיקה בבחינה לבית ספר, וזה התהליך שהם עושים כדי להיכנס אלינו לאקדמיה

יורם כהן:  בעצם האיגוד, וצוותי האיגוד צריכים למיין ולבחון ולהשיג את הספורטאים ולהגיע אלינו

יאסר חוג'יראת: רוב ענפי הספורט שנמצאים כאן, הם לא קיימים בחברה הערבית

יאסר חוג'יראת:  אין חוגים

יאסר חוג'יראת:  אין איגודים

יאסר חוג'יראת:  לדעתי, אין איגודים בחברה הערבית של שחייה

סימון דוידסון: יש בסכנין אגודה יפה

אייל אהרנסון: אני חושב שזה בדיוק הסיפור של מה שאנחנו מדברים פה

אייל אהרנסון:  בסופו של יום מה שיאיר נגע בו קודם – יכולת להגדיל את המסד, ובתוך המסד הזה - - -      

סימון דוידסון: בבקשה, תציגו את עצמכם לפרוטוקול

אייל אהרנסון: אני מנהל האקדמיה הנכנס

אייל אהרנסון:  אני רק אומר מבחינת מה שאנחנו מדברים פה, בסופו של יום, זה היכולת להכניס את הדבר הזה לתוך הבסיס התקציבי, מבחינת החיבור הזה בין הקטר שהוא אקדמי, לבין הבסיס והמסד שיגיעו עוד ספורטאים שייחשפו לזה

אייל אהרנסון:  כדי שיגיע ספורטאי ערבי בקצה ויגיע לאקדמיה, צריכים שיהיו 20 ספורטאים שהתאמנו בכדור עף במועדון שלהם בבית, וזה החיבור שצריך לעשות אותו בשולחן הזה כדי לייצר את הדבר הזה

אייל אהרנסון:  להגדיל את המשפך, בקצה שלו יש את האלוף האולימפי

אייל אהרנסון:  בתחתית שלו יש את תרבות הספורט והחיים הבריאים של בני הנוער

אייל אהרנסון:  אני חושב שזה מהות הדיון כאן בעיניי בחיבור בין הדברים האלה

יורם כהן: אני רוצה לגעת בנקודה האחרונה שמבחינתנו אנחנו רוצים לעבוד, ואייל גם שותף, משרד הספורט, משרד החינוך, מעבר למעטפת המדעית רפואית מתקנים ותשתיות שגם המכון וגם משרד הספורט מנסה כל הזמן לשנות ולתת את הפלטפורמה, גם הקיץ הזה אנחנו עושים שיפוץ למגורים כדי שהתשתית, אורח החיים ורווחת הפרט השתפרו לספורטאים והספורטאיות שמגיעים אלינו למסגרת, זה נושא בית-ספר

יורם כהן:  כיום הספורטאים מתחנכים בבית ספר חוף השרון בשפיים ולא נמצאים אצלנו במסגרת

יורם כהן:  זאת אומרת, שבשעות הבוקר הם יוצאים לבית הספר וחוזרים אלינו

יורם כהן:  השאיפה, ובטח בתוך חשיבה ובחינה בחוץ שאנחנו עושים לאקדמיית ספורט שבאירופה, אנחנו מבינים שבית הספר צריך להיות חלק מהמסגרת הבית ספרית בתוך האקדמיה המצוינת בספורט, וזה תהליך שאנחנו עכשיו עובדים עליו ובונים אותו

יורם כהן:  זה מבחינתנו יהיה - - - גם לספורטאים, גם למשפחות, גם לבית הספר, לכל המשולש הזה וגם להורים שנגעתי בו קודם כדי שכל הנושא הזה של הנגשה של האימונים ובית ספר, והלו"ז המאוד אינטנסיבי יצליח הרבה יותר טוב

יבגני סובה: אני שחמטאי

יבגני סובה:  אני עליתי בגיל מבוגר בגיל 17, אני זוכר שבדיוק בשנות התשעים, אני לא זוכר ששילמתי משהו על התחרויות, נסעתי הרבה לאליפויות

יבגני סובה:  הייתי חמש פעמים באליפות אוקראינה, ותמיד המדינה שילמה

יבגני סובה:  עכשיו אני שואל שאלה

יבגני סובה:  איפה הכסף הפרטי פה? נניח אם יש מישהו שרוצה להשקיע בספורט, ויש כאלה לא מעט נכון? פילנטרופיים

יבגני סובה:  איפה אתם פוגשים את האנשים האלה? איפה אתם מגייסים את הכסף הזה? אתה יודע, כמו שיש עמותות שצה"ל עובד איתן, ומגייסים כסף בארצות-הברית עבור החיילים והלוחמים שלנו, אז השאלה אם אתם עושים אותו דבר עבור הספורטאים היהודים שמצטיינים שאמורים גם אחר-כך להביא גאווה למדינה כולה

יבגני סובה:  האם יש פה את הכסף הפרטי? ואם יש, אז איפה המדינה פה משתתפת? ואם היא לא לוקחת יותר מדי ומחזירה לכם פירורים

יבגני סובה:  איפה ההשקעה של אנשים פרטיים, באמת, יש כאלה שמחפשים איפה לתרום, זה גם סוג של תרומה

סימון דוידסון: לצערי הרב, יש מעט גופים גדולים שתומכים בספורט כאיגוד, הם תומכים בספורטאים

סימון דוידסון:  יש את בנק הפועלים, אני לא רוצה לציין

סימון דוידסון: לא, אבל כל הכסף שאתה דיברת – 14 מיליון שקלים, הכול זה - - -      זה הכול של המדינה

יבגני סובה: יפה

יבגני סובה:  אז יש כסף פרטי שאתם יכולים לגייס? זו השאלה

יבגני סובה:  כי אם אתה ומציג פה שחסר לך - - -     

סימון דוידסון: זה לא התפקיד שלהם

יבגני סובה: זאת השאלה

יבגני סובה:  למה? למה לא תפקיד

יבגני סובה:  אולי תנסו גם לחשוב לכיוון הזה

יבגני סובה:  אם אתה עכשיו לצורך העניין אומר שאני צריך פה עוד כמה מיליונים בשביל להביא עוד כמה מאמנים, הזכרת פה את הנושא של המלחמה

יבגני סובה:  באים פה אנשים שלעולם לא חשוב להגיע לישראל ולהתאמן בווינגייט, נכון? אנחנו שומעים על ספורטאים פה שברחו מהמלחמה שבחלום הכי גדול שלך, הכי ורוד שלך, לא חלמת שהם יבואו להתאמן אצלך פה

יבגני סובה:  אותו דבר מאמנים

יבגני סובה:  אותו דבר גם אנשים שיודעים לגייס כספים

יבגני סובה:  אז תצאו קצת מחוץ לקופסא

יבגני סובה:  לא חלילה לא מאשים אתכם

יבגני סובה:  אני אומר – תצאו בחשיבה מחוץ לקופסא, תתחילו לחשוב אולי יש דברים גדולים מעבר להתגוששות בוועדות לגבי התקציב

יבגני סובה:  ואז אולי גם אנשים יבואו – יגידו למה לא?     

סימון דוידסון: תגיד לי, המכון עצמו - - -      

יבגני סובה: רגע

יבגני סובה:  אסור לך או שאתה לא חשבת על זה? אז אם אסור, אז בוא נחשוב בכיוון החקיקה, כי החקיקה הזאת היא עכשיו לא קואליציה אופוזיציה

יבגני סובה:  יכול להיות שכן אפשר לאפשר פה במקרים מסוימים לבוא וכן לגייס תרומות גדולות למקרים מסוימים

יבגני סובה:  כמו שאמרתי, אם אנחנו יודעים לזהות שיש פוטנציאל לכמה שחקנים, בכמה ענפים, אז כמו שבכנסת יודעים לעשות הוראת שעה לשנתיים, שלוש, ואז לבדוק אם זה עובד

יבגני סובה:  אתה לא חייב לעשות ישר חקיקה ולשנות את כל היסודות שלך

יבגני סובה:  אבל יכול להיות שיש פה משהו שאפשר לחשוב מחוץ לקופסא בהתאם למצב

יבגני סובה:  בהתאם לשינויים, ולנסות ככה גם לסייע לך

יבגני סובה:       אני משוכנע שיש לא מעט אנשים שירצו לסייע

יבגני סובה:  יש לא מעט יהודים אמריקאים שהם מאוד גאים לעזור לישראל

יבגני סובה:  יש לא מעט אנשים שגאים לעזור לחינוך, להתפתחות לחברה, לדמוקרטיה

יבגני סובה:  אז בואו נכניס ספורט לתוך הרשימה המכובדת נושא מכובד

אייל אהרנסון: יש פה סיפור שהוא גם וגם

אייל אהרנסון:  בסופו של יום, יש פה עניין של אינטרס לאומי, סדרי עדיפויות לאומיות, ואנחנו רוצים שיהיו "יעקב תומרקונים", אנחנו רוצים שיהיו אלופים אולימפיים

יבגני סובה: אני מאוד רוצה שיהיו עוד "יעקבים"

יבגני סובה:  אבל אני רוצה שיהיו אלפי אנשים שירצו להיות כמו היעקבים, אז אני יודע שזה משפיע על הבריאות שלהם, על המצב הנפשי שלהם, על כל הנושא

יבגני סובה:  אני בטוח שיעקב הוא פעם לדור, אבל לא יהיו לנו 100 יעקבים, אבל לפחות יהיו לנו אלף ילדים שירצו להיות כמו יעקבים, ואז אני יודע שהילדים האלה יהיו מועסקים בשחייה, בבריכה, ולא חלילה באלימות

יבגני סובה:  זה מה שאני רוצה בחברה הערבית

יבגני סובה:      אני לא מקבל את העניין שמישהו מכם אמר – באים מהפריפריה

יבגני סובה:  חבר'ה, אני מכיר אנשים בפריפריה שמביאים הישגים

יבגני סובה:  סגן ראש העיר שלנו בערד, ויש לו שם חוג להיאבקות

יבגני סובה:  מביאים שם הישגים מטורפים באליפות אירופה, באליפות עולם

יבגני סובה:  חבר'ה זה ערד, אני גאה בזה שהם באים משם

סימון דוידסון: יש שם "משוגע" אחד בשם שאתה אמרת שהוא מאמן אותם

יבגני סובה: הוא סגן ראש העיר, לכן הוא גם דוחף את זה

יבגני סובה:  אבל אני אומר פריפריה זו לא מילה גסה

יבגני סובה:  לפעמים בפריפריה אתה יכול לעשות דברים מה שאתה לא יכול לעשות במרכז הארץ בגלל יוקר המחיה, בגלל העלות של השכירות

יבגני סובה:  אולי שווה לך לחשוב בכיוונים האלה

יבגני סובה:  יותר קל לך ויותר זול לך להביא מאמן טוב לערד, מאשר להביא ילדים לאזור גוש דן או אפילו לווינגייט שזה מקום לא זול מבחינת המחיה

יבגני סובה:  חשיבה מחוץ לקופסא תמיד טוב לספורט

סימון דוידסון: דיברו על זה ועל המרכזים בפריפריה גם כן

סימון דוידסון:   תודה רבה

יבגני סובה: אני מאחל הצלחה לכולנו ולכל הספורטאים

סימון דוידסון: בבקשה, מועצת התלמידים

תהילה מלאכוב: שלום לכולם, אני נציגה במועצת תלמידים והנוער הארצית

תהילה מלאכוב:  אני חושבת ומאמינה שכולנו מבינים מה חשיבות הספורט, גם מבחינת הערכים, גם סדר-יום, גם מבחינת משמעת

תהילה מלאכוב:  יש חשיבות מאוד גבוהה לספורט, גם לי בעברי, וגם לפי מה שסיפרו פה

תהילה מלאכוב:       אני רוצה לתת את המקום הזה של מערכת החינוך

תהילה מלאכוב:  הילדים נמצאים הרבה מאוד זמן בבתי הספר

תהילה מלאכוב:  יש להם שיעורי ספורט, ביניהם, לצערי, אין כל כך מגוון שם

תהילה מלאכוב:  שיעורי ספורט שאני רואה זה בדרך כלל פשוט, קחו כדור, לכו תשחקו, אין כל כך את העניין הזה של הספורט

תהילה מלאכוב:  אני הייתי ממליצה באמת מהמקום שלכם אם אנחנו רוצים להביא את התלמידים דווקא משם אפשר להביא אותם דרך שיעורי הספורט, דרך שיעורי חינוך גופני

תהילה מלאכוב:  לתת להם את המגוון הזה

תהילה מלאכוב:  למדתי בהרבה בתי ספר בחיי, ולא היה את המגוון הזה

תהילה מלאכוב:  גרתי בדרום, היום אני גרה בעפולה

תהילה מלאכוב:  לא היה את המגוון הזה של הספורט, פחות היה לי את המקום הזה לבוא ולתת את האהבה שלי לספורט

תהילה מלאכוב:  אני חושבת שאפשר להעביר את זה לבתי ספר כחלק מהשיעורים לתת הכשרות לאותם מורי ספורט, לתת להם את המגוון הזה להביא אתכם לשם, ודרך המקום הזה למצוא את אותם תלמידים שיכולים להיות מצויינים ופשוט לא רואים אותם במסגרות אחרות

תהילה מלאכוב:  דרך אגב, יש הרבה מאוד תלמידים שלא מגיעים לחוגים גם מהמקום הכלכלי לצערנו

תהילה מלאכוב:  לא יכולים להגיע לחוגים בגלל כסף, ציוד, הסעות

תהילה מלאכוב:  הם לא יכולים להגיע לזה, ודרך בית הספר אפשר כן להביא אותם

תהילה מלאכוב:       נקודה שנייה שאני רוצה לציין

תהילה מלאכוב:  דיברו פה על המגזר הערבי שאין את המקום הזה

תהילה מלאכוב:  אני רוצה להסתכל על הפן הדתי

תהילה מלאכוב:  אני בעברי כשהייתי קטנה הייתי שחיינית

תהילה מלאכוב:  מאוד אהבתי את הספורט

תהילה מלאכוב:  אני עד היום עוסקת בספורט, הייתי בנבחרות עירוניות ונאלצתי לפרוש מהמקום של הדת

תהילה מלאכוב:  מהמקום שהתחרויות היו בשבת

תהילה מלאכוב:  בתור אחת ששומרת שבת לא יכולתי להתחרות שם

תהילה מלאכוב:  אני חושבת שאולי גם כדאי לתת את המקום הזה גם לחמ"ד שזה מאוד חשוב כי יש ספורטאים, פשוט צריך להגיע אליהם ולמצוא אותם

תהילה מלאכוב:  גם מהמקום של הפריפריה, הרבה ציינו את זה, כמו שאמרת, זו לא מילה גסה

תהילה מלאכוב:  יש ספורטאים מצוינים ומדהימים שמגיעים דווקא מהפריפריה כי יש להם את התשוקה הזאת אבל לא מצליחים למצוא אותם דווקא כי הם גרים שם

תהילה מלאכוב:  אני חושבת שהתוכנית שהבאתם היא מאוד חשובה בעיקר למקומות האלה של הפריפריה ולמגזרים למיניהם כי הספורט הוא באמת חשוב, וחשוב שכולם ייהנו ממנו, כולם יזכרו

תהילה מלאכוב:  תודה רבה

סימון דוידסון: את מוזמנת מחר

סימון דוידסון:  מחר כל הכנסת לובשת חג, חג הספורט

סימון דוידסון:  יש פה הרבה מאוד דיונים, ויש כנס מרכזי

סימון דוידסון:  ויש דיונים על נושא של שיעורי חינוך גופני בבתי הספר פה בוועדה

סימון דוידסון:  מגיעים מפקחים, מורים, ויהיה פה דיון בנושא הזה

סימון דוידסון:  אני מאוד מתחבר למה שאמרת, אבל זה לא משהו שהוא כללי בכל מדינת ישראל

סימון דוידסון:  זה מאוד תלוי מי המורה ואיזה מתקנים יש לו

תהילה מלאכוב: בגלל זה אנחנו צריכים את התקציבים האלה

תהילה מלאכוב:  אפשר להשיג מאמנים כמו שאמרו פה לגבי ערד

תהילה מלאכוב:  אפשר להביא את המאמנים האלה גם לעפולה

תהילה מלאכוב:  אפשר להביא אותם גם למרכז

סימון דוידסון: אני מסכים איתך

סימון דוידסון:  אנחנו נדון בזה גם מחר, יהיו מספר דיונים

סימון דוידסון:  גם הדיון הזה הוא מתחיל אבל הוא לא מסתיים היום

סימון דוידסון:  יהיו לו המשכיות לא עם האנשים האלה, עם אנשים אחרים שאנחנו נגיע גם לאגודות, כי בסוף כולם צריכים לזכור, כל מי שמתעסק בספורט הישראלי

סימון דוידסון:  מי שעושה את הספורט הישראלי אלה האגודות, זה אותו מאמן בעפולה, בערד, ביוקנעם, בנתניה

סימון דוידסון:  הם האנשים שעושים את הספורט הישראלי

סימון דוידסון:  הם מקבלים את התנאים הכי טובים שיש במדינת ישראל עם התקציבים הכי גדולים, ומשם לוקחים את יעקב מאשדוד כי הוא היה הכי מוכשר, ואותה מקריית ביאליק שהייתה מוכשרת, ואז לוקחים את היהלום הזה ומלטשים אותו

סימון דוידסון:  אבל כדי שיהיו לנו הרבה יהלומים – אנחנו צריכים רשת של אגודות חזקות עם מתקנים ומנהלים טובים

סימון דוידסון:  ללא זה אין ספורט במדינת ישראל

סימון דוידסון:  אנחנו יכולים לעשות תוכניות עד שנת 2087 זה לא יעזור

סימון דוידסון:  לכן זה עכשיו הפיק

סימון דוידסון:  אבל אחרי זה נתחיל לרדת למה שאנחנו צריכים לעשות בשטח שהוא הרבה יותר חשוב

סימון דוידסון:  שהילד בחברה הבדואית שיהיה לו מאמן ויהיה לו מתקן

סימון דוידסון:  וילד באשדוד במקום שיפסיק להתאמן, שיהיה לו מתקן והזקן בקאנטרי לא יפריע לו

סימון דוידסון:  יש הרבה דברים שצריכים לעשות גם בחינוך גופני, ובהרבה מאוד דברים

גיא דגן: אני המפמ"ר והממונה על החינוך הגופני במשרד החינוך

גיא דגן:  אני רוצה לפתוח ולומר שאנחנו בשיתוף פעולה מצוין בין משרד החינוך ומשרד התרבות והספורט כל היבט של כל תוכנית בפתיחות מלאה לגבי כל תוכנית חדשה

גיא דגן:  אני רק אציין רק השנה פתחנו בארבעה בתי ספר כפרי נוער של החינוך ההתיישבותי, מועדוני ספורט רב ענפיים בפנימיות עצמן – בכפר סילבר, בבן שמן, בכפר גלים, אנחנו ממשיכים את זה לשנה הבאה, יש לנו פגישה בתחילת ספטמבר לגבי המשכיות בראייה והבנה שבתוך הפנימיות של מערכת החינוך, יש שם אפשרות לעשות הרבה וינגיטים כאלה ולקדם הרבה מאוד בפתיחות מלאה דברים שמתרחשים כרגע

גיא דגן:       מעבר לכך שאנחנו גם בשיתוף פעולה מלא יורדים גם במועדוני הספורט הבית-ספריים, בשלב בתי הספר היסודיים ונוער וחטיבות הביניים יחד עם התאחדות הספורט לבתי הספר כזרוע ביצועית

גיא דגן:  אבל התקצוב הוא בין שני המשרדים גם לטובת העניין הזה, כאשר הזרוע שתפעיל את זה, זה התאחדות הספורט לבתי הספר

גיא דגן:       הבסיס בסוף זה המורה לחינוך גופני

גיא דגן:  מה שאמרה הנציגה פה, היא משקפת את מה שהיא מכירה

גיא דגן:  אבל יש הרבה מאוד בתי הספר שזה לא נראה ככה

גיא דגן:  קודם כל, המורה לחינוך גופני, בבסיס הוא פוגש את כל התלמידים על-פי חוזר מנכ"ל הוא גם צריך להפנות תלמידים לפעילות ספורט תחרותית, למצוא את התלמידים בעלי הפוטנציאל ולהפנות אותם, וזה חלק ממערכות היחסים בתוך הרשות המקומית

גיא דגן:  מעבר לכך, אנחנו מקיימים בתוך הרשויות המקומיות ימי חשיפה, דבר שאני פיתחתי לפני מספר שנים את האפשרות שמנהל המחלקה לספורט חושף את ענפי הספורט שהוא רוצה לקדם ברשות המקומית בתוך מערכת החינוך כדי למשוך את הילדים לפעילות של אחר-הצהריים

גיא דגן:      מעבר לכך, עם התאחדות הספורט לבתי הספר יש לנו מעגלי איתור

גיא דגן:  אנחנו מגיעים לרשות מקומית, מביאים את כל התלמידים למחזוריות מסוימת לאולם ספורט מרכזי

גיא דגן:  בחלק מהמקומות עושים את זה בתוך בתי הספר כדי לאתר אותם בספורט יחד עם מערכת של סקאוטינג, יחד עם איגודי הספורט ורשויות מקומיות

גיא דגן:  הבעיה היא בדרך כלל לא האיתור אלא הטיפוח, כי אחרי שאיתרת את הילדים המוכשרים, הטיפוח זה כבר סיפור בפני עצמו, ועל זה אפשר לדבר בהזדמנות אחרת

גיא דגן:       בתוך מערכת החינוך, יש לנו הרבה מאוד מסגרות נוספות

גיא דגן:  יש לנו כיתות ספורט שזה כיתות של ספורטאים

גיא דגן:  יש לנו 190 כיתות ספורט, סך הכול מעל 6,000 ספורטאים, כלומר, אם הוא לא ספורטאי, הוא לא יכול להיות בכיתת הספורט שמקבלים בבוקר חמש שעות חינוך גופני

גיא דגן:  כלומר, חמש שעות חינוך גופני, קואורדינציה, ובעצם, כל מה שקשור להעשרה גופנית

גיא דגן:  בחלק גדול מהמקומות המורה לחינוך גופני הוא גם מאמן אחר הצהריים, כך שיש את ההמשכיות בעניין הזה

גיא דגן:       מועדוני הספורט כמו שאתם יודעים, היום אנחנו מדברים על 24 אלף תלמידים שמתאמנים במועדוני הספורט הבית-ספריים, בענפי הספורט של התאחדות הספורט לבתי הספר בהסכמים עם האיגודים למיניהם

גיא דגן:  כמובן שיש פיקוח

גיא דגן:  ויש תכנית נוספת שהיא ביסודי שהיא בעצם גם כן חשיפה - - -      

סימון דוידסון: מתי זה יתחיל לעבוד מהיסודי?     

גיא דגן: התחיל לעבוד כבר השנה כפיילוט

יורם כהן: יש מעל 200 בתי ספר שיש להם מועדון יסודי בכיתה ה', ו'

יורם כהן:  התחיל השנה

סימון דוידסון: היו לי שיחות עם זיו, רצו להקדים את זה

גיא דגן: הקדמנו את זה ליסודי

גיא דגן:  אנחנו ממשיכים שנה הבאה כשנה שנייה של מה שהתחלנו השנה, להתחיל בעצם את מועדוני הספורט הבית ספריים במקום מכיתה ז', כבר מכיתה ה'

גיא דגן:  תוכנית "זוזו", זו תוכנית שבעצם סוג של שעה שלישית במערכת החינוך הגופני, כאשר התוכנית היא שונה, כי במשך השנה הילדים נחשפים לשלושה ענפי ספורט שונים

גיא דגן:  כל שלושה חודשים ענף ספורט אחר, שוב, כדי למשוך אותם לפעילות של אחר-הצהריים

גיא דגן:  אני מציע להרבה מאוד תוכניות שבעצם מקדמות או שיתוף פעולה כדי לבנות את התשתיות הגדולות

גיא דגן:  התאחדות הספורט בבתי-הספר זה גורם מאוד משמעותי, כי התאחדות הספורט לבתי הספר כזרוע ביצועית היא בעצם הגוף שמקשר בין מערכת החינוך לבין איגודי הספורט השונים

גיא דגן:  אתה לא יכול לכל איגוד ספורט להיכנס עם תוכניות משלו

גיא דגן:  באמצעות התאחדות הספורט לבתי הספר יש תוכניות טובות ורבות, ותמיד העניין הוא רק תקציבים נוספים, ותוכניות נוספות – אנחנו בפתיחות מלאה

גיא דגן:       משפט אחד רק להגיד, דבר שלא קורה וחבל

גיא דגן:  יש לנו מערכת גדולה מאוד של התאחדות ספורט של בתי הספר כיתות ה', ו'

גיא דגן:  לדוגמה אתלטיקה קלה

גיא דגן:  מביאים את הטובים ביותר מאותו בית ספר להתחרות אחד נגד השני

גיא דגן:  אני כבר שנים מדבר על מערכת סקרטינג

סימון דוידסון: האתלטיקה לא חלק מזה?     

גיא דגן: לא

גיא דגן:  זה אליפויות בתי-ספר, לא מדבר על מועדונים בית-ספריים

גיא דגן:  בכל אליפות בתי ספר רגילה כשאתה מביא 30, 40 בתי ספר לאצטדיון, יש לך את הטובים ביותר

גיא דגן:  יש לנו תחרות של כדורסל, במספר ענפי ספורט שלפי דעתי פה האיגודים יכולים לבוא ולקבל – כלומר, יש פתיחות מלאה מבחינתי, יכולים לבוא ויש להם בעצם את הכול מול העיניים כדי לבוא ולמשוך את הילדים

סימון דוידסון: אני רוצה לתת לאדם יקר שנמצא פה שלומי ואגיד לכם למה

סימון דוידסון:  המדינה לא תמיד מגיעה למקומות שאנחנו רוצים להגיע, ואת שלומי אני הכרתי לפני שנתיים עם פרויקט מדהים שנקרא – ליגת האלופות לשכונות

סימון דוידסון:  הוא מצליח להגיע למקומות הכי מוחלשים, לילדים שאין להם

סימון דוידסון:  לילדים שלא יכולים לשלם את ה-100 שקלים לחוג

סימון דוידסון:  תתפלאו, אני הלכתי מספר פעמים לראות טורנירים, כמה ילדים מוכשרים נמצאים שם

סימון דוידסון:  כמה ילדים, "מארדונה" קטנים שמגיעים מכל מיני שכונות ואזורים – ערבים, יהודים, ספר

שלומי דדון: אני מנהל ליגת האלופות לשכונות, שזו ליגה של שכונות שמבוססת על אותו רעיון, אותו בסיס כמו ליגת האלופות של אירופה

שלומי דדון:  מה שאנחנו עושים בעצם, אנחנו פועלים במאות מועדוני נוער במתנ"סים, בבתי ספר, זאת אומרת, כל דבר הוא רעיון שיכול לשמש כקבוצת כדורגל

שלומי דדון:  כל 15 ילדים בשכונה הם קבוצת כדורגל, ויש לנו מאות כאלה ברחבי הארץ מקריית שמונה ועד באר-שבע, דימונה

שלומי דדון:  הרעיון שלנו הוא באמת להפעיל את אותה ליגת האלופות על אותו בסיס, אותו מודל של ליגת האלופות של אירופה שזה מותג הספורט מספר אחד בעולם שמגלגלים מיליארדים בשנה

שלומי דדון:  הרעיון שלנו יכול גם לגלגל מיליונים בשנה, אבל כל התהליך שלנו מבוסס על תקציב שלמעשה לא עובר את המיליון שקלים בשנה שמפעיל מערכת של עשרות אלפי ילדים במקומות הכי מוחלשים בארץ

שלומי דדון:  אני מדבר על כל המגזר הערבי בכללותו שנמצא בתוך הליגה שלנו, על כל ילדי הרווחה כמעט ברובם

שלומי דדון:  הם לא משלמים אגורה הכול בחינם ללא עלויות, והם מקבלים את הבמה המרכזית במדינת ישראל

סימון דוידסון: ספר לי על סיפור של ילד שיצא משם לקבוצה

שלומי דדון: הנה, בבקשה, יש דוגמה טובה כאן לידינו, שדרך אגב הוא משחק בעירוני קריית שפרינצק, שזו השכונה שלי בחיפה

שלומי דדון:  הוא התחיל אצלנו גם בליגת האלופות לשכונות, והוא משחק במטה אשר, ואנחנו מכניסים כל שנה מאות שחקנים

סימון דוידסון: פאסיל, אם לא היה הפרוייקט הזה, היית מגיע לשחק בקבוצה היום?     

פאסיל טפרי: לא, אני לא חושב, כי ליגת אלופות לשכונות זה בעצם פרויקט שנותן במה לשחקנים וצעירים בגילינו לעשות את הדבר שהם הכי אוהבים, שזה לשחק כדורגל הכול בסבסוד מלא, אף ילד לא משלם

פאסיל טפרי:  יש הרבה ילדים בגילינו שגם חברים שלנו שאנחנו רואים לאן הם הולכים, וזה נותן להם בעצם תעסוקה

פאסיל טפרי:  יש הרבה זמן חופשי שאם לא הפרוייקטים האלה שאנשים כמו שלומי עושים – אז אי-אפשר לדעת לאן אנשים יכולים להגיע

פאסיל טפרי:  הפרויקט הזה בעצם נותן להם לממש את הפוטנציאל שלהם וגם יכול לקדם אותם

פאסיל טפרי:  שלומי מקשר הרבה ילדים לכל מיני סוכנים וכל מיני קבוצות כדורגל שבאים לראות את הטורנירים שאנחנו עושים, ואם יש שחקנים שהם באמת בולטים, אז הם יכולים להגיע למקומות גבוהים

פאסיל טפרי:  יש מעטפת שעוטפת אותנו, יש לנו מתקנים

פאסיל טפרי:  שלומי כבר עשה את הפרויקט הזה, הוא הוכיח שזה יכול להתקיים

פאסיל טפרי:  אנחנו רק צריכים תקציב

פאסיל טפרי:  יש גם שחקן ששיחק אצלנו בטורניר ענאן ח'לאילי, שיחק אצלנו, הופיע באולימפיאדה

סימון דוידסון: אתה מבין יורם

סימון דוידסון:  את יורם אני מכיר שנים, הוא היה מורה שלי כשהייתי סטודנט צעיר בווינגיט

סימון דוידסון:   בשנתיים האחרונות מהתפקיד שלי, אני מסתובב בארץ ואני יודע שהן עמותות מדהימות שעושות דברים חברתיים, ספורטיביים כי זה ביחד מבחינתי, קוראים לזה "נוער בסיכון"

סימון דוידסון:  זה פשוט מציל את החברה הישראלית

סימון דוידסון:  כשאני רואה דבר כזה או חלילי למשל, או דוגמאות אחרות, והנשמה שלך – שלומי, באמת, אני בשבילך

סימון דוידסון:  אני אלחם כדי שהילדים האלה יקבלו את זה

סימון דוידסון:  ראיתי בעיניים מה זה עושה להם

סימון דוידסון:  אני אספר לכם סיפור

סימון דוידסון:  יש לי בעיות קשב וריכוז למרות שהייתי שחקן, ויותר נכון, הגעתי לשחייה כי אבא שלי הבין שזה מה שיעזור לי

סימון דוידסון:       הגעתי לג'סר-א-זרקא, הזמינו אותי לטורניר, היו שם עשרות קבוצות – ערבים, יהודים, שחורים ולבנים, וכיפות, ובלי כיפות, הכול היה

סימון דוידסון:  לא שמעתי קללה אחת

סימון דוידסון:  לא ראיתי מקרה אלימות אחת

סימון דוידסון:  ישבתי שם והתענגתי מפרויקט ספורטיבי באמת - שאפו, אני מוריד את הכובע

סימון דוידסון:  ככל שיותר תגדלו ותגיעו לאותם ילדים, אז יהיו יותר ילדים חמודים כמוהו שלא יגיעו לפשע, ולא יגיעו לאלימות, כי אני בטוח שבסביבה שלך יש כאלה שמגיעים, ויישארו תלמידים, ואחרי זה גם חיילים ויעשו טוב לחברה

סימון דוידסון:  כל הכבוד

סימון דוידסון:  באמת, אנחנו נצטרך לראות איך אפשר לעזור לכם

יורם כהן: אני מהתאחדות ספורט בתי הספר

יורם כהן:  אני אחראי על האגף המקצועי

יורם כהן:  גיא דיבר על המיקום של ההתאחדות בתוך משרד החינוך

יורם כהן:  התאחדות ספורט בתי הספר בעצם מגשרת בין כל גורמי הספורט הקיימים, ונמצאת בעצם במרכז, בליבה של כולם

יורם כהן:  גם כחלק מזרוע ביצועית לצעירים של מינהל הספורט, זרוע ביצועית של משרד החינוך

יורם כהן:  יש לנו גישה לכל איגודי הספורט

יורם כהן:  יש לנו גישה לכל הרשויות בארץ ולכל בתי הספר בארץ

יורם כהן:  לשם כך אנחנו גוף מרכזי שנמצא איזשהו ציר שמאחד את הכול

יורם כהן:       אני לא רוצה להיכנס יותר מדי לכל מה שההתאחדות עושה, כי גיא דיבר על החלקים החשובים, אלא מה שהיחידה לצעירים עושה, ואיפה זה תורם

יורם כהן:  שני חברי הכנסת מהמגזר יצאו, אבל יש תוכנית חומש

יורם כהן:  במסגרת תוכנית החומש יש תקציבים מאוד גדולים לחברה הערבית לקידום ספורטאים שלא בכדורגל

יורם כהן:  כל הענפים פרט לכדורגל וכדורסל בנים כל יתר הענפים

יורם כהן:  נכון לשנה שעברה חולקו מלגות ל-24 ספורטאים מצטיינים שקבעו הישג ברמה או בינלאומית או אלופי ישראל מהחברה הערבית, והצלחנו למלא 24 מלגות, וזה לא כדורגל, זה כדורסל ביתר הענפים

יורם כהן:  סליחה 27 מלגות

יורם כהן:  24 מלגות למאמנים שמאמנים את הספורטאים המצטיינים, עוד 59 מלגות לאגודות מובילות בחברה הערבית שמקדמות ספורטאים ברמה גבוהה גם על פי קריטריונים

יורם כהן:  מעל שני מיליון שקלים הלכו רק למלגות מתוך תוכנית החומש

יורם כהן:      בתוכנית החומש השנה אמורות לקום שלוש אקדמיות

יורם כהן:  לא הכול נפלא

יורם כהן:  יהיו קשיים וזה לא קל ובייחוד בחברה הערבית לא כל כך מהר יבוא ילד מטובא זנגריה שהוא דיבר עליו ויבוא לשפרעם בשביל ספורט זה לא יקרה

סימון דוידסון: זה יכול לקרות

יורם כהן: רק אחרי עבודה של כמה שנים ומהלכים

יורם כהן:  בתוך האגודה של הזרוע המקצועית יש מרכזי מצויינות – 109 מרכזי מצויינות עליהם אני לא ארחיב

יורם כהן:  יש שבע פנימיות יום ומלאות שקיימות כרגע בארץ

יורם כהן:  אתה מכיר אחת מהן מצוין וההישגים שלה זה בחוות הנוער הציוני בירושלים ששם מתאמנות רוב הבנות של השחייה האומנותית שהגיעו עכשיו להישגים שהגיעו, הן גדלו שם

יורם כהן:  דיבר חנן על יעקב פרדמן בפנימייה במעלות סיוף, כמעט כל הבנות הטובות ביותר בארץ הגיעו משם

יורם כהן:  הוא מקבל תקצוב ממנהל הספורט של פנימייה ושל מרכז מצוינות

יורם כהן:  יש לו את הגיבוי לעשות את זה

יורם כהן:  אבל, ודיברו פה החברים על השפיץ

יורם כהן:  כמעט רוב הדיון היה על השפיץ

יורם כהן:  השפיץ מטופל לא רע במדינת ישראל

יורם כהן:  השפיץ ההישגי, ועכשיו יורדים גם בגיל של השפיץ ההישגי

יורם כהן:  אבל כדי שיהיה שפיץ הישגי צריך תשתית רחבה הרבה יותר ממה שיש היום

יורם כהן:  לא יכול להיות שכל הספורט הישראלי התחרותי אחוז או אחוז וחצי מכל אוכלוסייה בישראל תעסוק בספורט

יורם כהן:      לסיום – יש בישראל מעל 15 פרויקטים שונים לכיתות ה' עד ט'

יורם כהן:  כמעט אף אחד לא מדבר אחד עם השני

יורם כהן:  ביום שכל הפרויקטים האלה ידברו בשיטה ובתוכנית אחת, אנחנו נהיה במקום הרבה יותר טוב וזה לא כסף, כי יש כסף בכל אחת מהתוכניות זה רק ארגון

סימון דוידסון: אשמח שתעביר לי

יורם כהן: יש לי את הכול

יורם כהן:  אני אסדר בצורה כזו שרואים את כל התוכניות

יורם כהן:  ועכשיו, מה שנכנס ל"גפן", רק משבש את זה עוד יותר כי בכל מקום נכנס סוכן אחר שעושה פעולה אחרת

סימון דוידסון: בואו נטפל בזה

סימון דוידסון:  בשביל זה אני פה

סימון דוידסון:  למה אתם לא פונים אליי?      

גיא דגן: "גפן", הרי בסופו של דבר זו תוכנית לאומית שהוחלטה

סימון דוידסון: אם היא מפריעה לספורט, אנחנו נדע איך לטפל

גיא דגן: נכון, כי זה עושה איגום משאבים

סימון דוידסון: אני רוצה להודות לכם שהגעתם

סימון דוידסון:  אני, כמנהגי, כל שבוע אני מקיים ועדת משנה לספורט

סימון דוידסון:  אני מעניק תמיד שתי תעודות הוקרה לספורטאים

סימון דוידסון:  את יעקב אני מכיר מאז שהוא התחיל לשחות

סימון דוידסון:  אני הייתי המשוגע בבריכה בצד השני כשהיה צועק וקצת הפרעתי לך

סימון דוידסון:  מבחינתי, הוא ספורטאי ענק

סימון דוידסון:  אני רוצה להעניק לך תעודה על הישגיך ותרומתך על ענף השחייה

סימון דוידסון:  יישר כוח

סימון דוידסון:  הינך מהווה השראה לדור הצעיר וגאווה למדינת ישראל

סימון דוידסון:       דיברנו על פריפריה – אתה מגיע מנהריה

סימון דוידסון:  רונן גכטברג – על הישגו הראוי לשבח

סימון דוידסון:  מקום שלישי, מדליית ארד באליפות אירופה בקראטה בסגנון WKF

סימון דוידסון:  לא הכול זה ענפים אולימפיים, יש ענפים שהם ארגון הילד

סימון דוידסון:  שמח שהגעת מנהריה אלינו

סימון דוידסון:  נעניק תעודה על הישגיו

סימון דוידסון:      מחר הוא יום חגיגה לספורט הישראלי

סימון דוידסון:  נמשיך לייצג את הספורט כי באמת הוא בנשמתי

סימון דוידסון:  תודה רבה לכולם