הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, כנסת 25, פרוטוקול מספר 22, 2023-08-14 00:00

אליהו (אלי) רביבו: בוקר טוב

אליהו (אלי) רביבו:  ברוכים הבאים, ברוכות הבאות

אליהו (אלי) רביבו:  אני מודה לכל מי שמתאמץ ומגיע מכל קצוות הארץ, לבעלי התפקידים, תודה על ההירתמות ושיתוף הפעולה למרות ימי הפגרה, אבל היה מי שאמר – והזכירה את זה קודם – שהפגרה נועדה לשופטים, כמו שהצלצול נועד למורים

אליהו (אלי) רביבו:  לאמיתו של דבר, אני עדיין לא יצאתי לפגרה, ואדרבה, אני מקווה שבימי הפגרה כשיש פחות עומס פרלמנטרי, נוכל לקדם ולבקר את ההחלטות ואת הנושאים שעדיין עומדים לנו פתוחים

אליהו (אלי) רביבו:       אני מתכבד לפתוח את ישיבת המעקב של הוועדה לעובדים זרים בנושא מניעת התעללות בקשישים

אליהו (אלי) רביבו:  הישיבה הקודמת התקיימה ב-30 במאי, יחד עם הוועדה המיוחדת לטיפול בשורדי שואה, בראשות חברתי חברת הכנסת מירב כהן, שנבצר ממנה לקחת חלק בדיון הזה, אך אנחנו מתואמים בכל נושא הדיון

אליהו (אלי) רביבו:      בדיון הקודם הוועדה סיפרה ושמעה סיפורים על מקרי התעללות במטופלים סיעודיים, שורדי שואה ומטופלים עם מוגבלויות על ידי המטפל או המטפלת הזרה שאותם הם העסיקו

אליהו (אלי) רביבו:       אני רוצה לחזור על דבריי ולהדגיש כי אנחנו רואים חובה לטפל במקרים של התעללות ביד קשה

אליהו (אלי) רביבו:  כל העובדים הזרים הנמצאים בגבולות מדינת ישראל צריכים וחייבים לדעת שמדינת ישראל לא תשלים ולא תסכים ולא תאפשר פגיעה במטופלים סיעודיים בכלל, ובסבים ובסבתות שלנו בפרט

אליהו (אלי) רביבו:       בדיון הקודם הופתענו לגלות כי לא קיים נוהל רשמי להעברת מידע בין הגורמים השונים, כגון: משטרת ישראל, רשות האוכלוסין וההגירה, משרד הרווחה, משרד הבריאות, ביטוח לאומי, השלטון המקומי, הלשכות הפרטיות וחברות הסיעוד

אליהו (אלי) רביבו:       לכן, ביקשתי בדיון הקודם מכלל הגופים לגבש ביחד נוהל של העברת מידע וטיפול במקרים של התעללויות באופן הכי רחב שאפשר

אליהו (אלי) רביבו:  הנוהל הזה יצמצם את מרחב התמרון של אותם עובדים שסרחו, כך שאם מטופל אחד סבל מנחת זרועם של אותם מטפלים סוררים, זה יסייע למשפחה של מטופל אחר לדעת זאת מראש ולוודא שהם לא ייפלו תחת ידיו

אליהו (אלי) רביבו:       חשוב לי לדעת האם גובש נוהל עבודה בין הגופים כפי שדרשנו בישיבה הקודמת, ואם לא, אז מי זה שתוקע ולמה, ותאמינו לי שאני יודע מי אם כן

אליהו (אלי) רביבו:  אני מציע – במילים ככה קצת פחות דיפלומטיות אני אתנסח – לא לסובב אותי

אליהו (אלי) רביבו:  אני נכון לעבודה, יש לי סבלנות כשיש שיתוף פעולה ומאמץ, כנות ויושרה, אבל אני קצר סבלנות כשבעל תפקיד כזה או אחר מחזיק בנתונים ובמידע, ומורח אותי בכל מיני תשובות

אליהו (אלי) רביבו:  אני מניח שמי שעוקב אחר הדיונים שלי יודע שאז סבלנותי פוקעת מאפס עד מאה ברגע

אליהו (אלי) רביבו:       חשוב לי לדעת מה נעשה בכל גוף והאם יש את הכלים לזיהוי התעללות בקשישים

אליהו (אלי) רביבו:  חשוב לי לעדכן שהגשתי יחד עם חברתי, חברת הכנסת מירב כהן, הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם אשר מסירה חסמים להתקנת מצלמות בבתי חולים גריאטריים

אליהו (אלי) רביבו:       בהתאם להנחייתה של היועצת המשפטית לוועדה, אני אקריא את הנוסח: כדי למנוע פגיעה בעניינו של חסר ישע ומאחר והישיבה משודרת, נבקש ממי שירצה לספר את סיפורו האישי, נא לא להזכיר פרטים מזהים של הקשישים, המטופלים, בני משפחותיהם, שהתעללו בהם או של כל עובד זר המתעלל

אליהו (אלי) רביבו:  אני מודיע שאם יהיה בכך צורך, נחסה את החלק הרלוונטי מהפרוטוקול ככל שיידרש לשם הגנה על עניינו של חסר ישע, לפי סעיף 120(ד) לתקנון הכנסת

אליהו (אלי) רביבו:  כמו כן, אני מבקש להדגיש שאנחנו לא מתערבים בחקירות שמתנהלות או בהליכים משפטיים תלויים ועומדים

אליהו (אלי) רביבו:       לפני שנעבור לשאלות למשרדים הרלוונטיים, אני מבקש לתת את רשות הדיבור קודם כול למר חיים עבאדה ריין, שעובדת זרה התעללה באימו

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש לקבל את אישור היועצת המשפטית בנקודה הזאת

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו מפסיקים הקלטה ושידור?     

שמרית גיטלין שקד: לא, אנחנו לא צריכים להפסיק את ההקלטה והשידור

שמרית גיטלין שקד:  עדיף לדבר כמה שיותר בלי פרטים מזהים

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  כפי נוסח ההוראה שהקראתי, בבקשה

אליהו (אלי) רביבו:  אני רק מבקש, כדי שבאמת נצליח לקדם משהו בישיבה הזאת, שנשמור על מגבלות זמן, הואיל ולאחר הישיבה הזאת אני כבר זימנתי דיון בנושא אחר ואנחנו רוצים לעמוד בזמנים

אליהו (אלי) רביבו:  בבקשה

חיים דיין: שלום

חיים דיין:  נעים מאוד, שמי חיים עבאדה ריין, אני פה עם עינת קולמן

חיים דיין:  אני בנה של - - - מתל אביב

חיים דיין:  באתי לספר לכם על מה שקרה לאמא שלי ומה שקרה לנו

חיים דיין:  אנחנו פה כדי לזעוק את קולם של כל אלה שכבר לא יכולים, במיוחד החולים הדמנטיים שאין להם באמת יותר מדי יכולת לבטא את הרגשות שלהם או את הכאב שלהם

חיים דיין:      אמא שלי חולת אלצהיימר כבר יותר מ-15 שנה, ובשנה וחצי האחרונות אני והבן זוג שלי החלטנו שאנחנו צריכים לקבל עזרה אחרי שכבר התעייפנו מלטפל בה 24/7 במהלך ה-15 שנה האלה, ובשנה האחרונה הבאנו את המטפלת הזרה, שלקח לנו המון זמן לבחור אותה, אחרי שהציגו לנו אותה בדמות שבדיוק חיפשנו – המלאך המדויק, האחות הגריאטרית, הרפואית, הפסיכיאטרית, עם הניסיון ארוך השנים בטיפול בחולה אלצהיימר אחר במשך חמש שנים

חיים דיין:       אמא שלי עברה התעללות מאוד קשה במשך החצי שנה האחרונה – משכו לה בשערות, הרעיבו אותה, שברו לה את השיניים, בעטו לה בעמוד השדרה

חיים דיין:  כל בוקר, כל צוהריים, כל ערב, המטפלת חיפשה דרכים פשוט איך להרוג אותה כל פעם, לאט לאט לאט לאט, כשלא נשים לב

חיים דיין:  כל פעם שרופא ראה אותה, אמרו לנו שזה חלק מהזקנה, שהסימנים זה חלק מהזקנה, שזה חלק מהמחלות

חיים דיין:  אף אחד באמת לא חשב לרגע שהמטפלת המתוקה הזאת באמת הייתה יכולה להרים את היד או לפעול בצורה שבה היא פעלה, ובמשך חצי שנה אמא שלי עברה התעללות מאוד מאוד מאוד קשה

חיים דיין:      אנחנו גילינו שכל מה שצריך באמת שדבר כזה יוכל לקרות זה פשוט לסגור את הדלת לשנייה, כי אני והבן זוג שלי חיים בבית ביחד עם אמא שלי, זה באותו בית

חיים דיין:  יש לנו בבית מצלמות שאנחנו צופים בהן

חיים דיין:  בחצי שנה הראשונה שהמטפלת הייתה אצלנו, המצלמות היו פתוחות 24/7, ראינו הכול

חיים דיין:  אחרי חצי שנה אתה קצת מוריד מגננות, אתה רואה שאמא סומכת עליה, אתה רואה אותן מחייכות, אתה רואה אותן במהלך היום ביחד, אבל אחרי חצי שנה אתה כבר מוריד טיפה מגננות והמצלמות טיפה נסגרות ואתה לא מסתכל 24/7 – אתה מסתכל עשר דקות פה, עשר דקות שם, אתה יורד בכל צעקה וכל זעקה, אבל אי אפשר לעקוב אחריהם 24/7, אין שום דרך כזאת

חיים דיין:       כשראינו בהתחלה את מקרי האלימות הראשונים, באמת חשבנו שהמטפלת פשוט איבדה את הסבלנות שלה כי באמת זה מאוד קשה לטפל בבן אדם דמנטי חולה אלצהיימר, אני באמת מבין את זה

חיים דיין:  אבל גילינו במשך הזמן שאנחנו רואים עוד סרטונים ועוד סרטונים ועוד סרטונים, ויש לנו כבר יותר ממאה סרטונים במהלך חודשיים – מאה סרטונים, לא עשרה, לא 15, לא 20, רק מאה במהלך החודשיים האחרונים, והסרטונים נמצאים רק במקומות שיש בהם מצלמות

חיים דיין:  אנחנו לא רוצים לדמיין מה קורה במקומות שאין בהם מצלמות – כמו שירותים, כמו המקלחת

חיים דיין:       אמא שלי היום מפוחדת ממים, היא מפחדת להתקלח, היא מפחדת מאנשים, היא מפחדת מאיתנו

חיים דיין:  היא צועקת כל היום, היא זועקת לעזרה

חיים דיין:  היא לא מבינה מה קרה לה והיא מאוד מבולבלת

חיים דיין:       אנחנו באופן אישי יודעים שכל זה היה יכול להימנע

חיים דיין:  זה היה יכול להימנע אם קודם כול האיגוד שהביא אותה – שהיום אנחנו מגלים שהוא גם עובד בלי רישיון – היה באמת נותן לנו את כל האינפורמציה לגביה ולא מנסה למכור לנו אותה, זה בגלל שהוא יודע שאנחנו חייבים עובדת בבית, שאנחנו חייבים עזרה

חיים דיין:  הוא עונה לכל השאלות שלנו בדיוק כמו שרצינו, את כל התשובות הכי מדויקות שאפשר לשמוע, הוא בדיוק ענה לנו אותן, כשאנחנו היום מגלים שהכול היה שקר

חיים דיין:  אפילו התעודות שהיו לה שהיא עבדה במוסד גריאטרי ישראלי רשום, גילינו שהן מזויפות

חיים דיין:       עבדו עלינו, רימו אותנו, שיקרו לנו

חיים דיין:  שיקר לנו האיגוד, שיקרה לנו החברה, שיקרה לנו העובדת

חיים דיין:  גילינו על הזהות המינית שלה, שהיא זהות שקרית, היא לא באמת מי שהיא

חיים דיין:  אני מציין את זה רק בגלל עוצמת המכה, עוצמת המכה של מטפלת פיליפינית עדינה לעומת עוצמת המכה של גבר עם פאה, היא עוצמת מכה אחרת, ואני לא אמשיך פה, מי שהבין הבין

חיים דיין:      עובדים סוציאליים, אף אחד לא בא לבדוק – לא מביטוח לאומי, לא מהאיגוד, לא מהחברה

חיים דיין:  כשמגיע עובד סוציאלי, הוא פותח את הדלת: הכול בסדר? והולך

חיים דיין:  גם בימים שהמטפלת לא נמצאת בבית, את מי הוא בודק? אותי? עובד סוציאלי לא אמור לבוא ולראות מה קורה עם אמא שלי? הוא לא אמור לראות מה קורה עם המטפל, המטפלת, לשאול אותם? הוא שואלי אותי? סוגר את הדלת ביום שהמטפלת בחופש והולך?     המון דברים היו יכולים להיות אחרת, אבל הם לא

חיים דיין:  וכשאתה מגלה שהכול חלק, וחלק מכמו תוכנית פשע שהיא מתוכננת כזאת, כל יום, זה כל יום, היא לא התעללה בה, היא ניסתה לרצוח אותה אבל היא ניסתה לגרום לזה להיראות כאילו זה מוות טבעי, כדי שאנחנו לא נחשוד, שאנחנו לא נבין מה קרה

חיים דיין:       ביום שעשינו לה – סליחה על הביטוי – אמבוש, והמשטרה קפצה עליה, כשקראנו לה כשהיא הייתה ביום חופש, היא הגיעה הביתה עם חיוך מאוזן לאוזן כי היא חשבה שקראתי לה כי אמא מתה

חיים דיין:  וכשהיא גילתה שהמשטרה שם למעלה, באמת, אתה לא יכול להבין איך רוע כזה מוטמע בבן אדם, ואתה מבין שזה סובב סביב כסף

חיים דיין:  זה הכול סביב כסף

אליהו (אלי) רביבו: חיים, תודה רבה

חיים דיין: תודה רבה לכם על הזמן שלכם

אליהו (אלי) רביבו: אתה בדבריך הנוגעים ללב העלית, לפחות אצלי, כמה וכמה שאלות

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש ברשותך, כדי שנוכל באמת להבין את המקרה, שתענה לי בקצרה על השאלות שאני אשאל אותך

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר?      

חיים דיין: בשמחה

אליהו (אלי) רביבו: מדובר בעובדת שעבדה פה בארץ במרכז גריאטרי או אצל משפחה אחרת?     

חיים דיין: כשאנחנו קיבלנו את העובדת אלינו הביתה אמרו לנו שהיא עבדה בבית אחד למשך חמש שנים, המטופל שלה נפטר והיא כרגע מחפשת בית אחר

חיים דיין:  המשפחה מאוד ממליצה עליה

אליהו (אלי) רביבו: זאת אומרת שהחיות של אמא שלך, שתהיה בריאה, היא זכות ההישארות שלה פה בארץ

חיים דיין: בדיוק

אליהו (אלי) רביבו: באיזה היגיון היא תרצה שהיא תלך לעולמה?     

חיים דיין: אנחנו גילינו, אחרי שהמשרד בא ולקח את כל הפרטים שלה מהבית שלנו, מצאנו חוזה שלה מול השלטונות של הפיליפינים

חיים דיין:  יש שם סעיף שאומר שאם המטופל שלך נפטר אחרי שנה, את מקבלת את כל הזכויות שלך – את מקבלת פנסיה, את מקבלת פיצויים

אליהו (אלי) רביבו: אבל יש לה כבר - - -     

חיים דיין: אם הוא הולך לבית אבות היא לא מקבלת

אליהו (אלי) רביבו: אין בעיה, אבל יש לה כבר מטופל שנפטר, היא כבר הרוויחה את זה

חיים דיין: היא רוצה שוב פעם

אליהו (אלי) רביבו: כלומר, היא רוצה שתי פנסיות?     

חיים דיין: היא רוצה גם עשר

אליהו (אלי) רביבו: לא, זה לא קורה

חיים דיין: אנחנו בבית משפט גילינו שבחמש שנים האחרונות היא עבדה אצל ארבע משפחות ולא במשפחה אחת במהלך חמש שנים

אליהו (אלי) רביבו: לפני כמה זמן קלטתם אותה?     

חיים דיין: שנה ושלושה חודשים, ארבעה חודשים

אליהו (אלי) רביבו: והעסקתם אותה דרך חברת סיעוד?     

חיים דיין: נכון

אליהו (אלי) רביבו: וגם לשכה פרטית

חיים דיין: נכון

חיים דיין:  תאגיד, כן, שגילינו שהוא עובד בלי רישיון

חיים דיין:  הוא עדיין ממשיך לעבוד והוא מאיים עלינו ומאיים על לקוחות אחרים

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  לאחר מכן אני אשמח לקבל את הפרטים

חיים דיין: אני אשמח להעביר לך אותם

אליהו (אלי) רביבו: אתם דיווחתם על כך למשטרה?     

חיים דיין: כמובן

חיים דיין:  בשביל זה אני לא יכול להרחיב בשם כי זה בחקירה משטרתית כרגע

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  לפני כמה זמן עצרו אותה?     

חיים דיין: היא כרגע בהארכה עד סוף תיאום ההליכים, כבר חודש ושלושה שבועות בערך

אליהו (אלי) רביבו: לפני כמה זמן הגשתם תלונה?     

חיים דיין: 19 ביוני

אליהו (אלי) רביבו: הגשתם תלונה, ואז?     

חיים דיין: באותו יום כבר עצרו אותה ומאותו יום עד עכשיו היא במעצר, עד סיום ההליכים, במחוזי

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  רק משהו קטן בשביל ללמוד ואולי דרך זה אנחנו גם נמליץ למשפחות של מטופלים איך לאפיין ולהגיב

אליהו (אלי) רביבו:       אחרי חצי שנה התחלתם לראות כל מיני סימנים על גופה, יש מצלמות שפעילות מסביב לשעון

אליהו (אלי) רביבו:  זה לא גרם לכם לנסות ולחזור אחורה לראות אם היום לאמא שלך יש איזשהו סימן, איזושהי חבלה?     

חיים דיין: בוודאי שכן

חיים דיין:  כל בוקר כשהיינו קמים היינו מקבלים תמונה מהמטפלת –  אמא היום קמה בבוקר וראיתי שהיא נתנה לעצמה מכה מהטבעת

אליהו (אלי) רביבו: וזה לא גרם לכם ללכת אחורה בווידאו ולראות?     

חיים דיין: אתה הולך אחורה בווידאו אבל אתה לא יכול ללכת אחורה בווידאו 24/7, שמונה מצלמות, כי מספיק שנייה, לתת כאפה במצלמה ולראות את זה בווידאו, זה נראה בצילום כאילו היא נתנה ליטוף, זה ב-slow motion

חיים דיין:  אתה חייב לראות את הסרטונים וגם רציתי להעלות אותם כדי שתוכלו לראות את זה

אליהו (אלי) רביבו: אז המקרה המדובר נמצא כרגע בחקירה משטרתית ואנחנו מנועים מלגעת בזה, אבל עדיין אני שמח ששיתפת אותנו

אליהו (אלי) רביבו:  לאחר מכן אני אשמח לקבל פרטים כדי ללמוד מחברת הסיעוד ומאותו תאגיד את הנתונים מפיהם גם כן

עינת קולמן: חיים הוא מהקבוצה שלנו, ומה שחשוב לדעת – היא עכשיו בכלא

עינת קולמן:  אם היא תצא, האם תחזור לארץ שלה או שהיא תצא מהכלא ותהיה לא חוקית אצל מישהו אחר? ופה, זו הנקודה שאנחנו רוצים לעצור

אליהו (אלי) רביבו: קודם כול, אני מודה לך

אליהו (אלי) רביבו:  אין ספק שאם היא תימצא אשמה, באופן טבעי אשרת העבודה שלה תישלל ממנה והיא תגורש לארצה, בזה אין ספק בכלל

עינת קולמן: אז אנחנו צריכים לדאוג לאכיפה

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו נקשיב לגברת אסתר ללום

אסתר ללום: ברשותכם, אני רוצה לעמוד

אסתר ללום:  שמי אתי ללום, אני אמא לארבעה ילדים, גרה ברמת הגולן, אחות של שמשון יוספי, אח יקר ואהוב שלי, שהוא נכה צה"ל משנת 1982 מפגיעת ראש מאוד מאוד קשה

אסתר ללום:  לפני שנה וחצי בערך הוא לקה באירוע מוחי, שאם זה היה קורה לאדם מן השורה, כמוני וכמוכם, מן הסתם שבועיים אחרי הוא כבר היה בבית

אסתר ללום:       מכיוון שמדובר בפגיעה על פגיעה, הפגיעה הייתה אנושה, עד כדי שהרדימו והנשימו שלושה חודשים, בינתיים גם גרמו לו לנזקים בלתי הפיכים בקנה הנשימה ובמיתרי הקול, כך שהוא היום עם קנה נשימה קצר יותר כי כרתו לו מקטע חולה וחיברו לו את שני המקטעים האחרים

אסתר ללום:  הוא עבר שיקום ארוך מאוד בבית לוינשטיין, כמו שאתם רואים – סיעודי מוחלט

אסתר ללום:  אין לו את היכולת לדבר, יש לו יכולת קוגניטיבית בצורה מעולה, הוא יכול לדבר, לתקשר, להביע את עצמו במלמולים, בכתיבה, וזו הדרך שלנו לתקשר איתו

אסתר ללום:      לצערנו הרב, מהרגע שהוא השתחרר מבית חולים חיפשנו מטפלת, מטפלות זרות

אסתר ללום:  וראו זה פלא, רוב המטפלות הזרות, אולי מאה אחוז מהן, ללא ויזה, ללא היתר העסקה – של חברות, חברות מקובלות, תאגידים מקובלים, ששולחים לנו מטפלות כאלה

אסתר ללום:       אותה מטפלת שמגיעה, מראיינת אותנו: כמה כסף אני מקבלת פה?      

אליהו (אלי) רביבו: ברשותך, בואי נעצור רגע

אליהו (אלי) רביבו:  את אומרת שתאגיד פרטי ו/או חברת סיעוד הפנו אליכם עובדים - -      

אסתר ללום: ללא ויזה

אליהו (אלי) רביבו: - - שאין להם אשרת עבודה?     

אסתר ללום: שאין להם אשרת עבודה

אליהו (אלי) רביבו: יש לך בבקשה דוגמאות כאלה?     

אסתר ללום: אני אתן לך שמות, כן

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש שתמסרי אחרי כן לצוות הוועדה

אסתר ללום: אני אתן לכם שמות

אליהו (אלי) רביבו: תודה

אסתר ללום: אותן מטפלות באות, עושות לנו ראיונות עבודה – מתאים לי פה, לא מתאים לי שם, אני רוצה חדר משלי, הסכום הוא 15,000 שקל בחודש, זה היה הסכום האסטרונומי שאחת מהן ביקשה

אסתר ללום:       מדובר פה במשפחה עם אישה ושלושה ילדים קטנים, שהבן הצעיר הזה, במקום להיות בצבא היום, עזב את כל החיים שלו ואת כל העתיד שלו והוא מטפל באבא

אסתר ללום:       הבאנו מטפלת אחת, לא החזקנו מצלמות בבית כדי לא לתת תחושה לא נעימה לאח שלי שאני צופה בו 24/7, מפאת פרטיותו, מפאת כבודו, אבל לא חשבתי שזה יגיע לממדים של התעללות

אסתר ללום:  זה לא מטפלת אחת או שנייה, ועכשיו זה בקטנה

אליהו (אלי) רביבו: גברת ללום, הואיל והדיון הזה לא עוסק בתנאי העסקה של עובדים זרים – כשאנחנו גם מנהלים בנושאים האלה דיונים – אנחנו כרגע מבקשים - - -     

אסתר ללום: אבל זה כבר - - -     

אליהו (אלי) רביבו: ברשותך, גברתי, אני רוצה לנסות טיפה לדייק ולכוון את השיח

אליהו (אלי) רביבו:  הדיון הזה עוסק בהתעללות של עובדים זרים במטופלים סיעודיים

אסתר ללום: אני אתמקד בזה

אליהו (אלי) רביבו: תנסי בבקשה להביא לנו את החלק הזה שלכם כי הטרחתם את עצמכם מהצפון הרחוק, אני מאוד מאוד מעריך את זה

אסתר ללום: אני באתי שלוש שעות נסיעה עם בן אדם נכה ב-250% נכות

אליהו (אלי) רביבו: אני מאוד מאוד מאוד מאוד מעריך את זה

אסתר ללום: כדי שכולם פה יראו במי מדובר

אליהו (אלי) רביבו: כדי שבאמת המאמץ שלך יהיה לתועלת, אני מבקש שתכווני את הסקירה לנושא ההתעללות

אליהו (אלי) רביבו:  תודה

אסתר ללום: אוקיי

אסתר ללום:  במקלחת, אותה מטפלת הייתה מטפלת בו

אסתר ללום:  הוא יצא מהמקלחת כחול כולו והוא רושם לאישה ולילדים: היא קילחה אותי עם מים קרים, צחצחה לי את השיניים עד זוב דם ודחפה אותי דחיפות

אסתר ללום:       כשאני שמעתי את זה, באותו רגע אמרתי לה: אין לך מה לחפש פה יותר, תקחי את הדברים שלך ותעופי

אסתר ללום:  לא היו מצלמות שתיעדו את זה, זה היה במקלחת

אסתר ללום:       מקרה נוסף של מטפלת אחרת – יש לו בעיה בקנה הנשימה ויש לו בעיה בבליעה, והוא אוכל אוכל מרוסק – לא הייתה לה סבלנות להאכיל אותו

אסתר ללום:  האישה הלכה לעשות קניות, הילדים ישנים

אסתר ללום:  האכילה, האכילה, האכילה

אסתר ללום:  אשתו מגיעה, רואה אותו כחול לגמרי, הוא לא יכול היה לבלוע

אסתר ללום:  הצטרכנו להזמין טיפול נמרץ כדי לטפל בו בבית

אסתר ללום:  באותו רגע היא הלכה

אסתר ללום:      כל המקרים האלה – אתה יודע, אולי בחסות המדינה, שהיא מאפשרת למטפלות ללא ויזה, ללא אישורי העסקה, להתפרנס פה, לנצל משפחות

אסתר ללום:      שש מטפלות כאלה היו, היום אנחנו לא מחזיקים מטפלת

אסתר ללום:  הגיעה מישהי היום בבוקר לראיון עבודה אצלנו, שהיא עושה רושם מדהים

אסתר ללום:  אני חוששת, אני פוחדת כי שש מטפלות כאלה, כל אחת בדרך שלה התעללה בצורה זו או אחרת

אסתר ללום:       כל הבקשה שלנו הייתה לתת ויזה הומניטרית למטפלת מחו"ל שהיא קרובת משפחה ואחי מכיר אותה כי הוא היה אצלה בבית בפיליפינים בכמה נסיעות שלו לחו"ל, הם מכירים אותה

אסתר ללום:  ביקשנו ויזה הומניטרית, וזה כל כך קשה

אסתר ללום:  הגשנו בקשות, אני לא רוצה להעסיק מישהי שאין לה אישור העסקה, שהיא דורשת סכומי עתק שאין למשפחה, והרבה פעמים קורה, גם אם אנחנו רוצים אותה, היא לוקחת את הכסף, את סכומי העתק האלה, והיא נעלמת, משאירה אותנו מול שוקת שבורה

אסתר ללום:  איך זה יכול להיות שמדינת ישראל מאפשרת את זה?     

אליהו (אלי) רביבו: גברת ללום, אני מתנצל

אליהו (אלי) רביבו:  יש לי את כל הזמן שבעולם, רק שהשיח באמת מוביל אותנו לסיבת ההתכנסות הזאת

אליהו (אלי) רביבו:  אני שב ואומר

אסתר ללום: אני מבינה את הסיבה של ההתכנסות ואני יודעת שמדובר פה בהתעללות, אבל אני אומרת, בחסות המדינה מתאפשרת התעללות כזאת

אסתר ללום:  בחסות המדינה

אליהו (אלי) רביבו: גברתי, אני שוב פעם אומר, נחלק, יש פה כמה וכמה סוגיות

אליהו (אלי) רביבו:  עובד שהגיע אלייך בהפניה ישירה

אסתר ללום: מתאגיד מוכר

אליהו (אלי) רביבו: מתאגיד ו/או חברת סיעוד, ואין לו אשרה, אני מבקש את הפרטים, אני אטפל בזה, לא שייך

אליהו (אלי) רביבו:  חמור מאוד מאוד מאוד

אליהו (אלי) רביבו:  זה לא הדיון, ואני אטפל בזה

אליהו (אלי) רביבו:  מי שמכיר אותי יודע שכשאני אומר שאני אטפל, אני מתכוון לכך

אסתר ללום: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו: ענייו ויזה הומניטרית לבת משפחה שנמצאת בתאילנד, זה גם לא הדיון

אסתר ללום: לא בתאילנד

אסתר ללום:  בפיליפינים

אליהו (אלי) רביבו: בפיליפינים

אליהו (אלי) רביבו:  לא הדיון

אסתר ללום: אז איפה הדיון? איפה מתקיים הדיון הזה? איפה אני יכולה לבקש רחמי, אנשים שמתעסקים עם זה? בסופו של דבר מדובר פה בבחור שהוא נכה צה"ל, שהקריב מחייו למדינה, ואני מרגישה שהמדינה איכשהו עוינת אותו

אסתר ללום:  למה?      למה אנחנו מגיעים לטורקיה ומגיעים לאוקראינה ומגיעים לאפריקה? הבת שלי היא רופאה, לפני שלוש שנים היא יצאה לאפריקה לטפל בחולים באפריקה

אסתר ללום:  למה כשמדובר בזרים הלב שלנו כזה רחב? בני עמנו קודמים

אסתר ללום:  בתורה כתוב בני עמך קודמים, עניי עירך קודמים

אסתר ללום:       באנו שלוש שעות נסיעה לפה – נכון, לדבר על ההתעללויות

אסתר ללום:  לא יהיו יותר התעללויות כי אנחנו לא נכניס כאלה אלינו הביתה, אבל מצד שני, כדי שזה יימנע, בסך הכול מה אנחנו מבקשים? לתת ויזה הומניטרית

אליהו (אלי) רביבו: ועדיין, גברתי, עושה רושם שאת מבינה היטב את מה שאני אומר

אסתר ללום: אני מבינה

אליהו (אלי) רביבו: ועדיין, את נמצאת על איזשהו מוד מסוים

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבין אותך, זה לא יקדם לא אותנו, לא אותך ולא את כל הנוכחים שהטריחו את עצמם לכאן בשביל לדון בנושא של התעללויות

אליהו (אלי) רביבו:  ככל ויש לך מקרים ספציפיים - - -     

אסתר ללום: אני אשמח

אסתר ללום:  תגיד לי איפה אני יכולה לשטוח את העניין הזה, בפניו של מי

אליהו (אלי) רביבו: גברתי, אני מייד אתייחס לכך

אליהו (אלי) רביבו:  ככל ואת מחזיקה במקרים ספציפיים שעוסקים בנושא הגדרת הדיון הרלוונטי, אני אשמח להקשיב לך בקשב רב

אליהו (אלי) רביבו:  במידה ולא, אני אענה לך על שאלתך

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר? אז אין לך מקרים ספציפיים שאת רוצה לדבר עליהם

אסתר ללום: היו המקרים הספציפיים האלה של ארבע עובדות שאנחנו הרגשנו – גם כל מיני סימנים כחולים בידיים

אליהו (אלי) רביבו: הגשתם תלונה?     

אסתר ללום: לא הגשנו תלונה כי לא היו מצלמות וזה היה במקומות מוסתרים

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  אז בואו נתקדם

אליהו (אלי) רביבו:  לעניין הבקשה שלכם, הואיל ואחיך הוא נכה צה"ל, הוא מוכר מן הסתם במשרד הביטחון

אסתר ללום: נכון

אליהו (אלי) רביבו: יש שם מחלקה שמטפלת בזה בצורה הטובה ביותר, החמלתית ביותר

אסתר ללום: פנינו

אליהו (אלי) רביבו: כל מי שמוגדר כמטופל במסגרת מערכות הביטחון, הטיפול מצידנו מוגבל יותר מכיוון שהוא כבר זוכה לאיזשהו טיפול מאוד מאוד מאוד - - -     

אסתר ללום: הם גם הפנו בקשה

אסתר ללום:  הם הפנו בקשה גם למשרד הפנים מאחר והבן אדם הזה עבר התעללויות

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  בסיום הדיון אני מבקש שתעבירי את הפרטים הרלוונטיים לצוות הוועדה

אסתר ללום: תודה

אליהו (אלי) רביבו: אנחנו נשמח להעביר את זה לרשות האוכלוסין ללמוד במה דברים אמורים, ואני מבטיח - - -     

אסתר ללום: גם רשות האוכלוסין מעורבת בסיפור, אני גם כתבתי אליהם

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  אני ברשותכם אבקש להתחיל בשאלות

אסתר ללום: תודה

אליהו (אלי) רביבו: בבקשה, גברתי

אליהו (אלי) רביבו:  ושוב תודה על המאמץ שלכם להגיע מהצפון הרחוק

אליהו (אלי) רביבו:       אנחנו נעבור לשאר השאלות

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו נתחיל דווקא הפעם ממשטרת ישראל

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש לדעת כמה תיקים נפתחו במשטרה על חשד להתעללות של עובד זר

אליהו (אלי) רביבו:  תנו לי את זה בחתכים של שנים, של שלוש השנים האחרונות

פקד הדס מזרחי: הדס מזרחי, אני נכנסתי לתפקיד לפני שבועיים

קריאה: במקום גדעון?     

פקד הדס מזרחי: כן, במקום גדעון

אליהו (אלי) רביבו: הדס, בהצלחה רבה, קודם כול

פקד הדס מזרחי: תודה

אליהו (אלי) רביבו: יוצא אגב – אני חייב לשתף אתכם באיזושהי תחושה שלי – שמשרדים רבים מעדיפים לבצע את החניכה של העובדים החדשים דווקא אצלי בוועדה

עינת קולמן: נכון

עינת קולמן:  בדיוק על זה חשבתי

אליהו (אלי) רביבו: יש איזה משהו כזה, תמיד יוצא ככה עם החדשים

איתן לבני: זכות גדולה

אליהו (אלי) רביבו: אז יש לי זכות גדולה, אני מקווה שאין שיקולים אחרים, אבל גם מי שהיה חדש יודע שאחרי שאנחנו מאפשרים תהליכי קליטה, בסוף אנחנו גם צריכים לקבל תשובות

אליהו (אלי) רביבו:  בבקשה

פקד הדס מזרחי: מבחינת נתונים, מה שיש לי זה שבשנת 2022 נפתחו כ-774 תיקים, מתוכם אנחנו לא יכולים לדעת בדיוק איזה פגיעות נעשו על ידי עובדים זרים מבחינת החיתוך

פקד הדס מזרחי:  מה שכן אנחנו יכולים לראות בוודאות, שמתוך זה יש 72 תיקים שהחשוד הוא ללא תעודת זהות או תעודת זהות פיקטיבית, ומזה אנחנו בעצם גוזרים שמדובר בעובד זר

אליהו (אלי) רביבו: לא

אליהו (אלי) רביבו:  השאלה שלי הרבה הרבה יותר פשוטה

אליהו (אלי) רביבו:  כמה תלונות הוגשו כנגד שוהים זרים בגין התעללות במטופלים שהם היו מופקדים על שלומם?     

פקד הדס מזרחי: זה מה שאמרתי

אליהו (אלי) רביבו: 774?     

פקד הדס מזרחי: לא

פקד הדס מזרחי:  774 זה סך הכול אלימות נגד קשישים

פקד הדס מזרחי:  לגזור את זה זה בעייתי

אליהו (אלי) רביבו: כי?     

פקד הדס מזרחי: מה שכן בטוח זה ש-72 מהמקרים נעשו על ידי עובדים זרים, אבל יכול להיות שזה יותר כי החיתוך של הנתונים זה בעייתי

אליהו (אלי) רביבו: הרי בסופו של דבר משטרת ישראל כל כך טכנולוגית, ולא צריך להכביר במילים עד כמה היא טכנולוגית, שיש שדה של תעודת זהות

אליהו (אלי) רביבו:  מבקשים בפילוח מאוד מאוד בסיסי באקסל, תפלחו לי בבקשה איזה מאותן 774 תלונות אינם נושאים תעודת זהות ישראלית

אליהו (אלי) רביבו:  פשוט

פקד הדס מזרחי: זה ה-72 שאני אומרת

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  אז אתם כן יודעים לפלח

אליהו (אלי) רביבו:  זאת אומרת, 10% מהפוגעים הם לא תושבי ישראל, זה מה שאת אומרת

פקד הדס מזרחי: בדיוק

פקד הדס מזרחי:  כן

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  בישיבה הקודמת – וחוסר היכולת שלכם באמת לפלח, לנתח ולנטר היה נמוך בלשון המעטה – סיכמנו שרשות האוכלוסין תפנה לעניין גיבוש נוהל, ביקשתי

אליהו (אלי) רביבו:  אז קודם כול אני מבקש לשאול את מר נקש האם הפנייה הזאת הועברה בכלל למשטרה

משה נקש: כן

משה נקש:  העברנו פנייה

משה נקש:  ענבל משש, ראש המינהל, העבירה פנייה למשטרת ישראל כדי לקדם את הדבר הזה

אליהו (אלי) רביבו: אני שמח

אליהו (אלי) רביבו:  התחלה נפלאה

אליהו (אלי) רביבו:  ומה הייתה תשובתם?     

משה נקש: הנושא בטיפול, הם צריכים לחזור אלינו עם שם של נציג

משה נקש:  אני עוד אציין שבינתיים גם נערכו - - -     

אליהו (אלי) רביבו: לא הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  מתי פנתה עורכת דין משש למשטרה?     

משה נקש: משהו בסוף יוני

משה נקש:  אם אתה רוצה תאריך מדויק אני יכול למצוא

אליהו (אלי) רביבו: יכול להיות 29 ביוני?     

משה נקש: הגיוני בהחלט

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

פקד הדס מזרחי: אני יכולה לענות על זה?     

אליהו (אלי) רביבו: ודאי

פקד הדס מזרחי: כי בזה ראיתי שגם הגיבו ונתנו את השמות, גם שלי – הדס מזרחי, וגם של אוהד, שהוא קצין ייעוץ וחקיקה של המדור

פקד הדס מזרחי:  אז כן נתנו את השמות של הנציגים

אליהו (אלי) רביבו: יפה

אליהו (אלי) רביבו:  אז אנחנו כבר מתחילים במשהו

דיקלה טקו: הם לא יודעים את זה

אליהו (אלי) רביבו: איך אתם לא יודעים את זה?     

משה נקש: תשובת הביניים שקיבלנו, לא היו בה שמות אבל בכל מקרה התחלתי לומר

משה נקש:  מעבר לפנייה הזאת נעשו גם כמה דיונים – משרד הרווחה גם פה לדעתי – גם עם נציגי משטרת ישראל, גם עם העובדים הסוציאליים שלנו, של הרשות, כדי לקדם את העניין הזה של נתונים ושל שיתופי פעולה והעברת מידע

משה נקש:  זאת אומרת, לא נזנח הנושא

אליהו (אלי) רביבו: אני רוצה רגע להיות קצת תועלתני

אליהו (אלי) רביבו:  בואו נקבע שמאחר שאתם כבר הוצאתם פנייה ומאחר שמשטרת ישראל כבר הגיבה לכם, ושני הנציגים המדוברים חולקים איתנו עכשיו את השולחן העגול הזה, תרתי משמע, בואו נקבע עכשיו

אליהו (אלי) רביבו:  קדימה

משה נקש: אנחנו מייד אחרי הדיון נתאם פגישה

משה נקש:  אני צריך את ראש המינהל מן הסתם בשביל זה

משה נקש:  אנחנו נתאם

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  דיקלה, פרוטוקול בבקשה

אליהו (אלי) רביבו:  בסיום הדיון הזה הצדדים יקבעו תאריך לתחילת עבודה

אליהו (אלי) רביבו:  אני מניח שחודש ימים מהיום לקבל נוהל זה די והותר זמן

אליהו (אלי) רביבו:  זה חודש ימים מאוחר מדי כי היום הייתי אמור לקבל כבר את הנוהל ותוצאות ודיונים

משה נקש: אדוני היושב-ראש, שלא ישתמע שאין פעילות ואנחנו לא עובדים

משה נקש:  אנחנו מכירים את המשטרה, אנחנו עובדים עם המשטרה, מסונכרנים בהרבה מאוד דברים, לא עד הסוף כפי שהיינו רוצים אבל די מסונכרנים ודי עובדים בשיתוף פעולה עם המשטרה

אליהו (אלי) רביבו: מר נקש היקר, אני רוצה לשאול אותך שאלה

אליהו (אלי) רביבו:  אתם עבדתם עוד לפני שניהלנו את הדיון הקודם, ואתם עובדים באופן מאומץ

אליהו (אלי) רביבו:  עדיין, אף אחת מהמסקנות שהגענו אליהן בישיבה הקודמת לא התקיימה קודם, כי אם לא כן, לא היינו צריכים לגבש איזשהו נוהל ולהתכנס ולסנכרן אחד את השני כי נציגת המשטרה, חרף העובדה שהיא חדשה בתפקידה, הייתה יודעת לבוא לפה עם לפטופ, אנטר אחד קטן, לענות לי תשובה, לדעת כמה תלונות, כמה מתוכן היו מוצדקות, מה נעשה איתן, איך כל המשרדים הרלוונטיים מסונכרנים

אליהו (אלי) רביבו:  ולראיה, זה לא קרה וזה לא קורה עדיין, ואם הגענו למסקנה שזה צריך להיות, נכון היה שהיום היינו מגיעים לכאן כשהנוהל הזה כבר מפורסם לכולם, כשאני מדבר עם לשכה א' היא יודעת להגיד לי מה האינפורמציה שהיא קיבלה לגבי עובד שהיה בלשכה ב' בקצה אחר של הארץ

אליהו (אלי) רביבו:       זאת כל הציפייה שלי, לא משהו כזה מוגזם

אליהו (אלי) רביבו:  אז להגיד אנחנו כן עובדים – אני יודע שאתם עובדים, אני יודע שכולם עובדים מאוד מאוד קשה

אליהו (אלי) רביבו:  עדיין, יש מקרים, גם אם הם לא רבים – ותדעו לכם, שרק לאור העובדה שהנתונים לא מסונכרנים ואין מספיק אכיפה, קל יותר למתלוננים לנפח את המספרים כי לשמוע ששישה עובדים בבית אחד היו מתעללים, סטטיסטית זה משהו שהוא לא מתיישב, אנחנו יודעים שרוב רובם של העובדים הם מסורים, הם חמלתיים, הם משתדלים

אליהו (אלי) רביבו:  רובם לא מגיעים לכאן מקצועיים, זה נכון, אבל רוב רובם פועלים מסביב לשעון עם הרבה הרבה הרבה רגש, וכל זמן שאנחנו לא יודעים להוציא את המוץ מן התבן ולהסביר שרק הכמות הזאת באמת אותרה ונוטרה וטופלה, קל יותר להשחיר את שאר העובדים שידיהם נקיות

אליהו (אלי) רביבו:       אני אפנה עכשיו בבקשה למשרד הרווחה, כשבתוך זה גם כן אני משלב את רשות האוכלוסין

אליהו (אלי) רביבו:  בתשובה שקיבלה הוועדה הוזכרה ישיבת הוועדה הבין-משרדית למניעת התעללות והזנחה באזרחים ותיקים אשר הייתה אמורה להתכנס ב-5 ביולי, ומטרתה לדון בסוגיית גיבוש נוהל עבודה בין-משרדי בהתאם להנחיית הוועדות מהדיון הקודם

אליהו (אלי) רביבו:  האם ישיבת הוועדה הבין-משרדית התקיימה?     

גל שחם: כן, הישיבה התקיימה, ודנו גם בדברים

אליהו (אלי) רביבו: אני מברך על כך, קודם כול, שמח

אליהו (אלי) רביבו:  מהם עיקרי תהליכי העבודה המשותפים המתגבשים, אם אתה יכול בבקשה לפרוט לי

גל שחם: כן

גל שחם:  גל שחם, עובד סוציאלי ראשי לחוק הגנה על חוסים ומנהל התחום למניעת התעללות והזנחה באזרחים ותיקים

גל שחם:      הוועדה התכנסה ודנו על הדברים שחשובים – כמו שאמרתי גם בפעם שעברה, כל אחד חשב על דברים אחרים – אבל בכל מקרה יש כמה דברים שאמרנו שכדי ליצור איזושהי שפה משותפת, אז חשוב קודם כול שכל המשרדים יאספו כמה נתונים שהיו משותפים ושכולנו נבין על מה מדובר, בין השאר גם לגבי נושא פגיעות של אזרחים ותיקים

גל שחם:       הדבר השני זה הנושא של תהליכי עבודה והממשקים בין המשרדים

גל שחם:  גם פה התחלנו ככה לקבל איזשהו פילוח איך עובד כל משרד במקרה שמגיע אליו דיווח על פגיעה, ואז באמת ליצור את התפירה הזאת ואת הקישורים איך אני מיידע או באיזה חלק כל משרד שותף ואחראי

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  ויש הבחנה באופן הטיפול בין עובדים זרים לעובדים ישראלים? טיפול, דיווח

גל שחם: יש הבחנה

גל שחם:  מבחינת הדיווח בתהליך – עוד פעם, אנחנו בתהליכים, הקמנו גם קבוצות עבודה כדי לגבש את הדברים האלה אבל במקרה של עובדים זרים יש גם את התאגיד שמחויבים לדווח לו, נושא של הדיווח לתאגיד כדי שידע גם לגבי העובד שהוא מעסיק

אליהו (אלי) רביבו: מצדכם יש בקרה אם דווח לתאגיד ומה התאגיד עושה עם זה?      

גל שחם: אני רוצה לחדד שוב משהו שאמרתי בפעם שעברה

גל שחם:  משרד הרווחה מטפל בנפגעים

גל שחם:  אנחנו, פחות יש לנו את הממשק עם העובדים הזרים

אליהו (אלי) רביבו: אבל יכול להיות שאנחנו מקדימים תרופה למכה, ואם אנחנו מוודאים שיש מי שיוודא שאכן דווח לתאגיד ושהוא נוקט בפעולות הנדרשות, יהיו לכם פחות קליינטים לעתיד כי יהיו פחות נפגעים

גל שחם: לכן יש את הנציגים מכל המשרדים, כולל אלה שאחראים על הנושא

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  אני מודה לך

אליהו (אלי) רביבו:  מה הלוז המתוכנן?     

גל שחם:  אנחנו דרך אגב גם עובדים בין לבין, אבל הפגישה הבאה של הוועדה ב-13 בספטמבר, ונתקדם משם

אליהו (אלי) רביבו: לא יודע, זה קצב מאוד מאוד איטי, אתם יודעים

חיים דיין: אנשים מתים בדרך

אלכס עבאדה ריין: הרבה

חיים דיין: זה יכול לקרות לכל אחד מאיתנו

אליהו (אלי) רביבו: סליחה

אליהו (אלי) רביבו:  רשות דיבור רק אני נותן כאן

אליהו (אלי) רביבו:  תודה

חיים דיין: סליחה

אליהו (אלי) רביבו: מה הסיבה שרק ה-13 בספטמבר התאריך שנבחר?     

גל שחם: אני רוצה להבהיר שאנחנו עובדים בממשקים עם כל מי שקשור, וברגע שמגיעים אלינו דיווחים, הדברים מטופלים

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא, לא

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא רוצה לקבל את התשובה הזאת

אליהו (אלי) רביבו:  אני מתנצל, מכובדי

גל שחם: 13 בספטמבר

אליהו (אלי) רביבו: מה שאתם עובדים עד עכשיו, אתם עובדים קשה לא טוב

אליהו (אלי) רביבו:  לא מספיק טוב

אליהו (אלי) רביבו:  הגענו למסקנה, כלל הגורמים הרלוונטיים, שחייבת להיבנות איזושהי מערכת סנכרון ודיווח, שבתוכה יש טיפול, הדרכה, מניעה, מעקב, דיווח

אליהו (אלי) רביבו:  אם זה היה, לא היינו נדרשים לכך

אליהו (אלי) רביבו:  כיוון שזה לא קיים ואנחנו הגענו למסקנה ברורה שזה נדרש, אנחנו צריכים להאיץ את התהליכים

אליהו (אלי) רביבו:  עד ה-13 בספטמבר אנחנו יכולים כבר לקבל נתונים כתוצאה מהספקים של אותן מסקנות, של ביצוע אותן מסקנות

אליהו (אלי) רביבו:      אני שואל למה צריך לחכות עד ה-13 בספטמבר

אליהו (אלי) רביבו:  למה אי אפשר לקבוע, סתם לדוגמה, למחר אצלי בלשכה? אני גם רוצה להיות חלק מהדיון הזה

אליהו (אלי) רביבו:  סתם דוגמה

אליהו (אלי) רביבו:  אם פנוי לי מחר, אני אשמח

אליהו (אלי) רביבו:  מה יש לכם לעשות שאתם לא יכולים? 13 בספטמבר

גל שחם: 13 בספטמבר זה פגישה של כל הפורום

אליהו (אלי) רביבו: כן, זה מה שאני שואל

אליהו (אלי) רביבו:  אני רוצה לספר לך משהו

אליהו (אלי) רביבו:  אני אתמול חוזר מנסיעת עבודה בחו"ל

אליהו (אלי) רביבו:  הנסיעה הייתה אמורה להיות ביעד אחד

אליהו (אלי) רביבו:  הייתה הבנה שיש צורך והצדקה ליעד נוסף

אליהו (אלי) רביבו:  נציגים של ראשי מדינה וראשי ארגונים במדינת עולם שלישי שנמצאת במלחמה, ידעו להתכנס בהתרעה של 24 שעות לשמונה פגישות

אליהו (אלי) רביבו:  התרעה של 24 שעות

אליהו (אלי) רביבו:  למה הם ידעו לעשות את זה ואנחנו לא? זקנינו, טובי בנינו

אליהו (אלי) רביבו:  למה? תנו לי, סתם, אני סקרן לדעת

אליהו (אלי) רביבו:  אם אין לך תשובה, אני מקבל את ההחלטה פשוט, אז תנו לי תשובה או החלטה

גל שחם: יש, כמו שאמרתי, צוותים שממשיכים לעבוד, ואם אנחנו נצליח גם להקדים את המפגש - - -     

אליהו (אלי) רביבו: אם הם כבר עובדים אז למה צריך לכנס את אותו דיון ב-13? ואם מה שהם עובדים לא שייך לזה, אז יש הצדקה

גל שחם: לא, זה סביב הנושא הזה

אליהו (אלי) רביבו: אותם מפגשים של אותם צוותים אמורים לקיים את אותם דיונים סדורים, שבלעדי שהם יתקיימו אין טעם לכנס את אותה ישיבה שנקבעה ל-13 בספטמבר?     

גל שחם: כן

אליהו (אלי) רביבו: זה מה שאתה אומר?     

גל שחם: כן

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  מיהם הצוותים ומהם הדיונים שנקבעו ואיך זה מתממשק לצורך של אותה ישיבה?     

גל שחם: כמו שאמרתי, יש שני צוותים שהתחילו את העבודה שלהם – אחד זה צוות שבא להצביע על תהליכי עבודה של כל משרד, ברברה ממשרד הבריאות מרכזת את זה

אליהו (אלי) רביבו: מי חבר בצוות הזה?     

גל שחם: ברברה מרכזת את זה, היא בעצם מבקשת מכל הגורמים וכן העבירו לה תהליכי עבודה ותרשימי זרימה מה קורה במקרה שיש דיווח על פגיעה

גל שחם:  זה אחד

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אליהו (אלי) רביבו:  צא להפסקה קצרה

אליהו (אלי) רביבו:  פרסומות

אליהו (אלי) רביבו:  שלום, גברתי ברברה

ברברה לנג: ברברה לנג, אני מנהלת תחום במחלקה לטיפול באלימות במשפחה ותקיפה מינית במשרד הבריאות ואני  חברה בוועדה הבין-משרדית

אליהו (אלי) רביבו: נפלא

אליהו (אלי) רביבו:  אז ליקוט הנתונים שאת ביקשת ללקט, זה המבוא לאותו דיון

אליהו (אלי) רביבו:  נכון?     

ברברה לנג: כן

אליהו (אלי) רביבו: כמה דיונים קיימת בנושא הזה?     

ברברה לנג: לא, אני לא מקיימת דיונים

ברברה לנג:  אני אוספת את החומרים ואני בונה תרשימי זרימה

אליהו (אלי) רביבו: לפני כמה זמן התחלת לבקש את החומרים?     

ברברה לנג: שבועיים

אליהו (אלי) רביבו: ממי?     

ברברה לנג: מהחברים בוועדה הבין-משרדית, מהמשטרה, מרשות ההגירה, ממשרד הרווחה

אליהו (אלי) רביבו: למה לפני שבועיים? למה לא מלפני יומיים או מלפני חודשיים?      

ברברה לנג: זה יצא בפרוטוקול

אליהו (אלי) רביבו: מתי?     

ברברה לנג: אני לא זוכרת מתי יצא הפרוטוקול

אליהו (אלי) רביבו: אני קיימתי את הדיון ב-30 במאי

ברברה לנג: זה דובר בוועדה הקודמת של הוועדה הבין-משרדית

אליהו (אלי) רביבו: מתי?     

ברברה לנג: גל, תעזור לי

גל שחם: ב-5 ביולי

ברברה לנג: תודה

ברברה לנג:  ב-5 ביולי

אליהו (אלי) רביבו: זאת אומרת, חודש ושבוע אחרי שקיימנו את הדיון

ברברה לנג: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו: יש לכם בני משפחה סיעודיים?     

ברברה לנג: לא

אליהו (אלי) רביבו: אני מתחייב בפנייך שאם היו לכם – מאחל לכם שלא – לא הייתם מחכים חודש ושבוע ימים כדי לקבוע את השיחה הראשונה בנושא

אליהו (אלי) רביבו:  אני עכשיו מבקש לדעת ממי ביקשת את הנתונים וכמה זמן נתת להם כדי שתקבלי אותם ותשגרי אותם כדי שמכובדי יספיק להתארגן עד ה-13 בספטמבר

ברברה לנג: הנושא עלה בדיון שהיה בוועדה הבין-משרדית, יצא פרוטוקול, אני שלחתי שתי תזכורות והתחלתי לקבל

אליהו (אלי) רביבו: למי?      

ברברה לנג: לחברי הוועדה הבין-משרדית, שזה כל המשרדים הרלוונטיים שנמצאים פה

אליהו (אלי) רביבו: זאת אומרת שנדרשת לשלוח שתי תזכורות בשביל לקבל דבר שביקשת אותו חודש ושבוע אחרי הדיון שקיימנו

ברברה לנג: כן

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

עינת קולמן: אם יורשה לי – אני באה מהתחום של בית האבות ושם זה דווקא יותר קל – להסביר לך משהו

אליהו (אלי) רביבו: לא, זה לא רלוונטי כרגע

עינת קולמן: אבל דווקא בבית אבות - - -     

אליהו (אלי) רביבו: זה לא רלוונטי כרגע

ברברה לנג: אולי תתני לי לסיים?     

עינת קולמן: כל החומר נמצא אצל העובדות הסוציאליות בהתעמרות בקשישים בבית אבות, וזה דווקא פשוט להוציא חומר

ברברה לנג: אני יודעת, גם החומר נמצא אצלי

ברברה לנג:  אני עוסקת כרגע בתהליכים, אני מקבלת מהמשרדים השונים ומתוך זה אני בונה תרשימי זרימה, ואנחנו נדון במליאה כי יש חשיבות לדון במליאה לבנות משהו – לא יודעת אם אחיד, אבל משהו מתואם שכל המשרדים יהיו מתואמים, ויש צורך לעשות את זה בוועדה הבין-משרדית עם כל הגורמים הרלוונטיים

אליהו (אלי) רביבו: גברתי, בואו נעצום רגע את העיניים ונבין מה מתסכל אותי

אליהו (אלי) רביבו:  חודש ושבוע ימים עברו מאז שסיימנו פה את הדיון עד שיצאה הפנייה הראשונה, זאת אומרת זה באיחור של חודש וחמישה  ימים

אליהו (אלי) רביבו:  תבינו איך אני רואה את זה

אליהו (אלי) רביבו:  מאז עד היום נדרשתם להוציא שתי תזכורות כדי שיגיבו לאותה בקשה, שהגיעה כבר באיחור של חודש וחמישה ימים

אליהו (אלי) רביבו:      בקצב הזה, גם ב-13 בספטמבר לא תהיו מוכנים כי לא יצייתו לדרישות שלכם

אליהו (אלי) רביבו:  אתם מבינים למה אני מתכוון? ואני כאן בא לסייע לכם

אליהו (אלי) רביבו:       אז להבא, ואני פונה עכשיו לכל הגורמים הרלוונטיים, כשאני מוציא החלטה, וכל בעל תפקיד מבקש ליישם אותה והוא מוציא הודעת דרישה והוא לא נענה, חובתכם לדווח למנהלת הוועדה, תשאירו לי את השאר

אליהו (אלי) רביבו:  חובתכם

אליהו (אלי) רביבו:  תשתמשו בי, אני אסייע לכם

ברברה לנג: בתקווה שלא נצטרך

אליהו (אלי) רביבו: הלוואי

אליהו (אלי) רביבו:  לאור העובדה שכבר צריך, אנחנו מסכמים שכשמסתיים הדיון הנוכחי הזה אנחנו לא נפרדים באמת

אליהו (אלי) רביבו:  לפני שאני מתחיל את הדיון הבא אתם מעדכנים אותי בכמה זמן קצבתם את התזכורת הנוכחית שעכשיו אתם מוציאים, שהיא שלישית, ואני מסכם אתכם שאותו תאריך לא מקודש בעליל של 13 בספטמבר, יוקדם לתוך חודש אוגוסט

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא מחכה עד אמצע ספטמבר כדי לקבל הסבר שגם אז הייתה איזושהי תקלה טכנית וגם אז מישהו לא נתן מספיק תשובות, ולכן אנחנו ניפגש בדצמבר

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו באוגוסט ויודעים לסמן על זה וי לנהלים ושיטות עבודה, כך שבמהלך ספטמבר אנחנו כבר נתחיל לקבל פידבקים

אליהו (אלי) רביבו:       מר נקש, גם תורך הגיע

אליהו (אלי) רביבו:  בתשובת המשטרה לדיון נאמר כי הופצה הנחיית ראש מדור נפגעי עבירה על טיפול חקירתי באלימות כלפי זקנים

אליהו (אלי) רביבו:  אגב, מציק לי שמזכירים זקנים

אליהו (אלי) רביבו:  אתם צריכים לשנות את המינוחים האלה

קריאה: אזרחים ותיקים

אליהו (אלי) רביבו: לאו דווקא אזרחים ותיקים

ברברה לנג: אני דווקא חושבת, כבוד היושב-ראש, שזקנים זה מינוח מאוד מכובד, זה בא מזקני העיר

ברברה לנג:  דווקא קשישים זה מקש

ברברה לנג:  אני חושבת שדווקא זקן הוא לגמרי מכובד

אליהו (אלי) רביבו: את צודקת לחלוטין אבל אני לא מטפל רק בגיל השלישי

אליהו (אלי) רביבו:  הוועדה שלי עוסקת בכל מי שנדרש ומקבל סיוע של עובד זר

אליהו (אלי) רביבו:  בסדר? משם זה מגיע

ברברה לנג: בסדר

אליהו (אלי) רביבו: בזקנינו ובנערינו נלך, אמר משה רבנו לפרעה

אליהו (אלי) רביבו:  אז זקנינו, באמת זה עטרות ראשינו, לא חלילה ממקום אחר

אליהו (אלי) רביבו:  אבל, מכיוון שהוועדה כאמור עוסקת בכל מי שזכאי לקבל טיפול סיעודי, לא נכון לקטלג את זה ולצמצם את זה רק לזקנים או רק לשורדי שואה

אליהו (אלי) רביבו:      אז לפי רשות האוכלוסין, תעודכן במקרה אלימות על ידי עובד זר

אליהו (אלי) רביבו:  אני מבקש לדעת כמה דיווחים קיבלה רשות האוכלוסין ב-2022

אליהו (אלי) רביבו:  אני יודע מה המספר שאמור להיות איפשהו על פי גורמי הרווחה, אני רוצה לדעת מה המשטרה דיווחה לכם

משה נקש: אנחנו לא מחלקים את זה

משה נקש:  אין לי את זה עכשיו, מה מגיע מהמשטרה ומה לא מהמשטרה

משה נקש:  אני יודע שאנחנו קיבלנו ממרץ 22' – עשינו את השינוי הארגוני אצלנו – עד היום 102 תלונות על התעללות, אלימות, טיפול רשלני ונטישה

משה נקש:  כל העובדים מייד – כפי שאתה יודע, אדוני היושב-ראש – נחסמים במערכת

משה נקש:  הייתה פה שאלה האם אחרי כן הם יתחילו עבודה חדשה, אז הם לא יתחילו עבודה חדשה עד שהם יסיימו את הבירור מולנו

משה נקש:       מתוכם, 46 כבר שלחנו להם שימועים

משה נקש:  בדרך כלל מה שקורה, שחלקם יורדים מתחת לרדאר

משה נקש:  קיבלנו תלונה, חסמנו, אז העובדת מתחת לרדאר, לא תגיע אלינו, אלא אם כן מישהו אחר מבקש אותה, וברגע שמישהו אחר מבקש אותה נדלקת אצלנו הנורה שהיא חסומה ונדרשת בירור ואנחנו מתחילים בהליך המנהלי

משה נקש:  	אז 46 מתוכם, עשינו להם שימועים

משה נקש:  בסביבות 20 רישיונות כבר בוטלו לאותה קבוצה של עובדים

אליהו (אלי) רביבו: אתה אומר, כ-45% מסך התלונות, הצלחתם לעשות שימועים, וכ-50% מאותה כמות, כבר ביטלתם להם גם את האשרות

משה נקש: כן

אליהו (אלי) רביבו: ואני מנסה לדעת, ובדקתי את זה אתכם בפגישות נוספות, האם אתם לא חושבים על איזשהו מנגנון שכשמישהו כבר נמצא בקבוצת סיכון, תצרו את צעדיו?     

משה נקש: מה זאת אומרת קבוצת סיכון? מי שיש לנו תלונה לגביו, הנושא נבדק עד תום

אליהו (אלי) רביבו: כן, אבל אם הוא לא נמצא? אם הוא ירד מתחת לרדאר?      

משה נקש: צעדיו מוצרים

משה נקש:  הוא לא יכול להיכנס לשום עבודה חדשה

משה נקש:  מן הסתם, האכיפה תחפש אותו אבל הוא הופך ללא חוקי

עינת קולמן: לא חוקי

עינת קולמן:  350–400 שקל ליום

עינת קולמן:  מה הבעיה? מה רע?      

אליהו (אלי) רביבו: סתם אני שואל שאלה

אליהו (אלי) רביבו:  האם באותו רגע שגם עצרתם, לא התליתם לו את אשרת העבודה, האם לא ביטלתם לו כל מיני הטבות סוציאליות, האם לא ביטלתם לו ביטוח רפואי? הוא כבר הופך להיות לא חוקי פה

משה נקש: צריך להבחין, לחדד או לדייק את הדברים

משה נקש:  זה שהוגשה תלונה לא אומר אשם

משה נקש:  בסדר?      

אליהו (אלי) רביבו: זה שהוגשה תלונה והוא ירד מתחת לרדאר, בסבירות מאוד מאוד מאוד גבוהה שידיו לא נקיות

משה נקש: עוד פעם, אנחנו מבחינתנו, עד שלא מיצינו את ההליך ולא החלטנו שאשם, אנחנו לא נוקטים סנקציות

עינת קולמן: כמה זמן זה מיצוי תהליך?      

משה נקש: ברגע שהעובד צף, אנחנו מייד מתחילים איתו את התהליך, מיידי, אין פה זמנים

משה נקש:  זה באופן מיידי

משה נקש:  כל מי שכמובן מצאנו לנכון שיש חשד סביר שהוא אכן ביצע את העבירה, נקטנו בסנקציות, ביטלנו את הרישיונות

אליהו (אלי) רביבו: כמה עובדים זרים גירשתם ב-2022?     

משה נקש: אני לא יודע לענות לך על גירוש, את זה צריך לבדוק במינהל אכיפה, אבל אפשר להעביר את הנתון הזה

אליהו (אלי) רביבו: כמה דרישות לגירוש העברתם ב-2022?     

משה נקש: כל מי שאנחנו מבטלים לו את הרישיון, אנחנו מעבירים מידע כמובן למינהל אכיפה אצלנו, הם מכירים, הם מעודכנים

משה נקש:  אתה מתאר לעצמך שלא פשוט למצוא את העובדים האלה, אבל כן נעשים מאמצים לאתר אותם כדי לנקוט בסנקציות

אליהו (אלי) רביבו: החלטתם להגיש כתב אישום

משה נקש: אנחנו לא מגישים כתבי אישום, זה המשטרה

אליהו (אלי) רביבו: החלטתם להמליץ, החלטתם - - -     

משה נקש: לבטל רישיון

משה נקש:  זו הסנקציה שלנו

אליהו (אלי) רביבו: איפה נמצא העובד בזמן הזה?     

משה נקש: שוב, אם הוא צף והוא בא אלינו, אנחנו עושים לו שימוע אצלנו פרונטלי בדרך כלל ובסופו של דבר מקבלים את ההחלטה, כמובן הכול עובר לאישור הממונה אצלנו

משה נקש:  אנחנו מקבלים את ההחלטה ושולחים את זה לעובד דרך הלשכה הפרטית

משה נקש:  אני לא עוצר את העובדים, אני לא מחזיק אותם במעצר

איתן לבני: פה נגמר הסיפור

עינת קולמן: עובד זר שנוהג באלימות צריך להיכנס לכלא, לשלול את הזכויות הסוציאליות ולשלוח אותו לארץ שלו

משה נקש: כשיש תלונה במשטרה, המשטרה יודעת לעדכן

אליהו (אלי) רביבו: יש פה נציג מהפרקליטות? אתם יודעים לומר לי כמה עובדים כאלה הורשעו, משטרת ישראל?     

אסתר ללום: זאת השיטה

פקד הדס מזרחי: אני יכולה להגיד, מתוך ה-72 תיקים שקודם אמרתי, לגבי 24 הוגשו כתבי אישום

פקד הדס מזרחי:  זה הנתון שיש לי

אליהו (אלי) רביבו: ומה עם ה-50 ומשהו?      

פקד הדס מזרחי: לא

פקד הדס מזרחי:  יש 34 שנסגרו

עינת קולמן: חוסר ראיות

אליהו (אלי) רביבו: באיזו עילה? זכאים? חוסר ראיות? ספק? צ'אנס שני?     

פקד הדס מזרחי: שבעה תיקים נסגרו בעילה שנסיבות העניין אינן מתאימות להעמדה לדין

אליהו (אלי) רביבו: מה זאת אומרת אינן מספיקות להעמדה לדין?      

פקד הדס מזרחי: חוסר ראיות

אליהו (אלי) רביבו: הבנתי

אסתר ללום: את מבינה למה לא הגשנו תלונה במשטרה? זאת הסיבה

עינת קולמן: כן, מלא לא מגישים

אליהו (אלי) רביבו: זאת אומרת, אנחנו אומרים יש חשד, אנחנו לא יודעים להוכיח אותו, אז אי אפשר להגיש נגדו כתב אישום, אבל מחזירים אותו למעגל העבודה

קריאות: נכון

אליהו (אלי) רביבו: זה מה שאתם אומרים

איתן לבני: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להקריא לך מאתר המשטרה

אליהו (אלי) רביבו: מייד אתה מקבל

אליהו (אלי) רביבו:  בבקשה

פקד הדס מזרחי: אם אין ראיות בתיק, גם הידיים שלנו כמשטרה כבולות

פקד הדס מזרחי:  ברור שאנחנו נעשה את הכול כדי להגיש כתב אישום

עינת קולמן: תחפשו את הראיות

אליהו (אלי) רביבו: הבנתם למה אני דורש את הנהלים האלה?      

פקד הדס מזרחי: כן

קריאה: ממש

אליהו (אלי) רביבו: הבנתם? בדיוק

אליהו (אלי) רביבו:  לגישתי – והינה, אני אומר את זה כאן לכל בעלי התפקידים – עובד שהוגשה נגדו תלונה - - -     

פקד הדס מזרחי: אבל בכל מצב אנחנו מעבירים דיווח

אליהו (אלי) רביבו: עובד שהוגשה נגדו תלונה, כל זמן שהגוף החוקר, משטרת ישראל, לא הגיעה למסקנה חד-משמעית שזכאי הוא והעלילו עליו, סיים את שליחותו פה בארץ

אליהו (אלי) רביבו:  שם זה צריך להיות

חיים דיין: ממש

חיים דיין:  ממש

חיים דיין:      (מחיאות כפיים)     

אליהו (אלי) רביבו: 	אני לא זקוק

אסתר ללום: בגלל זה אנשים נמנעים מלהתלונן במשטרה

אסתר ללום:  לנו הייתה דוגמה עם אמא שלי

פקד הדס מזרחי: סליחה, אני רוצה לציין נקודה

פקד הדס מזרחי:  ברגע של הגשת התלונה אנחנו כן מעבירים דיווח לרשות האוכלוסין שזה כן יטופל בעוד מישור

פקד הדס מזרחי:  זה שלא הוגש כתב אישום לא אומר שאנחנו לא מדווחים

איתן לבני: אבל אתם מעבירים המלצה לפרקליטות בסופו של יום

איתן לבני:  נכון? כי על פי חוק אסור לכם לסגור את התלונה

פקד הדס מזרחי: נכון

איתן לבני: אז את מעבירה המלצה ובהמלצה שאת מעבירה – כמו שאני רואה פה, שאני קיבלתי אתמול – את ממליצה לסגור את התיק, וככה הכול נסגר

חיים דיין: אבל מי מחפש את הראיות? למה אנחנו כמשפחות צריכים לטפל בזה?      

פקד הדס מזרחי: המשטרה עובדת בצורה מקצועית

פקד הדס מזרחי:  אם יש ראיות, יש ראיות; אם אין ראיות, אנחנו לא יכולים להמציא אותן

פקד הדס מזרחי:  אנחנו יכולים לעשות את הכול כדי לאתר ראיות, אבל אם אין אז אין

איתן לבני: יש לי קילומטראז' אתכם ואני יכול לומר לך בוודאות שלי נאמר על ידי אנשים שלכם, חוקרים שלכם במשטרה –  עכשיו, איתן, אני צריך למנות לה סנגור ואני צריך להביא לה מתורגמן לבית משפט ואני ואני ואני ואני, תתמודד לבד

פקד הדס מזרחי: אם יש מקרה כזה, אני רוצה שתעבירו את זה אליי באופן אישי ואני אבדוק

אסתר ללום: סליחה, אבל מדובר בנתין זר שנמצא פה, הוא לא אזרח ישראלי

אסתר ללום:  הוא התעלל

אסתר ללום:  אמא שלי עברה התעללות לפני 20 שנה כשהיא הייתה עוד בחיים

אסתר ללום:  אני התלוננתי למשטרה

אסתר ללום:  הם כתבו לי אחרי שבוע – חוסר עניין לציבור

אסתר ללום:  היא גנבה לה רכוש, גנבה לה תכשיטים והיא בסופו של דבר הלכה לעבוד במקום אחר

איתן לבני: והיא תקבל גם כפול משכורת, פי 3 משכורת

פקד הדס מזרחי: אני חושבת שאתם באים בטענות לגוף הלא נכון

עינת קולמן: אז מי אמור לסלק אותם?     

אליהו (אלי) רביבו: סליחה, את לא מראיינת פה

אליהו (אלי) רביבו:  תעצרו

אליהו (אלי) רביבו:  אפשרתי לכם טיפה להתבטא, יש רשות דיבור

אליהו (אלי) רביבו:       החלטת ביניים: פרוטוקול מכל ישיבת ועדה בין-משרדית באופן מיידי מגיע אליי לוועדה

אסתר ללום: כל הכבוד

אליהו (אלי) רביבו: מיידי

אליהו (אלי) רביבו:  מר איתן בנימין, אתה יכול בבקשה לקבל את רשות הדיבור

אליהו (אלי) רביבו:  ברשותכם, אנחנו בעוד ארבע דקות יוצאים להפסקה – קצרה, אבל אין לי ברירה

איתן לבני: תודה, אדוני היושב-ראש

איתן לבני:  שמי איתן בנימין, השדולה הישראלית למען קשישים, העמותה לקידום זכויות הסיעודיים

איתן לבני:  אני רוצה להגיד לכם שאתמול בלילה לפני שהלכתי לישון התחלתי קצת לחפור ברשת ולחפש כתבות שהיו על אלימות של עובדים זרים כלפי מטופלים

איתן לבני:      תקשיבו, אני לא הצלחתי להירדם כל הלילה

איתן לבני:  לא הצלחתי להירדם כל הלילה, פשוט ראיתי כל כך הרבה כתבות, כל כך מזעזעות, אלימות חסרת רחמים כלפי חסרי ישע

איתן לבני:      אני שואל את עצמי איך יכול להיות שבמדינה מתוקנת שבה הזכויות של אזרח נמדדות על פי המעמד שלו בתוך המדינה, עובד זר זוכה לזכויות יתר, בעוד שהאזרח, אין לו שום זכות

איתן לבני:       למה האלימות הזאת מתחילה, בואו נשאל

איתן לבני:  אני קרימינולוג, יש לי תואר שני בקרימינולוגיה ואני יודע את השורשים של האלימות הזאת

איתן לבני:  יש כל מיני סוגים של אלימות, אני לא יודע איך אתם מסווגים את האלימות, זה תלוי בהגדרה

איתן לבני:  יכול להיות שהאלימות היא הרבה יותר רחבה בגלל שההגדרה היא יותר מצומצמת של אלימות

איתן לבני:       האם נטישה זה אלימות או לא? זאת גם שאלה שצריך לשאול אותה כדי באמת לקבל את הסטטיסטיקה הכי נכונה שיכולה להיות

איתן לבני:       איך יכול להיות שבמדינה מתוקנת יש הגנה מוחלטת על עובדים זרים, יש את הממונה על זכויות זרים אבל אין ממונה על זכויות מעסיקים? יש את קו לעובד אבל אין קו למעסיק

איתן לבני:  אין שום הגנה עליהם, איך יכול להיות? זה הכוח שאתם נותנים לעובדים זרים לעשות מה שהם רוצים פה במדינה הזאת

אסתר ללום: בדיוק

איתן לבני: הגיע הזמן לשנות את הכללים האלה, אני סומך עליך שאתה בהקדם תשנה את זה ואתה תקים את היחידה שהבטחת לנו, הממונה על זכויות מעסיקים, ואנחנו רוצים לקבל גם הגנה של משרד המשפטים בסיוע המשפטי על כל האזרחים שלנו במדינה הזאת

איתן לבני:       לא יכול להיות שייכנסו לפה אנשים, פתחנו להם את הדלתות, פתחנו להם את הבתים - -     

אלכס עבאדה ריין: את הלב

איתן לבני: - - פתחנו להם את חדרי הלב שלנו, נתנו להם כל מה שאפשר ויותר מזה, אני יכול להגיד

איתן לבני:  הם גונבים, מכים, מאיימים, נוטשים, עושים מה שהם רוצים

איתן לבני:  איך יכול להיות?      

אליהו (אלי) רביבו: אל תכליל

אליהו (אלי) רביבו:  מר בנימין, אני מזדהה עם כל מה שאמרת עד עכשיו, אני מבקש לדאוג לא להכליל, לא להגיד הם, להגיד יש בהם

אליהו (אלי) רביבו:  אוקיי? תגדירו

אסתר ללום: אבל גם אם יש בהם ויש אחוז קטן שעושה את זה

אליהו (אלי) רביבו: הסבטקסט מאוד מאוד חשוב

אליהו (אלי) רביבו:  כשאנחנו מכלילים את כולם, אנחנו נותנים מרחב תמרון בלתי מוגבל

איתן לבני: אנחנו – כמו שאמרת את זה חזור ואמור מספר פעמים – אין לנו שום בעיה עם עובדים שעושים את העבודה שלהם

איתן לבני:  אנחנו נקבל אותם, נטפח אותם ואנחנו אפילו נגן עליהם במה שצריך, אבל תקשיבו, זה לא יכול להיות שעם השנים האלימות הזאת הולכת וצוברת תאוצה – התדירות של האלימות, החומרה של האלימות, התעוזה שיש באלימות הזאת

איתן לבני:  סיפר הבחור על האלימות הזאת שהיא בלתי נסבלת

איתן לבני:  כל זה נובע מחוסר הגנה על אזרחים שלנו, צריך לשים לזה סוף

אליהו (אלי) רביבו: מר בנימין, אני מודה לך ואני מתחבר למה שאתה אומר

אליהו (אלי) רביבו:  אני רק מעביר נקודה, אולי גברת שירי לב-רן, נציגת משרד העבודה, תצטרך להתארגן עם תשובה עד שאנחנו נחזור מההפסקה

אליהו (אלי) רביבו:       אני מעדכן שהוועדה פנתה לשר העבודה בבקשה להקים יחידה במשרד לפניית מעסיקים, בדיוק כפי שיש היום יחידה שדואגת לזכויות העובדים הזרים

אליהו (אלי) רביבו:  עדיין לא נענינו

אליהו (אלי) רביבו:  אגב, אני פונה מכאן למנהלת הוועדה ולצוות לשכתי

אליהו (אלי) רביבו:  יש לי איזשהו רושם שאתם שולחים מיילים ופניות ללשכת השר, יכול להיות שבכלל מדובר בכתובת שגויה

אליהו (אלי) רביבו:  תבדקו אם זה לא נכנס לספאם כי לא יכול להיות ששר במדינת ישראל, בממשלת ישראל, מקבל כל כך הרבה פניות ולא נענה להן

אליהו (אלי) רביבו:  יכול להיות שהבעיה אצלכם בכלל, אז תבדקו שאתם לא טועים בכתובת

דיקלה טקו: פנינו עשרות פעמים בטלפונים

אליהו (אלי) רביבו: אז בבקשה לגברת שירי, אנחנו יוצאים להפסקה, אנחנו מייד מתכנסים בחזרה

אליהו (אלי) רביבו: הוועדה סיימה את ההפסקה, אנחנו ממשיכים בדיון

אליהו (אלי) רביבו:  אני מעדכן אתכם שלצערי, שאלתי שאלה את נציגת משרד העבודה, יצאנו להפסקה, תוך כדי הפסקה היא קיבלה הוראה – לכל הפחות מלשכת השר – לצאת מהדיון

אליהו (אלי) רביבו:  צר לי על כך

אליהו (אלי) רביבו:  אל לנו להתבלבל, חרף העובדה ששרים יכולים להיות ידידים אישיים, כמובן שכולנו חלק מקואליציה, ועדיין, תפקידה של הוועדה הוא לבקר ולפקח את עבודות משרדי הממשלה – ללא משוא פנים, ללא מורא, בענווה ובצניעות אך בשקדנות

אליהו (אלי) רביבו:      לאור כל זאת, אני מורה כרגע למנהלת הוועדה להשתמש בסמכותה לפנות למזכיר הכנסת ולעדכן אותו שעשרות פניות של הוועדה ללשכת השר לא נענו, פשוט לא נענו, בנושאים רותחים שעל סדר-היום

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא אאפשר למצב הזה לקרות, לא במשמרת שלי, לא בוועדה שלי

אליהו (אלי) רביבו:       אם נדייק, תשובה לקונית אחת ניתנה מבין עשרות רבות של פניות, טלפוניות וכתובות, גם היא לא תאמה את המציאות באופן מספיק – לא נכון, לא רציני ולא מקצועי

אסתר ללום: תודה רבה על ההזדמנות

אסתר ללום:  אני ממש ממש מודה לכם

אסתר ללום:  אני מקווה שמתוך כל הבליל של הדברים שאמרתי, משהו סוף סוף יחלחל ויטפטף ושאנחנו נראה שינוי

אסתר ללום:  הדרך שלך היא מעולה ואל תוותר לאף אחד פה, ותמשיך בדרך הזאת

אליהו (אלי) רביבו: אני מאוד מאוד מודה לך

אסתר ללום: רק בדרך הזו אתה תצליח, ואתה תהיה ראש ממשלה הכי טוב שהיה לנו אי פעם

אליהו (אלי) רביבו: יש לנו ראש ממשלה מספיק טוב

אליהו (אלי) רביבו:  תודה רבה, גברת ללום

אליהו (אלי) רביבו:  מעריך את זה מאוד שהגעתם מהצפון המאוד מאוד מאוד רחוק

אליהו (אלי) רביבו:       לפני שנעבור עם שאלות לשאר הנציגים, ובתקווה שהשרים שלהם גם לא ייתנו להם הוראה לצאת מהדיון, אני מבקש לתת את רשות הדיבור לעורכת דין מאיה בנדס ממטה מאבק הסיעודיים

אליהו (אלי) רביבו:  לאחר מכן אנחנו ניתן עוד רשות דיבור אחת, נעבור לשאלות, ולקראת סיום ניתן רשות דיבור מסכמת אחרונה לפני שאני מסכם

אליהו (אלי) רביבו:  בבקשה

מאיה בנדס: תודה רבה, אדוני, שאתה במעקב בדיון כל כך חשוב על נושא שהוא באמת באמת מהותי בכל תחום העסקת העובדים הזרים בענף הסיעוד הביתי

מאיה בנדס:  חבל לי שנציגי המשרד לביטחון לאומי לא נמצאים איתנו עכשיו כי אני חושבת שהדברים האלה גם היו חשובים להם

אליהו (אלי) רביבו: נציגי המוסד לביטוח לאומי נמצאים גם נמצאים

מאיה בנדס: המשרד לביטחון לאומי, המשטרה

אליהו (אלי) רביבו: צריך לבדוק אם לא פגעתי גם בשר שלהם, אבל נדייק – למען ההגינות, הם היו צריכים ללכת וקיבלו את אישורנו

מאיה בנדס: אני לא אחזור על הדברים הבאמת חשובים שנאמרו פה על ידי הרבה מאוד נציגים וחבריי, גם איתן בנימין, שאמר באמת דברים מאוד חשובים מדם ליבו ואני מאוד מזדהה איתם

מאיה בנדס:      אני כן אגיד שאני שמחה לשמוע שהוקמה ועדה בין-משרדית ואני שמחה לשמוע שהיא גם מתכנסת

מאיה בנדס:  אני חושבת שיהיה נכון – והם יודעים לעשות את זה נהדר – לעשות איזשהו שיתוף ציבור איתנו הארגונים כי אנחנו חיים את השטח

מאיה בנדס:  גם הם חיים את השטח אבל אנחנו באמת חיים אותו

אליהו (אלי) רביבו: רעיון מעולה

מאיה בנדס: אני חושבת שיהיה נכון לשמוע מאיתנו איזה תיקונים אולי נדרשים במהלך הנוהל המתגבש

מאיה בנדס:  למשל, בחוק עובדים זרים קיימת חובה למעסיק הסיעודי לדאוג לשבעה ימי מגורים לעובד שפוטר

מאיה בנדס:  אין שום החרגה בנוהל למה קורה אם הוא פוטר עקב התעללות, ואם הוא לא יושב במעצר עד תום ההליכים – כמו שקורה במרבית המקרים – מה קורה, אולי שלילה אוטומטית של הודעה מוקדמת, לצורך העניין, מבחינת החקיקה בעולם דיני העבודה

מאיה בנדס:      אני חושבת שיהיה מאוד נכון לתת לנו גם מקום בתוך השולחן הזה שהם יושבים בו, שנביא את המקרים מהשטח

אליהו (אלי) רביבו: אני מצטרף להמלצה/ בקשה שלכם ומצפה לקבל את התייחסות שר הרווחה ונציגו

גל שחם: נציג

גל שחם:  רק נציג

גל שחם:  אני אשמח לקבל פרטים ולהבין מי אתם

מאיה בנדס: אנחנו מטעם מטה מאבק הסיעודיים

אליהו (אלי) רביבו: עורכת דין מאיה, יועצת משפטית של מטה מאבק הסיעודיים – חיה את השטח, נושמת את השטח, מכירה את המקרים באון-ליין בחלק מאוד מאוד גדול מההתרחשויות ותדע לשקף לנו את המצב לאשורו בצורה המדויקת והמאוזנת ביותר

מאיה בנדס: אז תודה

מאיה בנדס:  אנחנו נשמח

גל שחם: נשמח לקבל את הפרטים

מאיה בנדס: אני אתן לך בסוף הדיון

מאיה בנדס:  תודה רבה

מאיה בנדס:  תודה, אדוני

אליהו (אלי) רביבו: תודה רבה

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו נעבור לנציגי משרד הבריאות

אליהו (אלי) רביבו:  שלום, גברתי

אליהו (אלי) רביבו:  במסמך של חוזר מנכ"ל משרד הבריאות, שמדבר על נוהל הטיפול בזקנים נפגעי התעמרות, מנובמבר 2003, יש פירוט של סימנים מעידים להזנחה ולהתעללות בזקנים, לפי סוג ההתעללות

אליהו (אלי) רביבו:       מכאן עולות השאלות

אליהו (אלי) רביבו:  האם מאז כתיבת החוזר יש צורך בעדכונו? מה קופות החולים עושות כאשר יש חשד להתעללות או הזנחת קשיש? כשקשיש מגיע לבדיקה שגרתית ויש סימנים מעידים, א', מהם? מה הטיפול שנעשה? כנ"ל לעניין בתי חולים, וכן הלאה

ברברה לנג: אכן, יש נוהל משנת 2003

ברברה לנג:  יצא ב-2003 אוסף של נהלים בתחום של אלימות במשפחה ותקיפה מינית

ברברה לנג:  בינתיים לא היה עדכון ואנחנו שוקלים עדכון

אליהו (אלי) רביבו: האם הוקם צוות בדיקה במרוצת 20 השנים, שינטר ויבדוק האם הנוהל נכון, אם הוא נותן מענה, אם הוא משיג את ייעודו, האם נכון לבדוק עדכונו? 20 שנה, זה קצת יותר מ-30 במאי האחרון

אליהו (אלי) רביבו:  20 שנה

ברברה לנג: זה באמת 20 שנה ואנחנו – לא רוצה להגיד בימים אלו אבל בתקופה הזאת אנחנו אכן בודקים את הצורך בשינוי שלל הנהלים שצריכים לעבוד בתיאום אחד עם השני

אליהו (אלי) רביבו: זאת אומרת ש-20 שנה לא בדקתם האם הנוהל רלוונטי - -     

ברברה לנג: בדקנו

אליהו (אלי) רביבו: - - האם נכון לעדכן אותו, האם נכון לייעל אותו, האם נכון לחזלש אותו, לא יודע מה

ברברה לנג: אני בדקתי אותו, הוא בינתיים - - -     

אליהו (אלי) רביבו: מתי בדקת אותו?     

ברברה לנג: לאורך השנים, גם מול המשרדים השונים

אליהו (אלי) רביבו: יש מסקנות כתובות?      

ברברה לנג: לא

אליהו (אלי) רביבו: למה?      

ברברה לנג: בינתיים עוד לא שינינו את הנוהל

ברברה לנג:  ברגע שאנחנו נחליט שאנחנו משנים - - -     

אליהו (אלי) רביבו: לא יודע, אני מצפה מאנשי לשכתי שבודקים משהו, שיגישו לי איזשהן מסקנות ביניים – שלום, הנוהל הזה הוחלט בנובמבר 2003, זה מה שהוחלט אז, בדקתי והוא ממש כאילו נכתב היום, מעולה, ממשיכים

אליהו (אלי) רביבו:  הינה, התייחס, נגענו, עשינו, בדקנו

אליהו (אלי) רביבו:  מה עשינו בשביל לדעת, אם קיימנו נוהל של לקוח סמוי אולי, האם אנחנו התחזינו כדי לבדוק אם הנוהל באמת נותן את המענה? את יודעת, בכל זאת אנחנו מדינה מתוקנת

ברברה לנג: אני אשב עם המחלקה שאני עובדת ועם המנהלת של המחלקה ואנחנו נבדוק את הדברים, ואני אכין בשבילה משהו כתוב כדי לבדוק

אליהו (אלי) רביבו: טוב

ברברה לנג: בינתיים אני חושבת שהנוהל בסך הכול עושה את העבודה

אליהו (אלי) רביבו: יש פרמטרים שבאמצעותם אתם בודקים שאכן הנוהל משיג את מטרתו? זאת השאלה

ברברה לנג: אנחנו כרגע עובדים, חלק מהנוהל זה עבודה של ועדות אלימות בתוך קופות חולים ובתי חולים, האמורים לסייע בעבודה של איתור כל המקרים של אלימות במשפחה, ואנחנו עושים כרגע מחקר

ברברה לנג:  אנחנו באמצע מחקר עם מכון ברוקדייל

אליהו (אלי) רביבו: אני אסביר לך, גברתי, אני אנסה לחדד את זה ברשותך

אליהו (אלי) רביבו:  הנוהל, שהוא חלק מנספח חוזר מנכ"ל, נכתב בדם

אליהו (אלי) רביבו:  הבינו שישנן התעללויות, ישנם נפגעים, והחליט מי שהחליט בצדק לפני 20 שנה לכתוב נוהל כדי לוודא שמקרים כאלה לא יישנו, או לכל הפחות יצומצמו

אליהו (אלי) רביבו:       מאז, מן הסתם, פגשתם מקרים שחמקו, מתחת לרדאר התרחשו, ואותו נוהל לא אפיין אותם, לא איתר אותם בזמן

אליהו (אלי) רביבו:  את מצדיקה אותי?      

ברברה לנג: אני יכולה להגיד לך שבעקבות הנוהל, במשך השנים מספר האיתורים של זקנים נפגעי התעללות במערכת הבריאות עלה, מאז שאני מנטרת

אליהו (אלי) רביבו: ובדקתם לאורך אותן שנים אם בעדכון כזה או אחר של הנוהל, הדיווח יהיה גבוה יותר, הברומטר יהיה יותר מדויק?     

ברברה לנג: לא

אליהו (אלי) רביבו: זה מה שאני שואל אתכם

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו מקבלים החלטות, יוצאים איתן לדרך

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו אמורים לבקר את עצמנו האם ההחלטה שקיבלנו נחוצה, נכונה, משיגה את יעדיה, מצמצמת תופעה, מציפה מקרים, מצמצמת מקרים, מצרה את צעדיהם של המתעללים והפוגעים

אליהו (אלי) רביבו:  חבר'ה, דיני נפשות

ברברה לנג: אני מסכימה

אליהו (אלי) רביבו: דיני נפשות, ריבונו של עולם

אליהו (אלי) רביבו:  20 שנה

אליהו (אלי) רביבו:  20 שנה, בשביל שהיום אתם תקיימו איזושהי בדיקה

אליהו (אלי) רביבו:  אם 20 שנה לא הייתם צריכים, למה היום אתם צריכים? בואו נחכה עוד 20 שנה

ברברה לנג: אני חושבת שזה נכון לבדוק את עצמנו

אליהו (אלי) רביבו: ואני שואל, אם נכון לבדוק את עצמכם, למה אתם זקוקים ל-20 שנה להגיע למסקנה הזאת?     

ברברה לנג: אני לא חושבת שצריך לשנות נוהל

אליהו (אלי) רביבו: לבדוק אותו

אליהו (אלי) רביבו:  לבדוק אותו, לבדוק שהוא משיג את מטרתו

אליהו (אלי) רביבו:  לדוגמה, אנחנו רואים מקרה שהתגלה לנו מי שנפגע ושהתעמרו בו

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו מסתכלים על המקרה ואנחנו אומרים: אנחנו כמערכת, באמצעות אותם נהלים, היינו יכולים לעשות משהו מעבר לזה כדי למנוע את המקרה הזה?     יכול להיות שאת אומרת, כל מה שלא היינו עושים, אין מאה אחוז, וזה בתוך האין מאה אחוז

אליהו (אלי) רביבו:  יכול להיות אבל שאת אומרת, אם הייתי מתייעלת, אם הייתי מוציאה חוזר, אם הייתי עושה רענון, אם הייתי מקיימת איזשהו שיווק ותזכור של אותו נוהל, אנשים היו בקיאים יותר, מכירים יותר, רגישים יותר, ערניים יותר

אליהו (אלי) רביבו:  יכול להיות?     

ברברה לנג: לגמרי

ברברה לנג:  ואני אציין שלפני שנתיים הכנסנו לתוך בקרות של קופות חולים את הנושא של בקרה ייעודית בתחום של אלימות במשפחה, שכוללת בתוכה מן הסתם גם את הנושא של התעללות בזקנים

ברברה לנג:  זה על מנת באמת לבדוק כמה אנשים מכירים את הנהלים, אם הם יודעים לאתר, אם הם יודעים מה לעשות אחרי שמאתרים, מה לגבי הטיפול שניתן לאותו נפגע, ואת זה אנחנו כן מבקרים ואנחנו רואים שבקופות החולים - - -     

אליהו (אלי) רביבו: הטיפול הוא אלמנטרי, גברתי

אליהו (אלי) רביבו:  אני אומר – דיווח, עצירת מקרים, הצרת צעדיהם של המתעללים והפוגעים

ברברה לנג: אנחנו לא אחראים להצרת צעדיהם

אליהו (אלי) רביבו: כן, אבל אם אתם תהיו מספיק ערניים ואנשים שלכם יהיו מספיק עם סנסורים מחודדים ורגישים, אתם תעלו על מקרים שאותם אתם תדווחו, ואז מי שאמון על כך יוכל לפעול, יהיה לו חומר עם מה לעבוד

אליהו (אלי) רביבו:  נכון?     

ברברה לנג: נכון

אליהו (אלי) רביבו: מכיוון שכך, אני מניח שגברתי מבינה שלחכות 20 שנה בשביל לבדוק רלוונטיות לנוהל, זה too much

ברברה לנג: אבל העבודה שלנו לא רק מתמקדת בנוהל אלא בנוסף לזה אנחנו מעבירים הכשרות, בנינו לומדות בנושא

ברברה לנג:  אנחנו עכשיו עומדים בפני השקה בקמפוס הדיגיטלי של הכשרה מאוד מעמיקה בתחום של פגיעה מינית

אליהו (אלי) רביבו: כן, אבל כל שאלותיי האחרונות, גברתי, עוסקות בעניין נוהל הטיפול

אליהו (אלי) רביבו:  זה כל השאלות שלי

אליהו (אלי) רביבו:  שאלה אחת שאני נאלץ לשאול אותה בכמה זוויות מכיוון שאני לא מקבל תשובות חד חד-ערכיות

ברברה לנג: לא שינינו את הנוהל

ברברה לנג:  במשך השנים, שוב, אני בודקת, יכול להיות שיש צורך כרגע בחידודים מסוימים אבל הנוהל בעצמו - - -     

אליהו (אלי) רביבו: מה קופות החולים עושות? איך הן מגיבות כאשר יש חשד להתעללות?      

ברברה לנג: כאשר אדם זקן מגיע ויש חשד להתעללות, קודם כול הם אמורים להזמין עובדת סוציאלית או לקרוא לעובדת סוציאלית בתוך הקופה

ברברה לנג:  יש תוכנית של מימון מרכזות נושא של אלימות במשפחה ותקיפה מינית בכל קופות החולים ובתי החולים הכלליים

אליהו (אלי) רביבו: יפה

אליהו (אלי) רביבו:  כמה מקרים כאלה נחשדו על ידי קופות החולים ובתי החולים בשנת 2020?     

ברברה לנג: אם אתה מוכן לחכות, אני העברתי את זה

אליהו (אלי) רביבו: ודאי

אליהו (אלי) רביבו:  יש לי סבלנות

ברברה לנג: אני אומנם העברתי את זה בוועדה הקודמת אבל אני אחפש את זה

ברברה לנג:  במסגרות בקהילה, בשנת 2020 אותרו 204 גברים ו-1,005 נשים בתוך קופות החולים

אליהו (אלי) רביבו: כמה?      

ברברה לנג: 1,005 נשים ו-204 גברים בתוך קופות החולים

אליהו (אלי) רביבו: 1,209 רק בקופות החולים

ברברה לנג: רק בקופות החולים

אליהו (אלי) רביבו: כמה? כהזנחה?     

ברברה לנג: יש פה התעללות, פגיעה מינית, פגיעה פיזית, הזנחה ומניעת טיפול, התעללות נפשית, הטרדה מאיימת, התעמרות כלכלית, תקיפה מינית על ידי זר, הרוב על ידי בני משפחה

אליהו (אלי) רביבו: 1,209

ברברה לנג: כן, בשנת 2020

אליהו (אלי) רביבו: מה הפילוח של החשודים?     

ברברה לנג: הרוב זה משפחה

ברברה לנג:  אני חושבת שזה נכון מה שמסרתי בפעם הקודמת לוועדה, היו שבעה שהם לא היו בני משפחה

עינת קולמן: כשעובד זר מטפל בקשיש, קצת קשה לקבל תלונות

אליהו (אלי) רביבו: לא משנה

ברברה לנג: אין לנו תיעוד לגבי עובדים זרים

אליהו (אלי) רביבו: זאת אומרת שהוגשו למשטרה 1,209

ברברה לנג: לא

ברברה לנג:  מדובר בחשדות

ברברה לנג:  זה לא אומר שזה משהו - - -     

אליהו (אלי) רביבו: 	כן, אבל הואיל ולרופא או לצוות רפואי אין כלים לבדוק באמת חשדות, כשהוא מאפיין חשד הוא מעביר את זה לגורם בדיקה

אליהו (אלי) רביבו:  נכון?     

ברברה לנג: לא

ברברה לנג:  יש מקרים שהרופא מעלה חשד ולאחר איזושהי בדיקה של עובדת סוציאלית או אחות מתברר שמדובר על איזושהי מחלה והועלה חשד

ברברה לנג:  אני יכולה להגיד לך שב-2020 לגבי חסרי ישע - - -     

אליהו (אלי) רביבו: כמה חשדות היו שווא?     

ברברה לנג: 174 תלונות הוגשו למשטרה של חסרי ישע, ו-1,046 לפקידי סעד או עו"ס לחוק

אליהו (אלי) רביבו: וכל פקידי הסעד שקיבלו את אותם אלה וקצת חשדות, כל החשדות נשללו על ידי פקידי הסעד?     

ברברה לנג: אני לא יודעת להגיד לך

ברברה לנג:  על פי חוק אנחנו מחויבים לדווח אבל אנחנו לא מקבלים מענה מה קרה עם זה אחר כך

אליהו (אלי) רביבו: הבנתם למה אני מבקש מערכת מסונכרנת? הבנתם?     

ברברה לנג: אני חושבת שזה מעבר למערכת מסונכרנת אלא אם מישהו דיווח, זה עניין של חוק שפקידי הסעד אחר כך לא יכולים להעביר אלינו מידע חזרה לגבי מה קרה עם התיק

אליהו (אלי) רביבו: למה? אם יש הודעה לחזלוש חשד, למה לא? אני מבקש לדעת, הדברים נופלים פה בין הכיסאות

אליהו (אלי) רביבו:  כשיש צוות מגובש שמורכב מנציגים של כלל המשרדים, דברים לא ייפלו בין הכיסאות

אליהו (אלי) רביבו:       אני מבקש לדעת, מתוך 1,000 – לצורך האיגום, לא שחלילה אני מוותר על נפש אחת שנפגעת – נציג העובדים הסוציאליים, בוא תספר לי מתוך אלף וקצת מקרים שהגיעו אליכם, לגבי כמה מהם החשדות התאמתו כנכונים?     

גל שחם: חשוב לי כן להסביר פה בכלל מה התפקיד של כל אחד ואחד מאיתנו

גל שחם:  קודם כול, דיווחים

גל שחם:  ברברה דיברה על דיווח של חסרי ישע, כשמישהו הוגדר כחסר ישע והחוק אומר להעביר דיווח או למשטרה או לעו"ס לחוק

גל שחם:  יש הרבה מקרים שמועברים לדיווח למשטרה ואין לי מושג מה קרה איתם

אליהו (אלי) רביבו: זה 174, לא שאלתי אותך לגביהם

אליהו (אלי) רביבו:  שאלתי לגבי ה-1,030

גל שחם: אני לא יכול לדעת עכשיו מה קרה מהדיווחים שהגיעו עכשיו

אליהו (אלי) רביבו: לא, לא עכשיו

אליהו (אלי) רביבו:  לפני שלוש וחצי שנים

גל שחם: אני גם לא יכול לדעת את זה עכשיו

אליהו (אלי) רביבו: עכשיו אתה לא יכול לדעת

גל שחם: לא יכול לדעת את הפילוח

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  אז אני רוצה לדעת לאיפה משורשר הטיפול, מתי זה מגיע לנקודה שבה עובדת סוציאלית אומרת, הרופא חשד ולא סתם, הוא צודק, אני מעבירה את זה הלאה לגורמי האכיפה – למשטרה, ובמקביל, לרשות האוכלוסין, כדי שהיא תעקוב אחר החלטת המשטרה והמסקנות שהיא מגיעה אליהן ותחליט אם היא מבצעת גירוש או לא

ברברה לנג: כאשר העובדים מחליטים שזקן שמגיע שהם איתרו, א', קיים חשד סביר לפגיעה בו; ב', שהגדרנו אותו כחסר ישע – כי לא כל זקן הוא חסר ישע – אנחנו מחויבים על פי חוק העונשין, סעיף 368, לדווח או למשטרה או לעו"ס לחוק

ברברה לנג:      לגבי רשות ההגירה, מפאת חוק זכויות החולה אנחנו לא יכולים להעביר מידע, רק למשטרה ולעו"ס לחוק

אליהו (אלי) רביבו: אני משתף אתכם בתחושות שלי ואני אצטרך לגבש החלטה איך להגיב לזה

אליהו (אלי) רביבו:  משהו בתחושה שלי אומר שאני מקבל יותר תירוצים ולא נתונים עובדתיים שצריך להתעמת איתם, ללמוד מהם ולהתייעל באמצעות מה שאנחנו נלמד

אליהו (אלי) רביבו:       אני מבקש לדעת

אליהו (אלי) רביבו:  גברת ברברה מדווחת שב-2020 הם דיווחו לכם על כ-1,070 ומשהו חשדות

אליהו (אלי) רביבו:  אני רוצה לדעת מה המסקנות שלכם – אתה לא חייב עכשיו, תשלחו את זה לוועדה – מה המסקנות? לאן זה הגיע? כמה מתוכם פגשו את הטרמינל בדרך לביתם? כמה מתוכם עובדים זרים? כמה מתוכם הם בני משפחה? כמה כתבי אישום הוגשו? כמה צווי הרחקה בוצעו? איזה סעד ניתן לאותם קשישים שבני המשפחה פגעו בהם? הוועדה שלי לא דנה במי שהוא בן משפחה, אבל דרך זה אני אלמד להגיע לעניין העובדים הזרים

אליהו (אלי) רביבו:       אני מבקש ברשותכם להעביר את רשות הדיבור לנציגת הנהלת בתי המשפט

מישל בוסקילה: שלום

מישל בוסקילה:  הילה בוסקילה, מהלשכה המשפטית של הנהלת בתי המשפט

מישל בוסקילה:  רציתי להגיב בהמשך לפנייה של הוועדה אלינו לקבלת נתונים

מישל בוסקילה:  הפנייה הייתה ב-14 ביוני, אנחנו השבנו בכתב אבל היה חשוב לי לומר את הדברים גם כאן בקצרה

מישל בוסקילה:      בעצם, בית הדין לעררים שעליו נשאלנו זה בית דין שמתנהל תחת משרד המשפטים, כלומר זה בית דין מינהלי שהוא לא תחת בתי המשפט

מישל בוסקילה:  זה דבר אחד

מישל בוסקילה:      דבר שני שנשאלנו עליו זה בנוגע לערובה

מישל בוסקילה:  על החלטה של בית הדין לעררים למעשה יש זכות ערעור לבתי המשפט, בהתאם לחוק בתי המשפט לעניינים מינהליים, ובהיבט הזה, כשההליך מגיע לבית המשפט אז למעשה מדובר בערעור, ובהתאם לתקנות סדר הדין האזרחי, המערער נדרש להפקיד ערובה, כלומר הוא נדרש להפקיד כסף בקופת בית המשפט כדי להבטיח את הוצאות המשיב

מישל בוסקילה:  כלומר, במקרה שעובד זר לא שבע רצון מהחלטת בית הדין לעררים, הוא יכול להגיש ערעור לבית המשפט לעניינים מינהליים

אליהו (אלי) רביבו: אכן, אנחנו דנו בזה וקיבלנו מכם את ההתייחסות

אליהו (אלי) רביבו:  אני שבע רצון מהדרך שבה הגבתם אבל זה לא הדיון עכשיו

מישל בוסקילה: פשוט זומנו גם לדיון הזה

מישל בוסקילה:  חשבתי שזומנו על מנת שנוכל לתת התייחסות גם בעל פה לדברים

אליהו (אלי) רביבו: זה כרגע לא רלוונטי לדיון עצמו כי רוב הנוכחים לא מונחים בפרטים

אליהו (אלי) רביבו:  אני ניסיתי טיפה ככה לקפל את זה, אבל בכל מקרה תודה רבה רבה

מישל בוסקילה: בשמחה

מישל בוסקילה:  תודה לכם

אליהו (אלי) רביבו: גברת אביבה שמיל, ברוכה הבאה

אביבה איב-שמיל: שלום

אביבה איב-שמיל:  תודה רבה

אביבה איב-שמיל:  שמי אביבה, אני הבת של ניצולת שואה, היא חולת אלצהיימר משנת 2014, ואני חברה במאבק נגד האלימות, שבראשה עינת קולמן

אביבה איב-שמיל:      רציתי להוסיף משהו בנוגע למשרד הבריאות

אביבה איב-שמיל:  הייתי מוסיפה ונותנת להם עוד משימה, להוציא איזשהו תדפיס, רשימה, איך לזהות אלימות נגד קשישים

אביבה איב-שמיל:  איך אני זיהיתי אצל אמא שלי שהמטפלת הרביצה לה?     

אליהו (אלי) רביבו: מעולה

אליהו (אלי) רביבו:  זה קיים אצלם אבל עברו רק 20 שנה ולכן הם לא עוד לא פתחו את הנוהל

אביבה איב-שמיל: הבנתי

אביבה איב-שמיל:  אז אני עשיתי שיעורי בית

אביבה איב-שמיל:  בפעם השלישית שאמא שלי, הרביצו לה, קראתי באיזשהו מקום איך לזהות אלימות אצל קשישים, הזנחה

אביבה איב-שמיל:  אלימות, היא יכולה גם להיות אלימות בגוף

אביבה איב-שמיל:  מה זאת אומרת?      

אליהו (אלי) רביבו: שפת גוף

אביבה איב-שמיל: כן, בשפת גוף

אביבה איב-שמיל:  כשאני באה לבקר את אמא היא עמדה שם בתוך החדר ולא עזבה את החדר

אביבה איב-שמיל:  ואז שאלתי את עצמי: רגע, אני קראתי בקריטריונים איך אפשר לאבחן, זה שהמטפלת, במקום ללכת לעניינה, להתקלח, לעשות לה לאכול, היא פשוט נשארת ליד אמא

אביבה איב-שמיל:  ואז באותו ערב אני פשוט פתחתי את המצלמות וגיליתי מה שגיליתי

אביבה איב-שמיל:  וזו הייתה אלימות מספר 3

אליהו (אלי) רביבו: מה גילית? בקווים כלליים

אביבה איב-שמיל: אנשים עם דמנציה נורא אוהבים את השעון שלהם

אביבה איב-שמיל:  השעון, זה מראה להם שאנחנו כאן ועכשיו והם נאחזים בחיים, והתיק שלה

אביבה איב-שמיל:  התיק והשעון זה הדברים שאני פה, אני חיה

אביבה איב-שמיל:  ואז, כשהיא יצאה מהמקלחת היא הייתה כולה עירומה ואז אמא ביקשה ממנה אם אפשר את השעון, אז היא אומרת לה: שעון את יודעת? אלוהים, מה היא עשתה לה

אליהו (אלי) רביבו: מתי זה קרה?      

אביבה איב-שמיל: הגוף שלי רועד

אביבה איב-שמיל:  בשנת 2020

אליהו (אלי) רביבו: מה היה גורלה של אותה עובדת?     

עינת קולמן: אביבה נלחמה

אליהו (אלי) רביבו: לא, למה צריך להילחם? עובד היכה

אליהו (אלי) רביבו:  באותו רגע - - -     

אביבה איב-שמיל: אני אספר לך מה אני עשיתי, משהו שלדעתי אני אתמקד בו כדי שלא נתפזר יותר מדי

אביבה איב-שמיל:  הייתי מוסיפה לשולחן הזה – בדרך שאני פעלתי – כל שגריר מאותה מדינה

אביבה איב-שמיל:  כמו שאתה רואה את רשות האוכלוסין, את המנכ"ל, לוחץ ידיים לשגריר מסרי לנקה שהוא הביא לו הרבה עובדים זרים, הייתי מושיבה פה את השגרירים מכל מדינה ומדינה, ואחרי שמוגשת תלונה במשטרה, עותק מהתלונה במשטרה שיעבור לשגרירות – אני אגיד לך מה אני עשיתי – כדי שהשגרירות תזמין לשימוע את העובד הזר בשגרירות, יהיה להם איזשהו פחד מזה

אליהו (אלי) רביבו: למה הפריבילגיה הזאת? תחנת משטרה קרובה אמורה להעיף אותם באותו רגע למעצר, ומשם, כשממצים את העונש, למטוס

עינת קולמן: זה לא עובד

עינת קולמן:  אבל זה לא עובד בפועל

אביבה איב-שמיל: כבודו, זה לא עובד בפועל

אליהו (אלי) רביבו: לא, אל תגידו לי שזה לא עובד

אליהו (אלי) רביבו:  לכן שאלתי במקרה הזה מה קרה

אביבה איב-שמיל: אז אני אספר לך מה קרה ואיך זה כן עבד

אליהו (אלי) רביבו: אתה מכיר את המקרה, מר נקש?      

משה נקש: לא שמעתי את השם

משה נקש:  יכול להיות שאם נבדוק, נתקלנו במקרה

שמרית גיטלין שקד: בכוונה היא לא אמרה את השם

אביבה איב-שמיל: אדוני, תן לי לספר לך מה אני עשיתי בסוף

אביבה איב-שמיל:   הלכתי, הגשתי תלונה במשטרה

אביבה איב-שמיל:  אחרי שהגשתי תלונה במשטרה ניגשתי לשגרירות של אותה מדינה ממנה הגיעה, הראיתי לשגרירה שם את הסרטון של אמא, איך היא מרביצה לה, והיא אמרה שזה חוסר כבוד לה שהמטפלת שהגיעה בזכותם לארץ, משתמשת בוויזה

אביבה איב-שמיל:  היא אמרה לי, אני אישית אדאג לזה שהיא עפה מהמדינה, אני אעיף אותה

אביבה איב-שמיל:  היא הבטיחה לי והיא עשתה את זה

אליהו (אלי) רביבו: אני שואל, מרגע שהגשת תלונה למשטרה, תוך כמה זמן עצרו אותה?     

אביבה איב-שמיל: למזלי, בפעם השלישית אמרתי, אני הולכת עד הסוף

אביבה איב-שמיל:  בפעם השלישית, עוד בהיותי במשטרה אני אמרתי: אין, האישה הזאת שהיכתה את אמא שלי, היא לא תעבור לאישה אחרת ותרביץ לה גם

אביבה איב-שמיל:  אני אעשה הכול כדי שהיא לא תרביץ למישהי אחרת כי שנים המטפלת הזאת בארץ, שנים

אביבה איב-שמיל:  איך היא הראתה לי בתמונות? היא כבר בונה בים שם אצלם שורה של בתי מלון מהכספים שהם מרוויחים פה

אביבה איב-שמיל:      אמרתי לעצמי: אין, היא לא תישאר

אביבה איב-שמיל:  ניגשתי למשטרה, עוד בהיותי במשטרה, הראיתי להם את הסרטונים ולא ויתרתי

אליהו (אלי) רביבו: אז תוך כמה זמן היא נעצרה?     

אביבה איב-שמיל: אני עוד לא הגעתי לבית של אמא, הניידת כבר הייתה בחוץ

אליהו (אלי) רביבו: ותוך כמה זמן היא הייתה על מטוס?      

אביבה איב-שמיל: היא הייתה שם – אחר כך גם קיבלתי איומים על החיים – משהו כמו שבועיים

אליהו (אלי) רביבו: יפה

אליהו (אלי) רביבו:  יעיל

אביבה איב-שמיל: למה יעיל, כבודו? אני אגיד לך למה יעיל

אביבה איב-שמיל:  כי השגרירה התערבה פה

אביבה איב-שמיל:  זאת אומרת, אם אתה מכניס לפה את השגרירים מכל מדינה ומדינה, העובדים הזרים, יש להם משהו יותר ישיר עם השגריר

עינת קולמן: יש סנקציה

עינת קולמן:  פה בישראל אין סנקציות, אז לפחות לשגרירה יש

משה נקש: זה לא מדויק

אביבה איב-שמיל: לא מדויק? איך לא מדויק?     

משה נקש: לא מדויק שאין סנקציה

אליהו (אלי) רביבו: אתם אומרים דבר לא נכון, ולכן אני מנסה רגע לבודד רעשי רקע

אביבה איב-שמיל: אני בקטע של עוד משהו שממש עומד לי  פה בלב – קטע של מניעה של אלימות

אביבה איב-שמיל:  בקטע של מניעת אלימות, העובדים הזרים שמגיעים לארץ, היא מחייבת אותי שהיא רוצה להישאר שבת, ואני מסבירה לה: השבת, לצאת לחופש זה בשבילך, את תפגשי את החברות שלך, את תנשמי אוויר

אביבה איב-שמיל:  אי אפשר להיות עם אישה חולת דמנציה 24/7

אביבה איב-שמיל:  לא מעניין אותי, היא מחייבת אותי להישאר גם שישי-שבת כדי שהיא תקבל את ה-380 שקלים האלה

אביבה איב-שמיל:  אני אומרת לה: אבל תצאי, זה טוב בשבילך

אביבה איב-שמיל:  היא לא מוכנה

אביבה איב-שמיל:  איך אפשר שבן אדם נורמלי יהיה עם אישה עם דמנציה 24/7 בלי לצאת לחופש? אז אני חושבת שבשגרירות הם חייבים – עוד פעם נחזור לשגרירות – שאותה עובדת - - -     

אליהו (אלי) רביבו: זה דבר שהוא כבר תלוי הסכמים בילטרליים

אביבה איב-שמיל: בוא נגיד עם המדינות שיש לנו הסכמים בילטרליים, נגיד לאותה מטפלת – השגרירה או מישהו מטעמם, שייקחו מתמחים, להתקשר ולחייב אותה לצאת כל שישי-שבת

אביבה איב-שמיל:  ברגע שהיא תתחיל להתרגל לצאת שישי-שבת, היא כבר מיום חמישי תצפה לחופשה הזו, תהיה לה איזושהי הקלה

אביבה איב-שמיל:       אנחנו בעצמנו גורמים להם להיות אלימים בזה שאנחנו משתמשים בהם 24/7

אביבה איב-שמיל:  יתרה מזאת, יש להם חופשות שמגיעות להם בכל השנים, הם עושים תרגיל, הם לא לוקחים את החופשות שלהם

אביבה איב-שמיל:  הם בסוף שנה או בסיום עבודה כבר מכניסים לך את התביעה – לא יצאתי ליום כזה שמגיע לי, לא יצאתי לחופש

אביבה איב-שמיל:  תצאי לחופש

אביבה איב-שמיל:  היא לא רוצה

אביבה איב-שמיל:  היא לא רוצה לצאת

איתן לבני: על פי המחקרים יש קשר ישיר בין תסכול, שחיקה ותוקפנות

איתן לבני:  יש תיאוריה שנקראת תסכול תוקפנות, שאומרת בגדול – ככל שאתה מתוסכל יותר, אתה תוקפני יותר

אביבה איב-שמיל: כבודו, מה שאני רוצה להגיד בסופו של עניין, מהניסיון שלי זה עבד, תערב את השגרירות

אביבה איב-שמיל:  השגרירות, מישהו מטעם מרשם האוכלוסין, שישב בשגרירות שיש לנו הסכמים וזה יעבוד

אביבה איב-שמיל:       ובמניעה, כמו שאמרנו, תסמינים – שזה יגיע לכל משפחה

אליהו (אלי) רביבו: אנחנו עובדים על זה

אביבה איב-שמיל: כל משפחה שמזמנת עובדת זרה, שיהיה לה בתוך החוזה איך לזהות אלימות

אביבה איב-שמיל:  אם זה הזנחה, איך אתה מזהה הזנחה? אם הציפורניים שלה לא נקיות, אם בטוסיק אתה רואה כל מיני סימנים, דברים של הזנחה של הטיטולים, שזה הרבה שעות

אביבה איב-שמיל:  צימאון, איך אתה מזהה צימאון? שירשמו להם עם החוזה שהם מקבלים, להחתים אותה, את התסמינים האלה ולתלות את זה על הקיר

אביבה איב-שמיל:  לקרוא: עיניים דומעות – לא נתנה לה לשתות; היא אפאתית – נתנה לה יותר מדי כדורים

אביבה איב-שמיל:  פשוט לעשות את הדברים האלה

אליהו (אלי) רביבו: אני מאוד מאוד מודה לך

אביבה איב-שמיל: מניעה, מניעה, מניעה, מניעה

עינת קולמן: אני חושבת – אני ככה מתוך העולם של הגיל השלישי, חוץ מזה שאני מובילת מאבק, יש לנו הרבה אזרחים ותיקים מקסימים, אפשר להקים סיירת שתסייר בערים, אפשר להגיע לעובדים הזרים

עינת קולמן:  הרבה פעמים העובדים הזרים פשוט מסממים את הקשישים

עינת קולמן:  כשאני באה לבקר את אמא שלי בחולון, אתה הולך לכיכר, אתה רואה את כל העובדים הזרים מדברים, ומה עושים הקשישים?      אם הייתה לנו סיירת של האזרחים הוותיקים, הם היו יכולים לדווח ולעזור בנושא הזה

עינת קולמן:  אז הייתי מציעה גם לרתום את האוכלוסייה הטובה עם הערכים שיש לנו

מאיה בנדס: אדוני, משפט אחרון בבקשה

מאיה בנדס:  אני חושבת שיהיה נכון אולי שרשות האוכלוסין וההגירה תעביר דרך התאגידים למשפחות, למטופלים, איזשהו מורה נבוכים איך להתמודד במקרה של התעללות כי היום הם לא יודעים מה לעשות – לפנות למשטרה, לפנות לרשות, לפנות לתאגיד, אולי לפנות לכל הגורמים ביחד אבל אין להם נוהל איך להתמודד עם זה

אליהו (אלי) רביבו: אני מקבל את ההמלצה

אביבה איב-שמיל: עשיתי לזה גם סימנים, סימנים של אלימות

אליהו (אלי) רביבו: אני מבקש שלאחר מכן תתייחסו לזה

משה נקש: אני אתייחס לזה בקצרה

משה נקש:  אנחנו כמו שאתם יודעים כן מעבירים מידע שוטף ופועלים להנגיש מידע למשפחות, למטופלים עצמם ולבני המשפחות

משה נקש:       אחד הדברים שאנחנו עובדים עליהם ובקרוב מאוד אתם כולכם תשמעו זה הסיפור של – לא יודע אם לקרוא לזה קורס או איזשהו מדריך שנותן מידע וכלים לכל מי שרוצה להעסיק עובד זר בענף הסיעוד, זה יהיה בשיתוף פעולה עם קמפוס, שם יש התייחסות לכל הנושאים האלה, איך לזהות, איך לסייע במניעה של כל מיני מקרים, איך לעשות תיאום ציפיות נכון ואיך להקל על העובד כדי לעזור לו לעשות טיפול יותר טוב למטופל

משה נקש:  אז בקרוב

אביבה איב-שמיל: זה לחייב אותו לצאת לשישי-שבת, לעשות משהו לחייב אותם

משה נקש: בזה החוק מטפל

אביבה איב-שמיל: מה החוק?     

משה נקש: החוק מחייב לצאת לחופשה

אליהו (אלי) רביבו: אני מודה לכם

משה נקש: אנחנו מכירים, לפעמים המשפחות רוצות שהוא לא יצא

משה נקש:  זאת סוגיה מאוד מורכבת

אביבה איב-שמיל: אז אתה הופך אותן להיות אלימות

משה נקש: לא

אביבה איב-שמיל: זה שאתה סוגר אותן שבעה ימים בשבוע, 24/7

אליהו (אלי) רביבו: תודה רבה

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו רוצים להתכנס לדברי סיכום, אנחנו עוד מעט מתחילים כבר את הדיון הבא

אליהו (אלי) רביבו:  שאלה קודם לסיוע המשפטי במשרד המשפטים: האם ואיך אתם מסייעים למטופלים ולמשפחותיהם, שהגישו תלונה על התעללות בקשיש והאם אתם מסייעים להם גם כן בתביעה אזרחית?     

יעל קסטן רבסקי: שמי יעל קסטן רבסקי, אני מהנהלת הסיוע המשפטי במשרד המשפטים

יעל קסטן רבסקי:  אני אציג בקצרה את הסיוע המשפטי

יעל קסטן רבסקי:  הסיוע המשפטי, ככלל, מייצג לפי חוק ולפי תקנות במגוון רחב מאוד של הליכים

יעל קסטן רבסקי:  ספציפית, אנחנו מייצגים אנשים עם מוגבלות או ירידה קוגניטיבית, רובם זקנים, יש לנו כ-5,000 תיקים בשנה בתחומים האלה

יעל קסטן רבסקי:       הייצוג הוא בכל תחומי המשפט האזרחי – תביעות נזיקיות לפיצוי, צווים להטרדה מאיימת, חובות משפחה, הליכי כשרות

יעל קסטן רבסקי:  מגיעות אלינו פניות מהרבה מאוד מקומות, אנחנו מקבלים גם פניות מבתי משפט, הרוב הגדול של המקרים זה מפניות של בתי משפט שמבקשים למנות אפוטרופוס לדין, ואז אנחנו נכנסים לתמונה, מבררים את רצונו וטובתו

יעל קסטן רבסקי:      יש לנו גם פניות מבני משפחה שמגיעים או ממקורבים וגם מגורמים שלישיים – זה יכול להיות מהרווחה, מקופות חולים – אנחנו כמובן מטפלים בפניות שמגיעות אלינו

יעל קסטן רבסקי:       אנחנו נותנים ייצוג בהליכים האזרחיים

יעל קסטן רבסקי:  חשוב להבין, כשמגיע אלינו אדם מבוגר, אנחנו מדברים על היבטים אזרחיים רבים ורחבים שהם לא רק נקודתית אלא נלווים, אם זה תביעות אזרחיות, תביעות לפיצוי בגין נזק, הרחקה, מתן מענים כוללים הוליסטיים

יעל קסטן רבסקי:  אם אותו אדם זקוק לסיוע בדיור או בדיור ציבורי או בהגנה או בהליכים מול ביטוח לאומי לגבי הקצבאות, אנחנו עושים בדיקות הוליסטיות וכמובן פועלים למיצוי זכויות, לייצוג ככל שנדרש בהליכים, בהתאם למבחני הזכאות שלנו

יעל קסטן רבסקי:      כמובן שיש לנו ממשקים ורצון להגביר את המודעות והידע שיפנו אלינו פונים, אנחנו כמובן מעוניינים ונשמח לתת סיוע

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  איך אתם מנגישים את סל השירותים שלכם לקשישים או לבני משפחותיהם?     

יעל קסטן רבסקי: יש לנו באמת הרבה ממשקים, גם במחוזות וגם עם היחידות השונות, עם הרבה גופים בקהילה וכו'

יעל קסטן רבסקי:  יש לנו כל מיני תוכניות וממשקים שאנחנו יוצרים בשביל להגדיל את המודעות ושאנשים יגיעו אלינו ויפעלו

יעל קסטן רבסקי:  אנחנו עושים הכשרות ייעודיות, עורכי הדין שלנו, יש לנו מערך גדול של עורכי דין חיצוניים שמטפל ומייצג ספציפית בתחום הזקנה

יעל קסטן רבסקי:  יש להם הכשרות ייעודיות וכלים מעשיים באמת להתמקצע, לתת את השירות הטוב ביותר

אליהו (אלי) רביבו: בחנתם אפשרות להוציא איזשהו ברושור, אולי לקבל מאגרי מידע של רשתות תקשורת, אולי רשתות חברתיות ממשרד הרווחה, מלשכות פרטיות, מחברות סיעוד?      

יעל קסטן רבסקי: יש לנו למשל עכשיו תוכנית להנגיש את השירותים לאנשים מטופלים שנתבעו בבתי דין לעבודה וזקוקים לייצוג משפטי, ובעניין הזה אנחנו באמת עשינו פנייה פרואקטיבית בשביל להגדיל את המודעות

אליהו (אלי) רביבו: נפלא

אליהו (אלי) רביבו:  במספר שפות?     

יעל קסטן רבסקי: לכל הרשויות שמגיעות אליהן פניות ויודעים להפנות אלינו

יעל קסטן רבסקי:  אנחנו נגישים, יש לנו גם אתר אינטרנט טלפוני במחוזות ואנשי קשר בכל היחידות

אליהו (אלי) רביבו: נפלא

אליהו (אלי) רביבו:  יפה מאוד

אליהו (אלי) רביבו:  צעד מבורך

אביבה איב-שמיל: שזה יבוצע

אביבה איב-שמיל:  היא תעביר את זה לרשם האוכלוסין, הוא יעביר את זה לתאגידים והתאגידים יעבירו את זה למשפחות, כדי שנדע

אביבה איב-שמיל:  הכול דיבורים יפים אבל בתכלס, בן אדם מבוגר לא יודע שיש לו את כל הזכויות האלה

עינת קולמן: אני אפילו לא ידעתי

אביבה איב-שמיל: אז היא תעביר את זה לרשות ההגירה, רשות ההגירה לתאגידים, והתאגידים אלינו

אביבה איב-שמיל:  איך אמרת? סנכרון, נכון? הסנכרון הזה על ידי נייר – אנשים אוהבים ניירות – אז הנייר הזה עם החוזה

אביבה איב-שמיל:  כמו שהם יודעים לתבוע, שיהיו להם גם את הזכויות, לקשישים

אליהו (אלי) רביבו: אני מקבל את זה לחלוטין, אני מצפה שבאמת ימצאו דרכים מגוונות יותר להנגיש את כל הסיוע המאוד מאוד חשוב ונצרך שלכם למשפחות

עינת קולמן: מה מספר הטלפון? שנדע לתת לאנשים

יעל קסטן רבסקי: יש לנו אתר אינטרנט במשרד המשפטים, הסיוע המשפטי, עם כל המחוזות, עם פרטי התקשרות עם המחוזות, טלפונים, פקסים ומיילים

יעל קסטן רבסקי:  אני אעביר

עינת קולמן: אם יש להם בעיה עם עובד זר, אפשר לפנות אליכם?     

יעל קסטן רבסקי: שוב, אמרתי, אנחנו מטפלים בעניינים אזרחיים שקשורים לאנשים מבוגרים בהליכים האלה

מאיה בנדס: מה לגבי תביעה נזיקית כנגד עובד זר שהתעלל באדם סיעודי? בזה אתם מטפלים?     

יעל קסטן רבסקי: אנחנו מטפלים בתביעות נזיקיות בכלל

יעל קסטן רבסקי:  ככל שיש אדם מבוגר – לא משנה זהות המטפל – ככל שיש נזק, בוודאי אנחנו יכולים לבדוק את העניין ובמקרים מסוימים נותנים ייצוג

אליהו (אלי) רביבו: אוקיי

אליהו (אלי) רביבו:  אני מאוד מאוד מודה לכם

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו נתכנס לדברי סיכום

אליהו (אלי) רביבו:  הוועדה מבקשת ממשטרת ישראל לפעול לאלתר לפילוח מדויק במערכות המשטרה של עובדים זרים שנפתחו לגביהם תיקים של מקרי התעללות

אליהו (אלי) רביבו:       כפי שאמרתי תוך כדי הדיון, בסיום הדיון הזה רשות האוכלוסין והמשטרה יקבעו תאריך לתחילת עבודה לגיבוש נוהל מסודר ביחד עם כל הגורמים הרלוונטיים, שזה אומר: משרד הרווחה, הבריאות, ביטוח לאומי, השלטון המקומי, הלשכות הפרטיות, חברות הסיעוד

אליהו (אלי) רביבו:  הוועדה מצפה לקבל תוך חודש ימים מהיום נוהל מסודר במייל

אליהו (אלי) רביבו:      הוועדה רואה בחומרה את הגעת הנציגים היום ללא נוהל מסודר, כפי שסיכמה ודרשה קודם בדיון הקודם

אליהו (אלי) רביבו:      הוועדה מבקשת מהצוות הבין-משרדי להיפגש במהלך חודש אוגוסט כדי שבספטמבר יגיעו כל תשובות הגורמים הרלוונטיים, לאחר בחינת כלל החלופות

אליהו (אלי) רביבו:      הוועדה מבקשת ממשרד הרווחה להעביר לוועדה במייל פרוטוקול מכל ישיבה שמקיימת הוועדה הבין-משרדית למניעת התעללות והזנחה באזרחים ותיקים, שבראשות משרד הרווחה

אליהו (אלי) רביבו:      הוועדה מבקשת מרשות האוכלוסין וההגירה שכל תלונה שתגיע אליכם מהמשטרה, מהרווחה או מהביטוח הלאומי, תגרור שימוע

אליהו (אלי) רביבו:  השימוע בחלקו יגרור שלילת רישיון, ושלילת רישיון תגרור גירוש

אליהו (אלי) רביבו:      אני מבקש מכם לאפיין, עוד לפני הפעולות הרשמיות, איזושהי בדיקה מול הגורם הרלוונטי האם החשד הוא ברף סביר לגירוש, ואז לנקוט סנקציות כדי שאותם עובדים לא ירדו מתחת לרדאר ויפעלו באופן יותר מסוכן

אליהו (אלי) רביבו:      הוועדה מבקשת ממשרד הרווחה שעומד בראש הוועדה הבין-משרדית לשתף גורמים נוספים, כמו מטה מאבק הסיעודיים וארגונים נוספים שירצו, לשמוע גם אותם ואת הצעותיהם, ושיתוף הציבור שירצה בכך ויוכל לתרום מהשטח

אליהו (אלי) רביבו:      הוועדה שמעה שבמשך 20 שנה – זה פשוט מטורף, אני אומר את זה ואני פשוט מתחלחל  – לא עודכן הנוהל של משרד הבריאות

אביבה איב-שמיל: איזה עצוב

אליהו (אלי) רביבו: אנחנו מבקשים לבחון את הנוהל בעבודה רצינית של המשרד ולדווח לוועדה

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא קוצב לכם את זה בזמן, אני מבקש מכם לא להביא אותי למצב שאני אצטרך לקצוב לכם את זה בזמן

אליהו (אלי) רביבו:  תבינו אבל מדרך התייחסותי שזה 15 שנים מאוחר מדי

אליהו (אלי) רביבו:       הוועדה מבקשת מרשות האוכלוסין להכין איגרת שתועבר לכל המשפחות והמטופלים איך לזהות מקרי אלימות והזנחה כשהם מגיעים לתאגיד למציאת מטפל זר

אליהו (אלי) רביבו:       הישיבה נעולה