ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 115, 2023-07-18 00:00

יעקב אשר: אני פותח את ישיבת הוועדה במסגרת הדיונים על יום הגנת הסביבה

יעקב אשר:  הנושא – דיווח על יישום החוק להסדרת הטיפול באריזות, לבקשתו של חבר הכנסת ששון ששי גואטה

יעקב אשר:  בבקשה

ששון גואטה: תודה אדוני היו"ר

ששון גואטה:  ביקשתי ליזום את הדיון כי זה נושא שנחשפתי אליו ומאוד חשוב לי, אז אני אקריא את הנושא

ששון גואטה:  חוק האריזות בתוקף כבר למעלה מעשר שנים

ששון גואטה:  תחילתו היא הפחתת ההטמנה והגדלת המיחזור

ששון גואטה:  הפח הכתום היה אמור להקטין את השימוש בפח הירוק הרגיל, וכך הרשויות ישלמו בעצמן פחות על טיפול בפסולת, ויישאר כסף בקופה לרווחת התושבים

ששון גואטה:       יחד עם זאת, מקץ עשר שנים של מונופול תמיר, אשר גבה מעל מיליארד שקל במצטבר בשנת 2021, לוודאי גבה המונופול 114 מיליון שקל מיצרנים ויבואנים

ששון גואטה:  התרומה בשטח היא אפסית

ששון גואטה:  הייתי שמח היו"ר המשרד להגנת הסביבה, יסביר את התוצאות הללו ומדוע הוא מתעקש להמשיך רק עם מונופול תמיר, לאור היעדר התוצאות בשטח, ולא לפתוח את השוק לתחרות במיידית

ששון גואטה:       הוכח במדינות אירופה כי תחרות תחת הסדרה משפרת את שירות התושב ומורידה את העלויות

ששון גואטה:  זה הסיפור

יעקב אשר: אני ארחיב את זה קצת יותר

יעקב אשר:  בכלל לדעת על היישום של החוק באופן כללי

יעקב אשר:  אני גם מסתכל על תוצאת הקצה

יעקב אשר:  תוצאת הקצה שבמדינת ישראל, בוא נאמר שהאיסוף, אני מדבר כרגע על החלק האחרון שלו, לא כל כך נחל הצלחה גדולה, והייתי רוצה לדעת באמת בהזדמנות הזו מה הסיבות לכך

יעקב אשר:  וגם כמובן תשובות על השאלות שהועלו על ידי חבר הכנסת גואטה

יעקב אשר:       אני הייתי מבקש מהמשרד להגנת הסביבה, לתת לנו את הסקירה הרחבה בעניין הזה, עם תשובות גם לשאלות שנשאלו על ידי יוזם הדיון

יעקב אשר:  כן

אלעד עמיחי: צהריים טובים לכולם, אלעד עמיחי, סמנכ"ל לשלטון מקומי וקהילה, והממונה על חוק האריזות על פי חוק

אלעד עמיחי:  אז חוק האריזות כמו שצוין פה, נועד לצמצם את כמות הפסולת שמוטמנת, להגדיל את כמויות הפסולת הממוחזרת

אלעד עמיחי:  זה חוק ממאפייני חוקי אחריות יצרן

אלעד עמיחי:  החוק מטיל את האחריות למימון, לאיסוף וטיפול האריזות בסוף חייהן, על אותם גורמים שמביאים אותן בתחילת דרכן, קרי יצרני ויבואני מוצרים ארוזים

אלעד עמיחי:  והחוק קובע שכל יצרן ויבואן צריך להתקשר עם תאגיד מוכר, לשלם דמי טיפול עבור חומרי האריזה שהוא מביא, ואותו תאגיד, גוף מוכר שהוקם בתוקף החוק, תאגיד תמיר, הוא האחראי לפרוס או לממן את פריסתם של מיכלי - - - ואני אקצר, אתם מכירים את הרקע, אני אסקור את מה נעשה בפועל

אלעד עמיחי:       2000 יצרנים ויבואנים התקשרו עם תאגיד תאמיר

אלעד עמיחי:  הם מדווחים על 450 אלפי טונות של פסולת אריזות, מתוך ההערכה שיש כ-800 אלף טונות של אריזות

ששון גואטה: מי מדווח? תמיר מדווחת או היצרנים מדווחים?      

אלעד עמיחי: על מה? לא הבנתי

ששון גואטה: אתה אומר מדווחים על הפסולת

ששון גואטה:  על הכמויות שאמרת

אלעד עמיחי: תמיר מדווחים על הכמויות

אלעד עמיחי:  החוק מחייב את היצרנים להתקשר עם גוף מוכר, הגוף המוכר הוא תאגיד תאמיר, ותאגיד תמיר מדווח למשרד, לרגולטור, למשרד להגנת הסביבה על היצרנים שקשורים איתו, על הכמויות, על סוגי החומרים, על הפריסה, על האיסוף, על המיחזור, ואני מניח שהם גם יציגו את זה בהמשך

אלעד עמיחי:       מה שאומר, שכ-44% מכמות האריזות במשקל, הן בעצם לא מדווחות, הן מה שנקרא 'פרי ריידרס', ויש לא מעט יצרנים ויבואנים שקשה לאמות את המספר שלהם במדויק, שלא קשורים עם הגוף המוכר, ולכן הפסולת שלהם נמצאת בשוק, אבל דמי הטיפול עבור הפסולת הזאת לא מגיע לשוק כדי לטפל

אלעד עמיחי:       סך הכל כ-1

אלעד עמיחי: 9 מיליון

תומר רוזנר: מה עושים איתם? אז איתרתם עיצומים כספיים, עשיתם חקירות, מה? כמעט 50% מהשוק לא מדווח

אלעד עמיחי: 50% ממשקל האריזות, אנחנו לא יודעים להגיד

אלעד עמיחי:  אנחנו הוצאנו בשנת 2022 הודעות על עיצומים כספיים לכ-400 יצרנים שחשדנו שלא נקשרו עם יצרנים ועם תאגיד תמיר

אלעד עמיחי:  מתוך ה-400, כ-200 התקשרו, וכל השאר מנהלים איתנו מלחמת חורמה בבתי המשפט

יעקב אשר: שמה הטיעון שלהם?      

אלעד עמיחי: מיני טיעונים

אלעד עמיחי:  הזה שהיה אחראי היה חולה, יש באמת 200 תשובות, 200 סיפורים שונים למה זה לא קרה, וכל אחד דורש מהיועצת המשפטית הבודדה שעוסקת בעניין הזה לענות, וחלקם שהוצאנו להם את העיצום הכספי, למרות הטיעונים שהעלו בכתב - - -     

ששון גואטה: כמה זה עולה להם שהם לא רוצים?      

אלעד עמיחי: כמה הם מרוויחים מזה?      

ששון גואטה: לא, כמה זה עולה להם כל הנושא של האריזה

ששון גואטה:  כמה הם צריכים לשלם לתאגיד תמר?      

רני איידלר: כל אחד לפי המשקל וסוג החומר

אלעד עמיחי: תלוי איזה יבואן

אלעד עמיחי:  אם זה יבואן ענק, זה עולה לו הרבה

יעקב אשר: רגע אני רוצה להבין

יעקב אשר:  היצרנים הרי בסוף מגלגלים גם את הזה על הציבור, זאת אומרת כשאני קונה משהו עם אריזה אני משלם על האריזה גם כן

אלעד עמיחי: מן הסתם, זה המודל הכלכלי

יעקב אשר: זאת אומרת שאותן חברות מקבלות כסף מהציבור על האריזה, ולא מתקשרות

אלעד עמיחי: להפך, סליחה שאני קוטע

אלעד עמיחי:  אותם אלה שכן מתקשרים, הם צריכים לשאת בעול, ואז במודל כלכלי תיאורטי הן מייקרות את המוצר שלהן, ואותם פרי ריידרס לא עושים את זה ולכאורה יש פה תחרות לא הוגנת

יעקב אשר: בדקת שלא עושים את זה?      

אלעד עמיחי: שמה לא עושים?      

יעקב אשר: כשאתה מסתכל על המוצרים של אלה שהתקשרו, על המדף בסופר, הוא יותר זול מהשני?      

אלעד עמיחי: לא, לא ראינו את זה

יעקב אשר: ההוא יותר יקר או ההוא יותר זול?      

תומר רוזנר: יותר יקר הוא אמור להיות

יעקב אשר: השאלה אם זה נכון או לא

תומר רוזנר: ברור שלא

יעקב אשר: ברור שלא, אז אם ככה יש פה רווח פעמיים

אלעד עמיחי: עלול להיות רווח פעמיים

אלעד עמיחי:  שוב, מהיצרנים הגדולים שאנחנו מכירים מרשתות השיווק, כל מוצרי המזון, באמת אני לא מכיר יצרן מזון גדול - - -      

יעקב אשר: מה האפיון של ה-200 שלא?      

אלעד עמיחי: זה השוליים

רני איידלר: לדעתי יש 4000 שלא, ורובם יבואנים, אם זו השאלה

אלעד עמיחי: כן, והם אם אנחנו מדברים על הפרטו, הם בשוליים, כאילו הרבה מאוד יבואנים שכל אחד מביא קצת מוצרים

אלעד עמיחי:  ביחד זה מהווה משקל

תומר רוזנר: ולמה זה לא תנאי לרישיון ייבוא?      

אלעד עמיחי: שאלה מצוינת

אלעד עמיחי:  אנחנו פנינו בעבר גם לממונה על מנהל הייבוא במשרד הכלכלה - - -      

יעקב אשר: מה התכלית של העניין הזה? מה עושים עם זה?      

אלעד עמיחי: מנכ"ל המשרד פנה בימים האחרונים גם, לכאורה היה אפשר לסגור את השער הזה במכס, וכל אחד שמביא מוצר היה צריך להראות בצ'ק ליסט שהוא התקשר עם גוף מוכר, ואז לא היו כמעט פרי ריידרס בתחום הזה

אלעד עמיחי:  למכס ולמשרד הכלכלה יש את השיקולים שלהם מבחינת עודף רגולציה, והקלה על הייבוא, וזה לא הצליח

אלעד עמיחי:  אנחנו פנינו שוב בימים האחרונים, ואנחנו חושבים שזה פתרון מאוזן בין הנטל שזה מטיל על השוק, על היבואנים, לבין הנטל שזה כמו שראינו, שזה מטיל על אותם אלה שכן נושאים בנטל

יעקב אשר: מאותה פעילות של תמיר, יש הרי כל מיני סוגי הפרדות מהם

יעקב אשר:  איך הולך הפילוח שם?      

אלעד עמיחי: תכף ברשותך, גם חלק מהדברים מנכ"ל תמיר יתאר בעצמו את הפעילות

אלעד עמיחי:  אני אתן לך גם מנקודת המבט שלנו כרגולטור

אלעד עמיחי:  אז אמרתי, כ-1

אלעד עמיחי: 9 מיליון משקי בית חשופים לפח כתום, פח כתום בקרבת מקום המגורים

אלעד עמיחי:  יש 125 מיכלי עצירה בגדלים שונים

אלעד עמיחי:  133 רשויות, יש פח לפחות ברמת פריסה ברמת הרחוב, ברמת הבית, לא ברמת מרכז מיחזור

אלעד עמיחי:  בממוצע מדובר על מיכל עצירה ל-15 משקי בית, שזה לא מה שאנחנו היינו רוצים, ואת זה תמיר פועלים לשפר

אלעד עמיחי:       פסולת אריזות נאספת גם מהמגזר הביתי וגם מהמגזר המסחרי

אלעד עמיחי:  מהמגזר המסחרי – מכולות, סופרים, נאסף רוב הפסולת, שם יש פסולת איכותית, יש פסולת נקייה שאפשר להגיע אליה

אלעד עמיחי:  מהמגזר הביתי מגיעים הרבה פחות

אלעד עמיחי:  לא רק קרטונים, שרינקים של פלסטיק וכל מיני דברים כאלה

אלעד עמיחי:  יש פסולת איכותית, שזה אגב חלק גדול ממנה היה נאסף גם לפני החוק

אלעד עמיחי:  ההישג הגדול של החוק שאנחנו רואים ורוצים לשפר הרבה יותר, זה להביא את משקי הבית להפרדה של פסולת

יעקב אשר: אתה עדיין מאמין שאתה יכול להגיע לזה?      

אלעד עמיחי: לא רק שאני מאמין, אני יודע שאנחנו יכולים להגיע לזה

אלעד עמיחי:  בוודאי שאנחנו יכולים להגיע לזה

יעקב אשר: אז למה כל כך הרבה שנים לא הגענו לזה?      

אלעד עמיחי: קודם כל אנחנו משתפרים משנה משנה, ויש קצב שעולה משנה לשנה ואפשר לראות את הנתונים עולים משנה לשנה

אלעד עמיחי:  ככל שפורסים יותר מיכלים בנגישות יותר טובה, זה עולה באופן לינארי

אלעד עמיחי:  זה כמו מדע מדויק

אלעד עמיחי:  אם אנחנו ניתן לציבור מיכלים כתומים, כמו שאנחנו נותנים להם מיכלים ירוקים, לכאורה זה אותו דבר, לא היה צריך להיות הבדל

אלעד עמיחי:  בן אדם שצריך להיות לו פח כתום ופח ירוק ליד הבית

אלעד עמיחי:  סך הכל זה עניין תפיסתי שהפח הירוק הוא הפח המוביל

יעקב אשר: בתוצאה הסופית זה לא עובד

ששון גואטה: זה לא קורה, זה הקטע

אלעד עמיחי: זה קורה וזה יקרה וזה יילך וישתפר

ששון גואטה: אני אומר לך אצלי, עכשיו שאלתי, במקרה התקשרתי לבחור שמנהל את המכולת במושב

ששון גואטה:  אז הפח הכתום, יש לנו פח אחד מרכזי במרכז היישוב

ששון גואטה:  אמרתי לו תגיד לי סיני פעם בכמה מפנים את הפח הכתום? כי אני לא רואה

ששון גואטה:  הוא אמר לי פעם בחודש באים לקחת אותו, וגם אין יותר מידי

ששון גואטה:       מה שקורה, מה המשחק פה? שהרי אוסם על כל דבר שהיא מייצרת, היא משלמת X אגורות לתמיר בתמורה למיחזור

ששון גואטה:  בפועל, תמיר גובה את הכסף בתמורה לטיפול, אבל בתמורה אנחנו לא מטפלים בזה

ששון גואטה:  כי יכול להיות שאנשים לא מחונכים מספיק כדי לעשות את ההפרדות בבתים, יכול להיות שאין להם נגישות, יכול להיות הרבה דברים

תומר רוזנר: למשל אצלנו מפנים פעם בשבועיים, והפחים עולים על גדותיהם

ששון גואטה: אתה גובה כסף על המיחזור ואתה לא ממחזר, עכשיו אתה לוקח מההתחלה

ששון גואטה:  אני אמרתי תשמע, בוא רגע נעצור את זה, בוא נעצור

ששון גואטה:  תמיר ימחזרו 20 אלף טון, בוא נשלם להם על ה-20 אלף טון שהם אספו

ששון גואטה:  למה אני משלם להם בהתחלה?      

תומר רוזנר: או שיחזירו

ששון גואטה: זה הרעיון

ששון גואטה:  עכשיו מה הקטע? אני לא הבנתי איפה רשות התחרות

ששון גואטה:  רשות התחרות כל היום באים, קמים, שמע יש בעיות פה, אם זה בתחום החקלאי שטיפלתי

ששון גואטה:  איפה רשות התחרות פה? יש פה מונופול, יש פה חברה אחת שאין לה מתחרים

ששון גואטה:  חברה אחת שחייבים להתקשר איתם, אין תחרות

ששון גואטה:  בכל זאת, תחרות תיצור שם הרבה יותר עניין

יעקב אשר: תמשיך, תגיע גם לתשובות האלה אני מתאר לעצמי

תומר רוזנר: אנחנו רוצים לדעת איך המשרד מפקח על התאגיד המוכר, על תדירות הפינוי, על יעילות הפינוי, על כל הדברים שצריך לעשות, מספר הפחים ששמים

אלעד עמיחי: שיטת העבודה היא כזאת שמידי חמש שנים יש הכרה מחדש בעת תקופה שמחדשים את הרישיון של הגוף המוכר, ובתוך תנאי ההכרה יש את התנאים לפעילות הגוף המוכר, שבו קבוע סטנדרט

אלעד עמיחי:  למשל הפחים, הפריסה, ההסברה

תומר רוזנר: אתה אומר שאתם בודקים אותם פעם בחמש שנים? זה מה שאתה אומר?     

אלעד עמיחי: לא, אמרתי את תנאי ההכרה מוציאים פעם בחמש שנים, הפיקוח נעשה יום ביומו, ומידי חודש מוגש דוח, ומידי חציון מוגש דוח רחב יותר, ומידי שנה דוח שנתי

אלעד עמיחי:  וככל שיש אי עמידה ביעדים או בתנאי ההכרה, אז יש סמכויות אכיפה

אלעד עמיחי:       אני חייב לציין שחוק האריזות, מי שמכיר אותו, אתם בטח מכירים אותו היטב, יש לו שני צדדים למטבע

אלעד עמיחי:  יש חובות על יצרנים ויבואנים, והגוף המוכר

אלעד עמיחי:  ויש חובות שהם מאוזנים על רשויות מקומיות

אלעד עמיחי:  לרשויות המקומיות, ככל שליצרנים וליבואנים ולגוף המוכר יש חובה לפרוס, לספק את מיכלי העצירה ולממן אותם, לרשות המקומית יש חובה לאפשר את הפריסה ולפרוץ אותם

אלעד עמיחי:       אנחנו נתקלים לא מעט פעמים בחוסר איזון בין הלחץ שאנחנו מפעילים, למשל על תאגיד תמיר, לפרוס לפי תנאי ההכרה, שזה 1 ל-4 למשל, פח אחד לארבעה בתים, לבין הרצון של רשות מקומית להסכים לפרוס את זה

ששון גואטה: פח אחד לארבעה בתים? אצלי יש פח אחד על מאה משפחות

רני איידלר: א', יש במעלה יוסף 111 פחים

רני איידלר:  זה שאולי המועצה בחרה לשים אצלך ביישוב פחות זה עניין שלה

רני איידלר:  ב', אני רציתי שהם יפרסו פח לכל ארבעה, והם רצו פח גדול

רני איידלר:  אני לא יכול לאנוס או לאכוף את הרשות לעשות את כל מה שנדרש

רני איידלר:  בהכרה הנוכחית הם לא היו יכולים לפרוס, כי המשרד חייב אותי לשים פח אחד על כל ארבעה לבנייה צמודת קרקע

רני איידלר:  לכן, אם מעלה יוסף ירצו לעבור למודל של פח לכל ארבעה, אני אממן אותו

תומר רוזנר: למה?      

אלעד עמיחי: כי בבנייה צמודת קרקע תומר - - -      

תומר רוזנר: ייצור הפסולת של משק בית, מייצר הרבה יותר אריזות מאשר פסולת אורגנית

אלעד עמיחי: נכון

תומר רוזנר: אוקיי? אז איך, זה צריך להיות פח ירוק אחד על ארבעה פחים כתומים

אלעד עמיחי: ימות המשיח

אלעד עמיחי:  אז שאל אותי היו"ר אם אני מאמין שזה יקרה, זה אני לא בטוח שזה יקרה – ארבעה פחים כתומים ואחד ירוק

מטי צרפתי הרכבי: גם צריך להבין שבמרחב הכפרי, כשאתה יוצא לרחוב, אז יש הכל ליד כל בית על הכביש הראשי פח ירוק, עכשיו גם יהיה פח כתום

אלעד עמיחי: אבל מה שתומר אומר זה נכון, הפח הכתום היה צריך להיות הפח הראשי

מטי צרפתי הרכבי: כן, אבל אתה יודע כל אחד אוחז את הפח שלו ולא מוכן להתחלק עם שכנו בפח

מטי צרפתי הרכבי:  "הפח הירוק הוא שלי ודיר באלק"

מטי צרפתי הרכבי:  אבל זה נכון שיש יותר ייצור של אריזות, והכיוון היה צריך להיות הפוך, אבל זה עניין של הסברה וחינוך, וזה שיתוף פעולה של האזרחים וגם הזמינות

מטי צרפתי הרכבי:  זה אתגר גדול, תמיר יודע את זה

מטי צרפתי הרכבי:  אנחנו בחרנו במספר מוקדים במיכלים גדולים, בגלל הנראות

אלעד עמיחי: אבל אני מסכים שהשיטה של מרכזים גדולים, רחוקים, היא פחות טובה מאשר פח קרוב לבית

אלעד עמיחי:  ופח ירוק ליד פח כתום זו השיטה הנכונה

מטי צרפתי הרכבי: אי אפשר שליד כל בית יהיה גם כתום וגם ירוק, אתה עובר ברחוב ואתה רואה רק פחים

אלעד עמיחי: אני לא יודע, כשישראלים תמיד חוזרים מחו"ל, הם תמיד מספרים איזה יופי הם מפרידים, ופחים לכל דבר

מטי צרפתי הרכבי: מה פתאום, בחו"ל אתה מוציא את הפח לרחוב

ששון גואטה: אני אומר לך, אני הייתי בקולומביה, מדינת עולם שלישי, הייתי בנובמבר בקולומביה, נכנסתי במדיין לפיצה, אכן הוא רשם את הפחים, את המיחזור, אני אומר תשמע כל הכבוד איך הם מתקדמים

ששון גואטה:  לא חשבתי שבקולומביה הם יהיו ככה מסודרים

רני איידלר: זו החלטה של המועצה

רני איידלר:  בעמק חפר, בעמק יזרעאל, בחבל אילות, מנשה, הפחים הם ליד הבית אחד לשניים, והתוצאות שלהם מדהימות

יעקב אשר: אני צריך דוגמאות של ערים אינטנסיביות צפופות יותר

רני איידלר: לא, בעיר זו לא בעיה, כי בבניין רווי שיש חדר אשפה, כתום נמצא ליד ירוק

רני איידלר:  איפה המורכבות?     

יעקב אשר: כן, השאלה כמה

יעקב אשר:  זה לא נכון

תומר רוזנר: בבניין שאני גר בו יש שישה פחים ירוקים ופח אחד כתום על יותר מ-30 יחידות דיור

אלעד עמיחי: אני חייב להגיד לך שזה לא עניין, לא של תאגיד תמיר, ואני לא מסנגר עליו בהיבט הזה, זו הרשות המקומית

אלעד עמיחי:  ברשויות מקומיות, למשל בראשון לציון, שעשו שינוי אמיתי מושכל והוציאו פחים ירוקים והכניסו פחים כתומים, הביאו לחיסכון כספי ולהתייעלות

אלעד עמיחי:  כי זה הדבר הנכון, לא רק להוסיף פח כתום שיהיה עלי תאנה למערך, אלא לעשות חישוב של כמות נפח העצירה הנדרש, להוציא ירוקים ולהכניס כתומים, וזה יחסוך כסף

יעקב אשר: חבר'ה, ביצה ותרנגול ותרנגול וביצה אני לא יודע, אני כבר עשר שנים, כבר התרנגול היה צריך להגיע לעולם שכולו טוב

יעקב אשר:  אני אומר דבר אחד, אני מחזיק אצלי במקרה או שלא במקרה, מפה של מדינת ישראל עם אזורים כתומים איפה באמת משתמשים ועושים, וכל הערים הגדולות, באזורים יותר פתוחים, יותר רחבים, אולי אפילו קצת יותר עשירים, זה עובד

יעקב אשר:  אבל, לא תל אביב, לא רמת השרון

יעקב אשר:  כשאתה מסתכל בכמויות לנפש

יעקב אשר:       הם יכולים להציג את זה

יעקב אשר:  את רוצה להציג את הנתון הזה רק שנייה? תציגי דקה

יעקב אשר:  סליחה, אני מדבר עכשיו למשרד, אני לא מדבר כרגע על המפעיל, ותכף נגיע גם לשאלה למה יש רק מפעיל אחד וכו'

יעקב אשר:  אבל אני אומר, האם לא צריך להסיק פה מסקנות יותר רחבות? או לשנות את השיטה, או ללכת על משהו אחר, או להחליט על מקומות, כי גם רשויות מקומיות לא כולן, רובן אולי אפילו לא משתפות פעולה באופן רציני לעניין

יעקב אשר:       זה שיש פחים כתומים וקצת אוספים וקצת זה, אבל אתה יודע, בסוף רוב הזה הולך לפחים הירוקים

יעקב אשר:  השאלה, אם לא הגיע הזמן לעשות חשיבה, אולי לשנות את השיטה בצורה מסוימת, אולי לחשוב עליה אחרת, אולי לשנות את הדברים

יעקב אשר:  ועכשיו עוד שאלה שאני רק לא מבין בשיטת החישוב

יעקב אשר:  הרי, בסוף אתם בודקים כמה פונה, נכון? כמה טופל על ידי החברות

יעקב אשר:  מאיפה אתה יודע מאיזה אזור זה מגיע בדיוק? זאת אומרת, מה יש לך יותר בפינוי הזה? קרטונים?      

אלעד עמיחי: הוא ממיין, יש לו תחנת מיון, והוא ממיין את זה לפי חומרי גלם ושוקל כל חומר גלם בנפרד ומדווח

יעקב אשר: וכל חומר גלם מדווח בנפרד? מתומחר בנפרד? מה היה היעד של הדברים שהם פחות מפעליים, יותר מה שנקרא לאזורי מגורים

יעקב אשר:  כמה היעד של האיסוף?      

אלעד עמיחי: אחד האתגרים, לא נגיד בעיות, ששאלת אותי במה צריך לתקן, היעד הוא יעד כולל לכל חומר גלם

יעקב אשר: זו הבעיה

אלעד עמיחי: אין הפרדה בין המגזר הביתי למגזר המסחרי

יעקב אשר: יפה

יעקב אשר:  אז יכול להיות שהם מביאים לך את מה שיותר קל לאסוף, אתה שוקל את זה, אומר הנה יופי, הוא עמד בזה

אלעד עמיחי: לא, יש יעד לכל חומר גלם בנפרד

יעקב אשר: כן אבל חומר גלם יכול להיות גם לביתי, ויכול להיות גם לא לביתי

אלעד עמיחי: לא, זה לא חומר גלם

אלעד עמיחי:  יש קרטון בביתי וקרטון במסחרי

אלעד עמיחי:  אבל, שאלת אותי מה היינו משנים, אחד הדברים שאנחנו חושבים שראוי לשנות, זה העניין שיהיה יעד נפרד למשקי בית ויעד נפרד למסחר ותעשייה, ולא יהיה סבסוד צולב ביניהם

אלעד עמיחי:  ואז יצטרכו להתאמץ יותר לתת נגישות והסברה

יעקב אשר: טוב, ועכשיו לשאלה המרחפת, למה רק מפעיל אחד?      

אלעד עמיחי: החוק מאפשר ריבוי גופים מוכרים

אלעד עמיחי:  היו בעבר מספר פניות למשרד להכרה בגופים חדשים

אלעד עמיחי:  היו למשרד הערות מקצועיות, אבל אני לא אתנער

אלעד עמיחי:  אחת ההערות, בעצם ההערה המרכזית לעניין של היעדר ריבוי גופים, אנחנו חושבים שהחוק במתכונתו הנוכחית, לא מאפשר תחרות נכונה

אלעד עמיחי:  התחרות שתיווצר בחוק היא חייבת להיות תחרות מבוקרת

אלעד עמיחי:       אנחנו חושבים שתחרות שתיווצר בהיבט, אם תינתן הכרה לגוף נוסף ללא תיקון של פרצות או דברים שנדרשים בחוק, לא רק שהמצב לא ישתפר עבור אזרחי מדינת ישראל, אלא הוא יהיה רע יותר

ששון גואטה: אבל את זה אתם אומרים כבר לא ישיבה אחת, והיו כבר כמה ישיבות בנושא, ואתם כל פעם אומרים שאנחנו נמשיך לתקן וזה, ויש החלטה שכן רוצים לפתוח את זה

ששון גואטה:  גם לפני שנה או שנתיים היה דיון בנושא הזה, ואמרתם תשמע יש פה כללים, צריך לסדר, אבל לא סידרתם וזה עדיין ממשיך

יעקב אשר: לא, לא, אני אנסח את זה קצת אחרת

יעקב אשר:  אני בא ואומר, אני יכול להבין את מה שאתה אומר בלי להיכנס לדברים

יעקב אשר:  לא תמיד, ובטח לא במצב שמשהו לא מוסדר כמו שצריך, נכון לעשות תחרות, כי יכול להיות שייצאו עיוותים בגלל זה

יעקב אשר:  אבל ברור שההגיון הראשוני בכל דבר שאנחנו דנים בו, בדרך כלל זה טוב שיש תחרות

יעקב אשר:  אבל מה שאתה בעצם אומר, שאלה אחרי שאלה בתשובות שלך, ואתה אומר את זה עדין ויפה – פה צריך לתקן, ופה צריך חשיבה מחדש, ופה צריך זה ופה צריך זה

יעקב אשר:       עכשיו אני יודע, כשאתה מגיע לעשר סתימות באותו אזור, כנראה שצריך יותר טיפול שורש

יעקב אשר:  ואני מנסה לקחת את הדיון למקום שבו אני אשמע ממכם, כמובן שצריך אולי איזה החלטה בדרגים אולי יותר גבוהים, פשוט לנסות ולבנות את הדבר הזה מחדש

יעקב אשר:  להתאים אותו קודם כל למציאות, לראות מול רשויות מקומיות, לראות למשל את הדבר שאמרת שהוא דבר שלדעתי יש בו המון עיוות, שאתה לא מפריד בין הביתי לבין התעשייתי, וכהנה וכהנה דברים

יעקב אשר:  ואז יכול להיות שהתוצאה של הדיון, אם ויקרה ותתגייסו לעשות את זה, אז יכול להיות שנפח הפעילות יגדל בצורה גדולה ורצינית, לאזרחים יהיה יותר טוב, למדינה יהיה גם יותר טוב כי פחות דברים שמוחזרים כמובן שהם יותר טובים

יעקב אשר:  ואז יכול להיות שגם יהיה מקום לתחרות בריאה ואמיתית, שאפילו הזכיין היחיד היום יברך עליה, בגלל שזה רק יגדיל את הביקוש, זה רק יגדיל את העניין

יעקב אשר:       לי יש הרגשה, ואני אומר לך את זה גם כראש עיר לשעבר, בעיר צפופה, מאתגרת מאוד

יעקב אשר:  יכול מאוד להיות שצריך לעשות פה איזשהו לא עצירה, אלא חשיבה של לבנות תוכנית חדשה שיכולה להיות בנויה על התוכנית הקיימת, עם לקחים מהתוכנית הקודמת, ובהזדמנות זאת גם לסגור את הפרצות בתשלום של היבואנים וכל אלה, בצורות כאלה ואחרות

יעקב אשר:  אבל בסוף, אני חושב שהשינוי צריך להגיע לקצה בשטח, ולכל התהליך באמצע

יעקב אשר:  כי התהליך באמצע הוא חצי תהליך, הוא רבע תהליך, וכשהוא רבע תהליך אני גם לא יודע מה נבדק ומה לא נבדק, ואיך נבדק

יעקב אשר:  אין לי ספק שמפנים בסוף, אף אחד לא חושב שמישהו מרמה

יעקב אשר:  אבל בסופו של דבר יכול להיות שמפנים במקומות שהם יותר זה, ודווקא במקומות שזה יותר מורכב אז זה פחות, והתשלום הוא אותו תשלום, והאי תשלום של מי שלא משלם הוא גם אי תשלום

יעקב אשר:       יש פה צרור של בעיות, אנחנו לא נפתור אותן בישיבה הזאת

יעקב אשר:  אבל אני רוצה לדעת

אלעד עמיחי: אפשר עוד הערה אחת? אחד, הממשלה החליטה במסגרת המחליטים של ההסדרים, על הקמת צוות בין משרדי לעידוד התחרות בשוק הפסולת בכלל, ובענף ושוק האריזות בפרט, והצוות קם ופועל כבר כמה שבועות מאז ההחלטה, ואין לי ספק שאחת המסקנות תהיה שצריך לעשות תיקוני חקיקה כדי לקדם את התחרות בשוק הפסולת בכלל ושוק האריזות

אלעד עמיחי:       אין לי אלא להסכים איתך שצריך אחת לכמה זמן לבוא ולעשות תיקונים

יעקב אשר: אבל לקחת רק את החלק הזה, ואני לא מדבר רק על החלק הזה

יעקב אשר:  אני רוצה עם השרשור של העניין עד היישוב בשטח, איך אני גורם לכך, משנה את צורת הפינוי היום

אלעד עמיחי: לא נביא תיקון חקיקה נקודתי רק לעניין התחרות

אלעד עמיחי:  אנחנו ככל ונעשה תיקון, כבר נעשה תיקון גורף

אלעד עמיחי:  איך אמרת? טיפול שורש

יעקב אשר: בדרך כלל זה מתחיל לא עם תיקון חקיקה, זה מתחיל קודם כל עם התוכנית, ואז תלבישו עליה את האלמנטים של שינוי החקיקה מה שצריך כמובן לעשות, כדי שתהיה אפקטיבית, גם הבדיקות התקציביות

אלעד עמיחי: אבל גם בעניין הזה, צריך לראות מגמות

אלעד עמיחי:  המגמה היא שקורה פה דבר טוב במדינת ישראל שלא היה קודם

יעקב אשר: הוא קורה לאט

יעקב אשר:  בקושי קורה

ששון גואטה: אני יש לי שאלה מאוד מעניינת אדוני היו"ר, אתה תאהב אותה

ששון גואטה:  כל החברות שמשלמות לתמיר, הן משלמות לו בהתחלה בייצור, נכון? הן משלמות לו X כסף, לא יודע כמה הן משלמות

רני איידלר: לפי מה שהן מייצרות

רני איידלר:  לפי מה שהן מכניסות לשוק

ששון גואטה: לפי מה שהן מכניסות לשוק

ששון גואטה:  הן הכניסו סתם דוגמה אלף שקיות, הן משלמות על אלף שקיות

ששון גואטה:  כמה באחוזים אתם באמת ממחזרים?      

רני איידלר: יש על זה עוד מעט שקף, אבל קודם כל, כל אחד משלם לפי משקל סוג החומר והאנד אוף לייף של האריזה

רני איידלר:  מי שמכניס מוצר הביתה, לא משלם כמו מוצר למסחר, כי העלויות שונות, זה אחד

רני איידלר:  שניים, אנחנו כמעט ממחזרים כל מה שמדווח לנו, תכף תראה על זה שקף

רני איידלר:  העניין הוא, שכמו שאמר אלעד בהתחלה, רבים מאוד לא משלמים

רני איידלר:  אז מצד אחד אין כסף, והעול נופל על מי שמשלם

רני איידלר:  מצד שני, כסף לעולם הזה של הסביבה, הרי החוק מטרתו לצמצם הטמנה, לעשות טוב לסביבה, לא לגרום ליצרן לשלם פחות

רני איידלר:  ולכן תחרות תעשה, אם לא יתקנו אותה כמו שצריך - - - 90%

ששון גואטה: אתה ממחזר 90% ממה שאתה מקבל כסף

ששון גואטה:  תשמע, זה נתון מטורף

ששון גואטה:  מי לא משלם לך? אוסם לא משלם לך? תנובה לא משלמים? מי לא משלם?      

רני איידלר: הגדולים משלמים

ששון גואטה: עלית משלמים? קוקה קולה משלמים? כולם משלמים, נכון? אתה רוצה להגיד לי 90% אתה מצליח למחזר?      

רני איידלר: ממה שמדווח

ששון גואטה: ממה שמדווח, תשמע זה נתון מטורף

מטי צרפתי הרכבי: אבל אין איזשהו מיסוך בכמויות כתוצאה מזה שמגיעה סחורה לא רשמית מהשטחים? זאת אומרת הרבה מאוד מחומרי האריזה, ואז כשאתה אומר 90% אולי זה בעצם היה ניפוח של הנפח

מטי צרפתי הרכבי:  זאת השאלה שלי, אתה מבין מה אני אומרת?      

רני איידלר: אבל זה הפוך

רני איידלר:  אנחנו נדרשים למחזר, כי אני לא עוצר, אני אומר בקטנוניה הזאת מישהו לא שילם

מטי צרפתי הרכבי: אבל זה לא מדווח

מטי צרפתי הרכבי:  אני אומרת נניח ש-30% מגיע לא מדווח, ואז כשאתה אומר אני ב-90%, אתה מייחס את זה ל-100% דיווח

רני איידלר: אני חושב שלא מדווח לנו 45%, כשזה לא מדווח אני לא מקבל כסף, ואני צריך מצד שני לטפל ולאסוף ולמחזר

רני איידלר:  זה העיוות הנוסף על העיוות של החוסר

ששון גואטה: אתה מדבר איתי 90% מהיעד שמשרד איכות הסביבה נותן לך?      

רני איידלר: לא, 90% ממה שדווח לי

יעקב אשר: טוב, ששי שנייה רגע לעצור

יעקב אשר:  ממ"מ את רוצה רגע להציג את זה שנייה?      

תהילה שחר: טוב, אז אני מציגה כאן מפה אינטראקטיבית שבנינו למסמך של חוק הפיקדון שיידון בדיון הבא

תהילה שחר:  במסגרת המסמך, הצגנו גם פריסה של פחים כתומים

תהילה שחר:  זאת אומרת, נפח עצירה שמנורמל לפי מספר הנפשות בכל יישוב

תהילה שחר:  אז אתם יכולים לראות בעצם, השטחים הכתומים יותר זה אזורים שיש בהם צפיפות יותר גדולה של פחים נקרא לזה, נגישות או מענה יותר טוב של פחים כתומים

תהילה שחר:  לעומת אזורים שהם יותר בהירים, שבהם יש פחות פחים כתומים, נפח עצירה

יעקב אשר: והתוצאות?      

תהילה שחר: אז רואים שלמשל באזור המרכז וכו', פה יש שטחים בהירים

תהילה שחר:  זאת אומרת שאין כאן פריסה מספיק טובה של פחים כתומים

שירן כהן: זה גם קשור כמובן לפי מספר נפשות

תהילה שחר: כן, צפופים זה יותר קשה לתת מענה

יעקב אשר: מה זה מצגת?      

רני איידלר: קצרה מאוד

יעקב אשר: קצרה מאוד מאוד

רני איידלר: ומה שכבר אלעד דיבר, אני לא אחזור

רני איידלר:  רק לענות על השקף של הפחים, בכל הרשויות הגדולות במדינת ישראל יש פחים כתומים

רני איידלר:  בטח באזור המרכז

רני איידלר:  הרשויות הגדולות שנכנסו עכשיו זה אשדוד וירושלים, וגם שם הפריסה תהיה טובה ומתאימה

רני איידלר:  עקרונית אנחנו מחייבים רשויות לשים כתום ליד ירוק, בעבר היה פחות חובה, ולכן בחלק מהמקומות יש חוסר נגישות, אז זה נמצא במרכז מיחזור כזה או אחר

רני איידלר:  היום אנחנו כבר לא מסכימים לזה

יעקב אשר: טוב, בוא תתחיל להגיד את הדברים

יעקב אשר:  אין לנו פשוט ממש זמן, אנחנו חייבים לסיים תכף

תומר רוזנר: אני אנצל את הזמן למחות בשם הוועדה

תומר רוזנר:  המשרד להגנת הסביבה מפר את חובתו החוקית ולא מגיש דיווחים לוועדה, לא לוועדה הזאת וגם לא לוועדת הכלכלה בשנים קודמות על ביצוע החוק

תומר רוזנר:  לא רק במקרה הזה, אבל גם במקרה הזה, הדוח האחרון שהוגש הוא שנת 2020, וגם אז הוא הוגש למספר שנים בבת אחת, למרות שהחוק מחייב דיווח מידי שנה

תומר רוזנר:       נבקש לדעת, קודם כל מדוע לא מגישים דיווחים לוועדה

תומר רוזנר:  שתיים, למה הנתונים שאנחנו צריכים לשמוע פה בוועדה נשמעים מפי התאגיד המוכר ולא מפי המשרד?      

ששון גואטה: אתה יודע שזו הייתה אחת השאלות של לשאול על הדיווח, מה קורה עם הדיווח, אם באמת מדווחים?      

רני איידלר: טוב, אז אחד, קודם כל אנחנו חברה ללא מטרות רווח

רני איידלר:       (הצגת מצגת)     

יעקב אשר: המשרד שמע את הדברים, רשם לעצמו?      

רני איידלר: אנחנו חברה ללא מטרות רווח ולתועלת הציבור, וכמו שאלעד אמר, אנחנו מקבלים כל חמש שנים הכרה, אנחנו בתקופת ההכרה השלישית

רני איידלר:  אלעד דיבר, יש היום 2200 יצרנים ויבואנים שחתומים איתנו

רני איידלר:  להערכתנו, 40% לא חתומים, אני חושב שדיברנו על זה מספיק, אז אני לא ארחיב

רני איידלר:       מבחינת תמונת מצב פריסות – יש היום ב-133 רשויות פחים כתומים, כמעט 70% מתושבי מדינת ישראל יש להם פח כתום ליד הבית

מטי צרפתי הרכבי: זה מתוך 257 רשויות במדינת ישראל, רק ב-133 יש

מטי צרפתי הרכבי:  50%

רני איידלר: מבחינת ציבור ל-70% כמעט יש פח כתום

מטי צרפתי הרכבי: אוקיי, אבל מה עושים עם זה?      

רני איידלר: אלעד אמר פה קודם – הרשות המקומית מנהלת את הקבלן, מעסיקה אותו

רני איידלר:  אז היא צריכה לוודא פעם אחת שאם היא רואה בבניין מסוים בוייצמן 2 שיש שישה ירוקים ואחד כתום וזה מלא, להוציא ירוק ולהכניס כתום

רני איידלר:  אני לא יכול להיכנס לרמת הבניין בכל רשות ורשות, ואמר את זה גם אלעד, שבראשון ובעוד רשויות, פשוט ראשון יושב פה, עשו את זה

רני איידלר:  הוציאו ירוקים והכניסו כתומים

תומר רוזנר: מה זאת אומרת אני לא מבין? לכם יש התקשרות מול הרשויות המקומיות

רני איידלר: אנחנו עובדים עם הרשות, הרשות מעסיקה קבלן

תומר רוזנר: לא, רק שנייה

תומר רוזנר:  בהתקשרות שלכם אתם לא אומרים להם מה אתם רוצים? מה אתם צריכים?      

רני איידלר: אנחנו אומרים להם שצריך להיות נפח חפירה כזה וכזה, ופחים ברמה הזאת, ומתחילים ברמה מסוימת

רני איידלר:  עכשיו, אם הבניין משתף פעולה טוב - - -      

תומר רוזנר: הבניין לא קשור לעניין

רני איידלר: לא, הבניין קשור לעניין שהרשות צריכה לזהות איפה יש שיתוף פעולה ואיפה אין, ולהתאים את נפח העצירה

יעקב אשר: אבל אתה לא יכול לבדוק שיתוף פעולה, אם מלכתחילה שמת רק פח אחד ומתברר שבבניין כזה אתה צריך לפחות שני פחים או שלושה פחים כתומים נגיד, איך תראה שיתוף פעולה? אתה מרגיל את האוכלוסייה מההתחלה

רני איידלר: לא, אבל גם מדיי וואן אנחנו לא שמים אחד לשישה, זה תקלה

רני איידלר:  עקרונית יש הנחיות ברורות לשים לפחות 35 ליטר

רני איידלר:  זה אומר נגיד פח לשש משפחות, או ל-12 משפחות ולהעלות את הנפח

תומר רוזנר: קודם אמרת אחד ל-15

רני איידלר: לא, דיברנו קודם על צמודי קרקע אחד לארבע

רני איידלר:  עכשיו, זו תמונת העל עוד שלוש שנים

רני איידלר:  אנחנו נשים ל-90% מתושבי מדינת ישראל פחים

רני איידלר:  זאת אומרת, יש תהליך, אמרתי עכשיו פורסים ירושלים, ואשדוד, וקריית גת, ובני ברק

רני איידלר:  יש המון רשויות שבפריסה ואנחנו מחויבים מהמשרד להגיע עד 2026 ל-90% מתושבי מדינת ישראל

רני איידלר:       דיברנו על כסף קודם ומה עושים איתו

רני איידלר:  חשוב להבין, שכמעט 750 מיליון שקל מהתעשייה, עובר ליישום של החוק כולו כמעט ברשויות מקומיות

רני איידלר:  75% מהכסף של תמיר עובר לתפעול ברשויות המקומיות, הפח, המיון, הפינוי שלו

רני איידלר:  רוב הכסף של תמיר עובר לרשויות, שעושות מכרז כדי למצוא את אותו קבלן שיפנה

רני איידלר:  רוב הכסף דרך אגב, זה שש-שבע שנים, כי בהתחלה עוד לא היו מספיק פחים ולא הייתה מספיק פעילות

רני איידלר:       טכנולוגיה – אנחנו גוף אחד, אנחנו עושים הרבה מאוד דברים מעבר למה שחויב עלינו

רני איידלר:  השקענו מיליונים בטכנולוגיות, בסוף למה? כדי שהפח לא יהיה מלא

רני איידלר:  אז אנחנו שמנו ופיתחנו חיישן, שידווח מתי הפח מלא שיאספו אותו לפני, ואנחנו שמים מצלמות עם בינה מלאכותית על משאיות כדי שיזהו מה נפח הפח, כדי להגיע בתדירות המתאימה

תומר רוזנר: אתם מפנים? אני כבר לא מבין

רני איידלר: הרשות המקומית מפנה במכרז שהיא עושה, אנחנו קובעים סטנדרט ומשלמים לרשות בק טו בק על כל התהליך הזה

רני איידלר:  ואנחנו על הטכנולוגיה משלמים לבד, לא דרך הרשות, כדי שבסוף לא ייווצר מצב שהפח אצלך מלא

רני איידלר:  אז עוד לא הגענו לכל הרשויות עם החיישן עם המצלמה, אנחנו בתהליך מאוד גדול

רני איידלר:  על כל הפחים המונפים הגדולים כמו שיש אצלך ויש ביואב, עד רבעון א' 2024 על כולם יהיה חיישן סונארי, אין מצב שפח אחד יהיה מלא

רני איידלר:  כי תמיד לפני זה הוא ידווח ויבואו לפנות אותו, ואת זה אנחנו עושים, הכל מתוך רצון שאמון הציבור לא ייפגע

יעקב אשר: רק תזדרז בבקשה

רני איידלר: שאלתם מה עושים עם הפסולת, ולאיפה היא מגיעה

רני איידלר:  תתעלמו מהמוזיקה, בעיקר צריך לראות שכל הפסולת לא נאספת עם הירוק, היא מגיעה לתחנות מיון

רני איידלר:  יש לנו שתי תחנות מיון שמפעילים לנו אותן, שני המפעילים נמצאים פה במקרה, וכל הפסולת עוברת עם אמצעים אופטימיים, עם אמצעים מכאניים וטכנולוגיים, מיון, ובסוף היא עוברת למיחזור בישראל

יעקב אשר: זה תחנות מיון של איזה סוג מיון?      

רני איידלר: רק אריזות מהפח הכתום, ראשון ובעפולה, ורדיס וקמאם מגיעים לשתי התחנות, בקרוב אולי גם תהיה עוד תחנה, אנחנו בונים על תחנה כזאת גדולה במרכז

תומר רוזנר: למה רק שתי תחנות מיון? לפגוע באיכות הסביבה בכל השינוע הזה במרחקים עצומים?      

רני איידלר: כדי להקים תחנה צריך מספיק בשר, כי זה לא מיון כמו פסולת מעורבת, קצבים של 30 טון

רני איידלר:  ממיינים פה מאוד מאוד איטי, וצריך בשר, צריך כמות אריזות מספיקה

מטי צרפתי הרכבי: אבל יש תיכנון לעוד תחנה?      

רני איידלר: נכון, גם בדרום, תחנה מאוד גדולה במרכז

רני איידלר:  אני אעשה את העיגול הזה מהר, אנחנו עובדים כל הזמן לייצר כלכלה מעגלית

רני איידלר:  בסוף אני חושב שאחד הדברים הכי חזקים שיעודדו ציבור, שהוא יראה על המדף מוצר שיוצר לפני זה מאריזה שנזרקה לפח הכתום

רני איידלר:  זה התהליך פה, שמנו בכוונה גם את שמות המפעלים שזה לא ייראה פלואידי, ואנחנו מגיעים למצב שתוך שבועות ספורים יהיו אריזות, שיוצרו מאריזות שנזרקו לפח הכתום, וככה זה נראה במפעל מיחזור כבר

רני איידלר:  קודם היה מפעל מיון, תכף תראו פה מפעל מיחזור

תומר רוזנר: כמה כאלה יש? איפה?      

רני איידלר: המפעל הזה במקרה בבית שאן, בעמק הפארק הצבאי

רני איידלר:  יש מעל עשרה מפעלים למיחזור

יעקב אשר: כמה אחוז יוצא למיחזור בסוף?      

רני איידלר: 90% ממה שמגיע למפעלי המיון, מגיע למיחזור, והכל בישראל חוץ מקרטוני משקה שאין מפעל בארץ ונוסע לחוץ לארץ, והכל מגיע ככה ומיוצר למוצרים

רני איידלר:  זה מה שדיברתי קודם על מיחזור

יעקב אשר: מה עם ההכנסות? זה שווה כסף גם?      

רני איידלר: חלק מהאריזות שוות כסף, חומר הגלם עולה ויורד

רני איידלר:  בגלל שאנחנו מלכ"ר אז זה לא מעניין, תמיד נמחזר, גם אריזות שלא שוות כסף

רני איידלר:  שקיות פלסטיק, זכוכית, קרטוני משקה אנחנו משלמים למחזר, כי זו החובה שלנו

רני איידלר:  אבל יש אריזות

רני איידלר:  אריזות פלסטיק, חומרי ניקוי, אנחנו מקבלים כסף

רני איידלר:  בסוף שני אתגרים גדולים יש

רני איידלר:       אחד, האתגר שלנו לשכנע את הציבור להפריד

רני איידלר:  המצאנו את סמל המיחזור, אנחנו עושים שיווק, חינוך, הסברה, במגזרים השונים, הכל

רני איידלר:  זו משימה שלנו

רני איידלר:  המשימה מהחדר הזה אם יורשה לי לבקש, זה כמו שאלעד דיבר, לתקן את צו המכס

רני איידלר:  לא הגיוני שאלפי יבואנים מזהמים את מדינת ישראל, מכניסים אריזות, ואף אחד לא עוצר אותם במכס ואומר להם – רגע אתם חתומים עם גוף מוכר? בואו תתקשרו קודם כל ותשלמו

רני איידלר:  זה חוסר הוגנות משווע

יעקב אשר: אני מסכים עם החצי השני שאמרת לחלק אחד, שכשנראה תיקון של כל הדברים, אני לא בא כרגע אישית להאשים אף אחד ולא חברה מסוימת, כרגע אתה נמצא ואתה מתמודד

יעקב אשר:  כל אחד יכול להגיד שהוא יכול לעשות את זה מצוין, ובוא נראה אותו בשטח

יעקב אשר:  לכן אני לא בא לעניין הזה

יעקב אשר:  אני מגיע אבל, יש לי הרגשה שמשהו בסיסטם צריך לעשות שינוי הרבה יותר עמוק, צריך חשיבה

יעקב אשר:  אז היום המשרד להגנת הסביבה עובד בפול טיים פה, בהרבה מאוד נושאים, יכול להיות היה צריך, ואתה אומר שהייתה גם החלטת ממשלה בעניין הזה, לעשות בחינה מחדש

יעקב אשר:  אני חושב שצריך להיות פה בחינה מחדש של כל הנושא הזה

יעקב אשר:  עוד פעם, מחדש זה לא אומר לקחת את השיטה הזו ולזרוק אותה לפח, אבל לראות איך החיבור של זה לעולם המעשה, איך זה מתחבר גם כלכלית עם הכסף שמתקבל, האם זה נכון, האם זו השיטה הנכונה, האם נכונה לכל מקום או שאולי מראש צריך לחשוב על מקומות שבהם, במקום להתפרס על כל המדינה, לקחת מקומות שבהם הפוטנציאל הוא גבוה, לעודד שם ולהגיע למאה אחוז שם, ובמקומות אחרים לעבוד בצורה אחרת

יעקב אשר:       משהו פה עובד כזה ביצה-תרנגולת וכל הדברים האלה

יעקב אשר:  אני לא אומר שאתה בעבודה שלך, אתה עובד עבודת קודש, הכל טוב ויפה

רני איידלר: לא, צריך לזכור שבאירופה הם 20 שנה לפנינו בחוקים האלה, ועד שפורסים את כל הפחים, ועד שמרגילים ציבור לעשות שינוי לוקח זמן

רני איידלר:  להגיד איטי זה נכון, אבל מה לעשות זו המציאות

יעקב אשר: אתה יודע כמה שנים אני שומע את זה? התחילו לדבר, זהו אז אמרת עשר שנים

יעקב אשר:  אני זוכר את זה עוד בשלהי תקופתי כראש עיר

יעקב אשר:  וממילא כשיעשו את כל הדברים האלה, לדעתי גם יהיה מקום לנושא של תחרות

מטי צרפתי הרכבי: מה היחס במיחזור בין משקי בית לבין התעשייה?      

רני איידלר: הערכה שלנו שרבע מהציבור מפריד אריזות לפחים הכתומים, וזה גם התוצאה

יעקב אשר: זו הייתה השאלה שנשאלה מקודם

רני איידלר: זה לא משנה כמה - - - על הפח צריך לשלם, על הפינוי צריך לשלם

רני איידלר:  יש דברים שאני משלם עליהם גם אם הציבור לא משתף פעולה

ששון גואטה: לא אומר על מה אתה משלם, אני אומר כמה

ששון גואטה:  עכשיו אוסם ייצרה אלף שקיות? כמה מהאלף שקיות שקיבלת עליהן כסף אתה ממחזר בסוף?      

רני איידלר: זה לא הולך ככה, אני אסביר

רני איידלר:  רק ברשותך משפט

רני איידלר:  אנחנו מעריכים כמה כסף נוציא, כמה פחים יש, כמה פינויים יעשה, כמה עולה מיון, יודעים כמה כסף אנחנו צריכים, ולפי זה מפוצצים על החומרים השונים ומבקשים כסף

רני איידלר:  דרך אגב, שלוש אגורות לאריזה בערך בעולם המזון, זה מה שעולה דמי טיפול לתמיר

רני איידלר:  לא 30 אגורות פיקדון, לא מיליארדים

רני איידלר:  שלוש אגורות על המוצר

רני איידלר:  זאת אומרת הצרכן ברוב המקרים לא משלם את זה, כי אף אחד לא משית שלוש אגורות על מוצר

רני איידלר:  זה מה שעולה הדמי טיפול לתמיר

רני איידלר:  150 מיליון שקל לשנה, על 450

יעקב אשר: מה שהוא אומר בעצם זה גלובאלי

ששון גואטה: ברור, אבל אני רוצה לדעת, אם אוסם שילמה על אלף שקיות היא משלמת מראש על המיחזור

יעקב אשר: רגע רבותיי, לצערי הרב לא נוכל למצות כרגע

יעקב אשר:  אני אעשה ישיבת המשך, אני לא יודע מתי כרגע, אני אשתדל לעשות את זה אולי אפילו - - -      

ד"ר יובל ארבל: אדוני היו"ר זה ממש חשוב לנו, התכוננו ליום הזה

יעקב אשר: בסדר, אבל הסתכלת גם בלוח הזמנים ואתה יושב פה כל היום, וראית הדיון התפתח ליותר וזה טוב

יעקב אשר:  אז אני אומר עוד פעם, אנחנו לא נמצה את הדיון עכשיו

יעקב אשר:  אני כן מבקש לישיבה הבאה אדוני הסמנכ"ל, אני אשתדל לעשות את זה יותר מוקדם, אני מבטיח כל אלה שהיו פה יוכלו לדבר, כי אנחנו לא הולכים לקבל החלטות עכשיו

יעקב אשר:  זאת אומרת, גם אם יש מידע שאתה רוצה להגיד והוא רוצה להגיד וכו', לא ייגמר היום, לא ייחתך היום שום דבר

יעקב אשר:       אנחנו העלנו את הנושא על השולחן, ולא יהיה אחד כן ואחרים לא, לא

יעקב אשר:  לא אצלי לפחות

יעקב אשר:  לכן אני אומר, אנחנו נעשה ישיבה נוספת

יעקב אשר:  לגבי הדוחות זה לא קשור לישיבה או לא לישיבה, זה כבר כמה מכתבים שאני כתבתי אליכם בנושאים שונים

אלעד עמיחי: מתי תהיה הישיבה?      

יעקב אשר: אני עוד לא יודע

אלעד עמיחי: לא, ואז אני אגיד לך שהדוח יהיה עד הישיבה

ששון גואטה: למה לא היה עד עכשיו?      

יעקב אשר: אני אומר עוד פעם, הנושא הוא רציני, הוא כבד, אני לא הופך אותו לנושא אישי, אין פה אף אחד על הרמפה מבחינתי

יעקב אשר:  יש פה שאלות שאתם צריכים לענות, לא תמיר

יעקב אשר:  תמיר צריכים לענות כמובן על התפקוד שלהם, האם הם עושים את מה שהם צריכים לעשות מבחינת ההסכמות איתכם כשבחרתם אותם

יעקב אשר:  אבל אני חושב שיש פה בעיה בסיסטם, אני חושב שאתם צריכים לעשות חשיבה בעניין

יעקב אשר:  אני מבקש שתעביר את הרוח הדברים, אני גם אעשה את זה באמצעים שלי, גם לשרה וגם למנכ"ל

יעקב אשר:       לכן אני בא ואומר, אנחנו נעשה ישיבה נוספת ונשמע את כולם, אני מתנצל מראש מכולם על העניין הזה, אבל הנושא הזה לא הולך לרדת מסדר היום עד שנדע לפחות שעשינו כל מה שצריך כדי לטייב את התהליך הזה, להפוך אותו לתחרותי ונכון אם צריך, אם לא צריך אין בעיה, והכי חשוב שבסופו של דבר באמת איסוף האשפה במדינת ישראל ייעלה מדרגה, ולא ידשדש בדבר שהוא מדשדש כבר 12 שנה ויותר

יעקב אשר:  ואת הדוחות לשלוח באופן מיידי, זו חבות שלכם, זה לא אישי לוועדה וזה גם לא אישי לתומר היועץ המשפטי

יעקב אשר:  זה לציבור

יעקב אשר:  לא סתם בחקיקות מכניסים את הדוחות האלה, וצריכים לעמוד בזה

יעקב אשר:       הישיבה נעולה