הוועדה לביטחון לאומי, כנסת 25, פרוטוקול מספר 64, 2023-07-18 00:00

צביקה פוגל: בוקר טוב, תודה רבה למי שכן הגיע לדיון החשוב הזה, אני לא מודד אותו במספר המשתתפים, אלא באמת, בסופו של דבר, בתוצאה והמטרה של הדיון הזה הוא לנסות להפיק לקחים שיפרסמו גם לציבור, אבל גם יועברו למשטרת ישראל, או לגורמים המתאימים, כדי לנסות להקטין, או לצמצם עד כמה שאפשר, את תחושת האכיפה הבררנית שנתפסת כבלתי נסבלת, לפחות בציבור

צביקה פוגל:  אני חייב לומר שגם מחלק מהתמונות, גם אצלי זה נראה בלתי נסבל

צביקה פוגל:  אני לא רוצה לחשוד שבמשטרת ישראל, מישהו מבצע, או כהוראה, או כהחלטה אישית, אכיפה בררנית, אם זה כלפי אוכלוסייה, אם זה כלפי מגזר, או אם זה כלפי ילדים, אני ממש לא רוצה לחשוד בזה, אבל אני מקווה שנוכל לראות תיכף איזשהו סרטון קצר ומהסרטון הזה שלקחתי אותו מהפרסומים הגלויים, ננסה רק ללמוד בזעיר אנפין, על חלק מהתופעה שאני רואה בתקופה הזאת ואני לא יכול להתעלם, אולי אני מכוון את זה למשטרת ישראל, מהעובדה שהתחושה הציבורית בכלל והתחושה שלי בפרט, היא שיש משהו לא תקין באכיפה, כי כשאני רואה ליד ביתם של נבחרי ציבור, קונצרטינות וצמיגים בוערים ומעצרים אלימים בכלל ולילדים, או נערים בפרט, זה משהו שאני לא יכול להתעלם ממנו, זה משהו שהוא נראה, זה משהו שהוא גלוי וזה משהו שמשדר מסר לא נכון ולא טוב וכשאנחנו רואים הפגנות במקומות אחרים, כמו למשל בקפלן, אז אנחנו רואים שהעסק עובד לא רע, אף אחד שם כמעט ולא נעצר, כולם מתנהגים כחוק, גם אלה שהולכים לאיילון ורק בפעמים האחרונות, זוכים לקצת מים קרים, משהו שנראה לי דבר שנצטרך לתת עליו את הדעת, אולי בייתר שאת בתקופה הקרובה

צביקה פוגל:      אני ביקשתי לזמן את הדיון הזה, לא כדי לחפש אשמים, אני מבהיר את זה, גם למשרד, אני מבהיר את זה גם למשטרה, אין לי כוונה לחפש פה אשמים, יש לי כוונה לנסות לראות, איך אנחנו עושים את הדברים יותר טוב, אני כיושב ראש הוועדה לביטחון לאומי וחברי הטוב, איתמר בן גביר הוא השר לביטחון לאומי, אין לנו כוונה לרסק את המערכת שכל מדינת ישראל נשענת עליה, אבל יש לנו כוונה לעזור לה להיות יותר טובה ויותר יעילה ולכן ביקשתי לקיים את הדיון הזה

צביקה פוגל:  הדיון יסתיים עד השעה 11:15, אני מבקש להתמקד, לא ללכת לי סחור סחור ולא לחפש דברים במקומות שאינם

צביקה פוגל:  אנחנו נראה סרטון קצר, אחרי זה נאפשר לכל מי שנמצא כאן, להביע את דעתו, או את עמדתו ובסופו של דבר, נסכם ונצא לדרך, אני מקווה לדרך טובה יותר, בבקשה

צביקה פוגל:  סרטון

צביקה פוגל:      [הקרנת סרטון]         אני חושב שהרעיון הובן, אנחנו רואים פה חמישה שוטרים, ביניהם מבכירי השוטרים שיש לנו, יס"מ, על נער אחד שמונח על הדשא, לא מסוג המראות שאני חייב לומר, כמי שלבש מדים הרבה מאוד שנים וכמי שהיה שותף למשטרת ישראל ב-13 שנים האחרונות, כמפקד יחידת חילוץ גולן, לא תמונות נעימות, לא כיף לראות את זה

צביקה פוגל:  אז בואו נעשה סבב התייחסויות, אני אתן את זכות הדיבור ראשונה, ברשותכם, לעורכת דין זהבה גור, בבקשה

זהבה גלאון: בוקר טוב, לכולם, טוב, קודם כל תודה רבה אדוני על הכינוס הזה, אני חושב שהוא מאוד חשוב

זהבה גלאון:  כמו שאמרת, אני לא מחפשת אשמים, את האשמים ימצאו הגורמים הרלוונטיים ואני מקווה מאוד שימוצה הדין עם אותם שוטרים שבאמת, פעלו בניגוד לחוק

זהבה גלאון:  המטרה היא ואני אמרתי את זה גם בשיחתנו, אני חושבת שאנחנו צריכים להגיע למצב של הסדרה של כל נושא הקטינים בהפגנות, אני פעם אחר פעם נתקלת באלימות משטרתית בלתי נתפסת כלפי קטינים, אני לא מייצגת כרגע את המבוגרים, אנחנו מדברים כאן כרגע על קטינים, אבל בוודאי שגם המבוגרים חוטפים, יש אכיפה בררנית באופן מאוד מובהק, אנחנו חשים את זה, פעילי הימין, מוחי הימין וכמעט בכל הפגנה, אם זה רוח מפקד, או זה החלטה פרטית של שוטר כזה, או אחר, אני לא יודעת, אבל הדבר הזה הוא זרקור שצריך להאיר את הבעיה הזאת של האכיפה הבררנית

זהבה גלאון:  אני חושבת שגם הנתונים שהמשטרה הציגה, בעניין מספר המעצרים, או מספר כתבי האישום שהוגשו שזה בדיחה, מדברים על שישה מעצרים שמתוכם ארבעה של הימין, אז הדברים מדברים בעד עצמם ובהחלט, יש פה אכיפה בררנית ברורה שצריך לעקור אותה מן השורש, דין המוחים משמאל, כדין המוחים מימין ולא ניתן לעשות הבחנה, לא ניתן לפגוע בזכויות ואני חושבת שמשטרת ישראל צריכה להפנים את המסר הזה מכאן ושהמסר הזה ייצא לכל שוטרי משטרת ישראל

זהבה גלאון:      אנשים באים למחות, כי הם מרגישים צורך זו הזכות הבסיסית שלהם ואי אפשר לפגוע פיזית וליצור מגבלות שלא קיימות בשום מקום בחוק, משום ששוטר כזה, או אחר, החליט שככה הוא רוצה שתראה המחאה

זהבה גלאון:  אני יכולה להגיד לכם שבזמנו, בתקופת בנט, אני הגעתי גם למחאות, גם אגב, אצל אופיר אקוניס הייתי פעם אחת, אז יותר קל לי גם לדבר ולספר על פני השטח ועל מה שקורה מבחינת הבררנות

זהבה גלאון:  אצל בנט למשל, שוטרים היו הולכים איתי ממש יד ביד לספור צעדים, כדי שנעמוד 300 מטר מהבית שלו, כלומר, ממש צעדים וזה היה נורא מגוחך, אבל לא משנה עמדנו, ביקשו מאתנו, התחייבנו, עמדנו בהתחייבויות, בשום מקום כלפי חברי הכנסת והקואליציה והשרים, לא נאכפת הדרישה של ה-300 מטר, כפי שנקבעה בהחלטת בג"צ, אין אכיפה של ה-300 מטרים

זהבה גלאון:  אני יכולה להגיד לכם שבמודיעין, אחרי שפניתי למפקדת התחנה ואחרי שפניתי למפקד המחוז, אבי ביטון, בפנייה כתובה, רק אז ואני מודה להם על זה, בהחלט, היה שיתוף פעולה, רק אז נזכרו שבאמת, צריך לאכוף העניין של ה-300 מטרים, מהבית של השר יריב לוין וזה היה בעקבות אכיפה בררנית שהייתה כלפי מפגיני הימין שהיו גם שם וזאת הייתה נקודת המוצא, יש שם אכיפה בררנית במקום ולכן אנחנו לא נסכים לזה ואכן בהפגנה האחרונה, דיברתי עם מפקדת התחנה, שמרו על ה-300 מטרים, אבל הדבר הזה לא צריך להיעשות בגלל פנייה שלי, אלא זה דבר שהוא מובן מאליו, מרגע שנקבעו הנחיות, ההנחיות האלה צריכות להיאכף בכל הארץ, כלפי כולם באופן שוויוני ולא יכול להיות שחבר כנסת יגיד, תשמעי, אני לא יכול להיכנס הבייתה, כי עומדים לי בפתח הבית, זה לא ייקרה

זהבה גלאון:      אני יכולה להגיד לכם שאצל יריב לבין, הגיעו עד חלונות המטבח וצפרו לו עם זמבורות בתוך הבית, איפה הייתה משטרת ישראל בזמן הזה? לא הייתה, או הייתה ולא עשתה את תפקידה

זהבה גלאון:  אני מניחה שכולם מכירים את הסיפור של פסק דין בג"צ פדידה ובג"ץ קמחי, כולם יודעים שנקבעו הנחיות שהמשטרה גם הסכימה להם, זה נקבע גם בהסכמת המשטרה, אז למה לא אוכפים את ה-300 מטר? ויותר מזה אני אומרת, הרדיפה הזאת אחרי חברי כנסת היא מבישה, אני יושבת מתכווצת , רוצה את הרדיפה הזאת, אחרי חברי כנסת ושרים, באירועים פרטיים, עם זמבורות, עם קללות, משבשים חיים גם לאזרחים אחרים שלא קשורים בכלל, באיזה זכות הם נכנסים למסעדה פרטית ומשבשים אירוע של מישהו שהוא אירוע פרטי? למה לא נקבעות כל מיני הנחיות בעניין הזה? למה ששוטר מגיע, הוא לא יודע מה לעשות? נכון שזה מקום פרטי, אבל עדיין, יש פה פגיעה באיש ציבור והפגיעה הזאת, פגיעה שצריכה להיעצר ואכיפה צריכה להתבצע מיידית

זהבה גלאון:      עכשיו, בואו נחזור לעניין של הסיפור של יום שישי, מה שקרה שם, מבחינתי אני אומרת, למעלה מעשרים שנה עורכת דין, אני עברתי חוויה מטלטלת, אני חייבת לומר שעברתי חוויה מטלטלת, אני לא הייתי בהפגנה, אני יכולה להגיד שליד הבית של אקוניס, לא נאכפת ההנחיה של ה-300 מטרים ואני רואה את זה גם בסרטונים האחרונים וגם כשאני הייתי, הם עומדים בערך במרחק של 50 מטרים מהכניסה לבית של אופיר אקוניס, הדבר הזה לא יעלה על הדעת, משטרת ישראל תתעוררו, אתם לא יכולים לאפשר את הדבר הזה, הם עומדים בכיכר, ממש לחצות כביש ואתה בכניסה של הבית שלו, למה? אתם לא יודעים שצריך לשמור על 300 מטרים? אתם לא יודעים שצריך לאכוף? וזה חוזר שבוע אחרי שבוע

זהבה גלאון:  אני הייתי שם לפני חודש, עדיין אותם תמונות, אותה כיכר, אותם מוחים, עם רעש מטורף ועושים איזושהי הפרדה מלכותית, בין הימין לשמאל, שזה בדיוק המקום ליצור את החיכוכים, במקום להרחיק את כולם, ימין, שמאל, תרחיקו, גם את הימין, 300 מטרים, תודה רבה, זאת ההנחיה, תפעלו בהתאם להנחיות, למה אני צריכה לראות את הדבר הזה וכל פעם להגיד, אוקי, אז עכשיו אני אוציא מכתב למפקד מחוז תל אביב, שכידוע כרגע לא בנמצא, אבל אני מקווה שהחדש שמגיע היום, נאחל לו בהצלחה, אבל - - -     

צביקה פוגל: עוד שעה טקס ההחלפה, לפי מה שאני יודע

זהבה גלאון: עוד שעה, כן, בסדר, בוא נקווה לימים טובים יותר, אני אומרת זאת נקודה שבאמת, משטרת ישראל, אתם כאן הנציגים, קחו את זה לידיים, כי זה יכול להיגמר באסון, תחשבו שעומדים שם 40-50 איש, 50 מטר מהכניסה לבית של שר, מי יעצור אותם שבקושי יש שם שלושה-ארבעה שוטרים? מי יכול להשתלט על הדבר הזה? הם מגיעים משולהבים, מגיעים אלימים, אני מצטערת, אבל באמת, הפגנות השמאל הן אלימות, לא יעזור, אני לפעמים עוברת ליד ואני חוטפת בלי שום סיבה, רק בגלל צבע העור שלי, שתבינו, אני לא רבה, לא מדברת איתם, אבל מספיק שאני אומרת איזושהי מילה, אז ישר קוראים לי בבונית וקוראים לי בורה, אבל לא נעים לי לספר להם שאני בוגרת אוניברסיטה בהצטיינות וכו' וכו', אני לא צריכה להצטדק, אני עומדת בגאון, אני בחרתי בימין ואני חושבת שאין שום סיבה שבעולם שגם אזרחים כמוני שעוברים ליד מחאות צריכים להיפגע, ממש לא, משטרת ישראל צריכה לאכוף את העניין הזה של פגיעה באזרחים תמימים, שנקלעים לאזורי הפגנות

זהבה גלאון:      עכשיו לגבי הנער, תראו, אני אנסה למעט בפרטים האישיים, כיוון שיש חסיון על פרטים מסוימים, הוא נעצר בצורה מאוד ברוטלית, הסרטים מדברים בעד עצמם, בצורה אלימה שהיא בלתי נתפסת, באמת זאת אלימות בלתי סבירה, אני אומרת, תראו, אם אני לוקחת את זה מול האכיפה הבררנית, ביחס לשמאל, בדרך כלל המוחים משמאל, עושים דברים הרבה יותר, הוא לא עשה בעצם שום דבר, בואו נדבר בתכלס, מדובר בנער שבוא נאמר שסובל מקשיים מסוימים, אני אגדיר את זה כך ובמקום לקחת את הנער הזה הצידה ולדבר אתו ולנסות, בוא נאמר, ללכת בכיוון היותר של מניעה והסברה, אז הפתרון הכי קל זה לתקוף ובטח לתקוף נער, חמישה, או ארבעה שוטרי יס"מ שיושבים על נער, מה הוא יכול לעשות? אני הייתי מוכרת את אמא שלי באותו רגע, אגב, הוא גם היה אזוק, זאת אומרת הוא חטף את חלק מהמכות כשהוא היה כבר אזוק, אז למה היה צריך בכלל להכות אותו? עכשיו הוא הגיע חבול לתחנת משטרה, אני נכנסתי לתחנת המשטרה, אחרי 45 דקות, שוטרי משטרת ישראל, תקשיבו, כשעורך דין מגיע, אין סיבה שהוא יעמוד ברחוב, אני אפילו עמדתי ברחוב, לא נתנו לי להיכנס לתחנת המשטרה, חיכיתי 45 דקות כדי לפגוש את העצור, למה? איזו סיבה הייתה? הוא אפילו לא היה בחקירה, לא התחילו חקירה, לא כלום, הוא היה בתא המעצר, אז למה אי אפשר היה להוציא אותו ולאפשר לו לדבר איתי?     אני הגעתי אליו הוא היה מרוסק, הוא ישב ובכה, חבול כולו, הפנים, הראש, חבורות בראש, חבורות בפנים, שטפי דם בידיים, ברגליים, מירר בבכי, אני לא הצלחתי להרגיע אותו ואני שואלת, אתם מביאים נער, אתם רואים שהוא במצב נפשי כזה, איפה כל שירותי הרווחה? איפה עובדים סוציאליים שאתם, איפה חוקרי הנוער? למה צריך חוקר שאולי הוא מיומן ואולי לא, כי אני לא יודעת אפילו מי חקר אותו, לא נתנו לי להיכנס, אבל איפה אותם גורמים מקצועיים שצריכים לתת מענה לקטינים בתחנות המשטרה? גם אם זה ביום שישי בלילה, למה לאפשר לחקור נער כזה, במצב כזה, על ידי אדם ולמה לא לאפשר להורים שלו קודם כל להיכנס לשם, לא אפשרו להורים להיכנס

זהבה גלאון:  אז אני נכנסתי והצלחתי איכשהו, אחרי איזה רבע שעה, עשרים דקות, להרגיע אותו ולחבק אותו, פשוט נאלצתי לחבק אותו כדי לתת לו ביטחון והסברתי לו, אני פה כדי לעזור לך ואנחנו נטפל בזה, אל תדאג

זהבה גלאון:      יש דבר חמור בעיניי שמעבר לעובדה שסגרו לנו, אגב, סגרו נעלו את תחנת המשטרה, פשוט נעלו את הדלת, שזה הגיע למצב שאני ביקשתי, סליחה שאני נכנסת לפרטים, ביקשתי להיכנס לשירותים, לא אפשרו לי להיכנס, אמרו, אף אחד לא נכנס, שלושה שוטרים ישבו, יש לי את הצילומים אם תרצו לראות, שלושה שוטרים ישבו בקבלה, חלקם שיחקו בטלפון, חלקם ניהלו שיחות עם צחוקים גדולים, אנחנו לא יודעים מה הם דיברו, כי לא שמענו אותם ולא נתנו לנו להיכנס, אפילו לא אפשרו לנו להיכנס למכונות לבקש לשתות, עכשיו זה יום שישי בלילה, בשום מקום, תחנת משטרה, מגיעים אנשים, אנשים רצו להיכנס לשירותים, למה? למה למנוע את זה מאיתנו ולמה לי כעורכת דין, לתת לחכות 45 דקות ברחוב? למה?     

צביקה פוגל: הנקודה ברורה

זהבה גלאון: אני אומרת, תראו, מעבר לאכיפה הבררנית שהיא צרה חולה והדבר הזה הוא עובר לרוחב כל שדרות משטרת ישראל, בין אם מדובר בקצינים ובין אם מדובר בשוטרים זוטרים, את הצרה החולה הזאת, צריך פשוט לגדוע, פשוט לגדוע, זה המסר שלי כאן

זהבה גלאון:  מעבר לזה, אני אומרת, קטינים צריכים לקבל טיפול אחר, קטין שנעצר, צריך לקבל טיפול אחר, לא ניתן לקחת את הגורמים שמטפלים באנשים מבוגרים, אנשים שיש להם יכולת להתמודד עם סיטואציות קשות ולהחיל את אותם תנאים על ילדים, או על נערים, לא יכול להיות, זה בניגוד לזכויות הילד, זה בניגוד לחוק ומשטרת ישראל צריכה בהחלט, לקחת את הדבר הזה בשתי ידיים, לקיים שיח, לקיים ישיבות ולבנות מודל שיטפל בנערים במחאות, על מנת לשמור על זכויות קטינים, על מנת לא לפגוע בהם פגיעה אנושה ומה שקרה לילד הזה, תראו, הוא עדיין בטראומה, הוא עדיין במצב נפשי קשה וייקח הרבה זמן לדעתי וטיפול אינטנסיבי כדי שהוא יחזור איכשהו לעצמו

זהבה גלאון:  אני חושבת שהדברים צריכים להתמקד בטיפול מניעתי, טיפול הסברתי, באופן של הצבת גבולות, אפשר לקחת את הנערים האלה, גם אם לקחת אותם לתחנת משטרה, למה צריך להשכיב אותו בדרך לתחנת משטרה, בניידת עצמה?     

צביקה פוגל: זהבה, הנקודה הובהרה

זהבה גלאון: לא, אני רוצה להגיד הופרו כאן זכויות אחת אחרי השנייה, אני חושבת שצריך להסתפק בעיכוב קצר, להסביר ולהזהיר, קודם כל תזהירו, תגידו, דע לך שאם כך וכך, בפעם הבאה וזה יכול להיות הרבה יותר אפקטיבי, מאשר לקחת ולהכות נער וללעוג לו בתחנת המשטרה, חיקו אותו שם כי הוא בכה, אמרו לו שהוא נשמע כמו ילדה שהוא בוכה ואחד השוטרים שיש לי את שמו, פשוט חיקה אותו בוכה, אמר לו, אתה בוכה כאן כמו ילדה, תהיה גבר, אתה לא גבר, אין לך מספיק שכל, כל הדברים האלה זה דברים שאמרו לו בתחנת המשטרה ובניידת איימו עליו בטייזר, אמרו לו, אם אתה לא תפסיק לבכות והשוטר לקח את הטייזר והראה לו אותו, למה?     

צביקה פוגל: הנקודה ברורה, תודה זהבה, תודה רבה על התיאור הלא מחמיא הזה והלא כיפי לשמוע, אבל חובה לשמוע אותו גם לפעמים

צביקה פוגל:  התייחסויות נוספות?     

זהבה גלאון: אני רק רוצה לומר משפט סיום, לא משנה, כן להוריד סטיקרים, כן - - -     

צביקה פוגל: זה לא לעניין

זהבה גלאון: לא, שנייה, זה לא צריך להיגמר בתחנת משטרה בסיטואציה הזאת

צביקה פוגל: אבל הסברת את זה ארבע פעמים בצורות שונות, הבנו בפעם הראשונה

זהבה גלאון: תודה

צביקה פוגל: בבקשה, שם ותפקיד

שי גליק: שי גליק, מנכ"ל בצלמו, קודם כל, אני אגיד שאני באופן אישי חושב שהפגנות ליד בתים של אנשים זה לא דבר הכי ראוי, אני אמרתי את זה תמיד ואני אומר את זה - -          

סימון מושיאשוילי: אפשר לעשות במרחק 300 מטר

צביקה פוגל: אנחנו תיכף נדבר על זה, תודה חבר הכנסת סימון

שי גליק: אפשר להפגין מול משרדים, בעיקר גם שאשתו של אותו בנאדם והילדים לא בחרו בחיים, מי שמכיר אשתי גם לא, אבל בסדר

שי גליק:  לגבי החוק של ה-300 מטר, לפני שלושה חודשים, היה סיפור של שופט עליון שבדק הוראת שחרור ממעצר של אנס, הוא אמר, כפי שאני זוכר האונס לא היה אלים ואז אנחנו הגענו לבית שלו והפגנו בצורה מכובדת, מנומסת, כבר שעה אחרי שפרסמתי את ההפגנה, קיבלתי טלפון מקצין בכיר ממשטרת תל אביב, אתה יודע, אסור להפגין מול הבית שלו, אמרתי לו, טוב, למה, הוא אמר, אתה חייב 300 מטר, אמרתי לו, אין בעיה, תן לי את הכתובת, שלח לי משהו במרחק קילומטר משם, ממש קילומטר, אז הוא אומר אנחנו עושים 300 מטר, אני אמרתי לו, אתה לא מגזים, אמר לי, אם אתה בא לשם, אתה וכל מי ששם עצור, אין אצלנו משחקים, אמרתי לו בסדר, הגענו לשמה, שתי דקות אחרי הגיע יס"מ אמר, תוך דקה מי שלא עף מפה, נעצר, הרחיקו אותנו, בדקנו את זה במרחק הליכה, מרחק של 12 דקות, זה יותר מ-300 מטר

צביקה פוגל: אין לך מושג כמה אתה צודק

שי גליק: מה אשמים השכנים שגרים באותו בניין? באמת אני רוצה להגיד את זה, אז בוא נגיד החוק

שי גליק:  השכנים שלו, הילדים, אשתו, אם הוא גר בבניין משרדים אז ככה זה, אבל באים בשש בבוקר, בשבע בבוקר, אנשים רוצים לצאת לעבודה, היום נדפק להם

שי גליק:  עכשיו מה שקורה המפגינים מהצד השני, גם באים לצומת הזו, הם אומרים ככה, אתם חוסמים, אנחנו נחסום, נהפוך פה למלחמת אחים, פשוטו כמשמעו - - -     

קריאה: אין סוף לזה

שי גליק: אין סוף בדיוק, ומחר ביסמוט, נבוא שלושים חבר'ה ונחסום לו את הבית, אחר כך לצד השני ולכן אנחנו חייבים להראות להם שאנשים יראו הנה זה נאכף וגם בסוף נגיד את זה ככה, אם חס ושלום יש פה אירוע שיגלשו בטעות , עם 300 מטר אנשים פחות יגלשו, הרי אם כולם צרים על דלת של בית, מספיק אחד שדוחף מישהו, עוד אחד, לטובת גם המפגינים, גם עם ישראל, חייבים לאכוף את ה-300 מטר, לשים אבנים, אני קורא לכולם לסמן פס 300 מטר, מי שעובר את זה נעצר

צביקה פוגל: שי תודה

צביקה פוגל:  אני רוצה רגע לנצל את ההזדמנות שאנחנו פה, זאת לא הזדמנות טובה לומר את זה, אבל אני מקווה מאוד שהמפגינה שנדרסה הבוקר ברעננה, תחלים, תרפא, תצא מזה כמה שיותר טוב וכמה שיותר מהר, זה בכלל לא חשוב - - -     

קריאה: נדרסה מפגינה?     

צביקה פוגל: נדרסה מפגינה הבוקר כן, אני לא יודע בדיוק מה היה שם, אבל אני יודע שזה ככול הנראה מפגינה, ככה פורסם ושהיא נדרסה, באיזה נסיבות, זה באמת לא חשוב, זה לא מה שאנחנו מייחלים לעצמנו ולא חשוב מאיזה צד

צביקה פוגל:  חבר הכנסת סימון מושיאשוילי, אתה רוצה לומר משהו?     

סימון מושיאשוילי: אני רוצה לומר שנקודת היסוד שזכות ההפגנה, זכות המחאה היא זכות יסודית ואוי לנו ואווי לנו, אם לא תהיה את הזכות הזאת במדינה שלנו, יש כללים שנקבעו אז - - -     

שי גליק: בבג"ץ

צביקה פוגל: שי, לא מפריעים לחבר כנסת

סימון מושיאשוילי: אמר השופט, זכותו של אדם להפגין, בצדק וכדי לשמור על הזכות להפגין ועל התגובה לזכות, ללא איפה ואיפה

סימון מושיאשוילי:  אני חושב שהפגנות נגד ח"כים, שרים ואחרים, צריך לאפשר אותם, אבל צריך לשמור על ה-300 מטר, 200 מטר, זה בכל אופן זה אחרת לאותם שכנים ואנשים שמסביב והילדים, מול הבית משעה שש וחצי בבוקר, הם מתחילים לפני זה, לא נעים

סימון מושיאשוילי:  - - -     

צביקה פוגל: סימון, יש לי שכנים דתיים שסובלים בכל שבת בבוקר מזה שיש הפגנה 30 ס"מ מהגדר שלי, לא שלושה מטר, לא שלושים מטר, גם לא 300, 30 סנטימטר

סימון מושיאשוילי: איך אתה מסביר את זה?     

צביקה פוגל: אני מקווה שמישהו יוכל לתת איזשהו הסבר על העניין הזה

סימון מושיאשוילי: אני חושב שאתה צריך לעשות דיון מעקב על זה

צביקה פוגל: תודה רבה, חבר הכנסת סימון מושיאשוילי, מישהו עוד רוצה להוסיף משהו? זהבה, רצית עוד משפט אחד, אבל משפט אחד

זהבה גלאון: משפט אחד, אני רציתי לומר שבעקבות המעצר ותנאי המעצר הדרקונים שנקבעו, פניתי בערער לבית המשפט, בית המשפט ביטל את התנאים של המשטרה והבחור פשוט לא במעצר בית, הייתה איזושהי ביקורת מרומזת של השופט על המשטרה

צביקה פוגל: רב פקד שחר, אני מצטער שזה נפל עליך, אבל אתה פה ואני סמוך ובטוח שלפחות, על חלק מן הדברים תוכל להתייחס ואני חוזר שוב פעם, אנחנו לא מחפשים אשמים, אנחנו מחפשים איך עושים את זה יותר נכון ויותר טוב ואני אשמח אם תפתח את הדברים שלך, האם 300 מטר ושבת זאת אגדה ששמעתי, שהמפגנים צריכים להיות 300 מטר מביתי ואסור לעשות את זה בשבת, כי אם זה מה שהבנתי מישיבת הממשלה האחרונה שהייתה והיועצת המשפטית הייתה בה

צביקה פוגל:  - - -נהוג בימים אלה, אז כדאי שגם אדע ואשלים עם העובדה, אני כנראה אצטרך להתעורר בכל שבת עם הנכדים שמתארחים אצלי ולראות מפגינים מול הבית, תודה

שרה דורון: בתחילת הדברים שלי, אני רק אומר, נאמרו כאן נתונים על טרום המעצר של אותו נער, הנתונים שלי יש הם שונים, אני לא יכול להתייחס בכלל, לא לאירוע מהבחינה של המעצר עצמו וגם לא על מה שקרה שם לפני, האירוע עצמו עבר לבחינה של מח"ש, אחרי שהם יסיימו אנחנו נדע בדיוק מה קורה שם

צביקה פוגל: שחר, זה ברור לי, אין לי כוונה גם להיכנס לפרטי האירוע, גם מגיע לילד לשמור על צנעת הפרט שלו והפרטיות שלו

צביקה פוגל:  מה שמעניין אותי יותר, התופעה, כי אנחנו רואים את זה מול ילדים, אי אפשר להתעלם מזה

זהבה גלאון: הילדים החרדים

שרה דורון: רק אני אתן קצת נתונים, מתחילת המחאה בינואר, יש לנו 234 תיקים לבגירים, עשרה תיקים של נוער, מתוכם ארבעה הופנו לטיפול מותנה שזה לא תיק פלילי, כלומר היחס הוא שונה ממה שאולי נוצר אצלכם הרושם, 234 תיקים לבגירים - - -     

צביקה פוגל: לבגירים, ועשרה לקטינים?     

שרה דורון: כן, עשרה תיקים לקטינים, מתוכם ארבעה הם לטיפול מותנה, זה לא תיק פלילי

שרה דורון:  עכשיו כבר אנחנו רואים ש-234 התיקים הם מרוב המחאות, דווקא של המתנגדים להליך החקיקה ולא דווקא מהצד של אלו שתומכים בהליך החקיקה

שרה דורון:  עכשיו שוב, אני אומר, אנחנו לא עושים בכלל הפרדה, בין סוגי המוחים, השוטרים לא עצרו מוחים שעומדים בכללים ובתנאים שהמשטרה נתנה, המעצרים יעשו כאשר התנאים האלו מופרים, כאשר אותם מוחים, לא חשוב מאיזה צד הם, לא נשמעים להוראות של השוטר בשטח, השיקול דעת של המעצר בסופו של דבר הוא של השוטר בשטח והכול במטרה, גם להציב את הסדר הציבורי וגם למנוע סכנה לשלום הציבור

שרה דורון:  עכשיו, במחוז תל אביב, יש 33 נקודות בהם יש הפגנות כלפי בתים פרטיים של אישים, מעבר לזה, יש הפגנות שהם לא מול בתי האישים, אלא כמו קפלן ומקומות מרכזיים אחרים ויש גם הפגנות שהם בכלל לא קשורות למחאה, מכל מיני סיבות ומעבר לזה, יש את המעטפת של הפעילות השגרה השוטפת של הפעילות המשטרתית של אכיפת החוק ברחבי המחוז בתל אביב, מתוך גם כל המדינה ולכן - - -     

סימון מושיאשוילי: סליחה שאני קוטע אותך, 234 בגירים-     

שרה דורון: כן

סימון מושיאשוילי: כנגדם הוגשו כתבי אישום?     

שרה דורון: לא, נפתחו תיקים, אני רוצה להסביר - - -     

סימון מושיאשוילי: מחודש ינואר עד היום?     

שרה דורון: נכון, זה הנתון שקיבלתי עכשיו ואני רוצה לומר, לא כל תיק מוגש בו כתב אישום, תוך יומיים-שלושה

סימון מושיאשוילי: הוגש כתב אישום?     

שרה דורון: לפי מה שאני מבין, יש תיקים שכנראה הוגש כתב אישום, אין לי את הנתון הזה

זהבה גלאון: לא, אני אומרת לך זה הנתונים שהמשטרה הציגה בישיבת הממשלה

שרה דורון: אין שום קשר אם כתב אישום הוגש תוך שבוע, או שהוא יוגש לאחר שהפרקליטות, או התביעה המשטרתית, או הפרקליטות, יעברו על התיק

סימון מושיאשוילי: השאלה שלי היא פשוטה, האם הוגש כתב אישום עד היום?     

שרה דורון: אין לי את הנתון הזה, אני לא יכול להגיד, אם היה מעצר, שוב, בדרך כלל, כתבי אישום מוגשים במהירות, כאשר החשוד נעצר והוא נמצא במעצר, אז כמובן שכל השאר, אני לא יודע לומר

שרה דורון:  עכשיו, כמו שהתחלתי לומר, כשאנחנו מסתכלים על העבודה המשטרתית במחוז, של אכיפת החוק, אנחנו לא נמצאים כל רגע ליד כל נקודה שבה עלולה להיבצר מחאה, אנחנו נקראים לשם איך שהאירוע מתחיל, לכן עולה השאלה, כמה אנשים נמצאים שמה וכמה כוחות צריכים בשביל להשליט את הסדר ובשביל שאנחנו נוכל לאכוף את התנאים שהמשטרה נתנה, צריך לזכור שהמחאות האלו לא דורשות רישוי, אבל כל 33 הנקודות של בתי האישים, המשטרה קבעה כללים, תנאים למוחים, היכן לעמוד, היכן ניתן לעשות את ההפגנה, כדי לאכוף את זה, צריך כוח בהתאם למה שקורה בשטח וצריך לאסוף את הכוחות, לא כל פעם אנחנו מכינים את עצמנו מראש, כי זה לא ניתן

שרה דורון:  עכשיו, לכל אתר, אני חוזר, יש את הכללים שלו, את התנאים שאנחנו נתנו והם מופצים, גם מול הבית של השר אקוניס, יש תנאים, התנאים מפורסמים באתר המשטרה וספציפית במקום, מול הבית של השר אקוניס, המשטרה גם חילקה, הדפיסה את התנאים ונתנה אותם למוחים במקום

שרה דורון:  עכשיו, לשמור על ה-300 מטר, שוב, אם מגיעים ובאמת מפרים את התנאים, בהתאם למצב בשטח, מפקד הכוח יפעל כדי להרחיק, או ולקיים את התנאים במקום

צביקה פוגל: ה-300 מטר האלה זה באמת משהו שקיים בחוק?     

סימון מושיאשוילי: צביקה, אתה התקשרת בטח למשטרה, הפגינו מול הבית שלך, 30 ס"מ אתה אומר?     

צביקה פוגל: כן

סימון מושיאשוילי: התקשרת למשטרה?     

צביקה פוגל: כן, אני לא הייתי צריך להתקשר, המשטרה הגיעה עוד לפני המפגינים, כי הם ידעו שהמפגינים הולכים להגיע

סימון מושיאשוילי: ואז מה?     

צביקה פוגל: ואז הם נתנו להם להיות 13 מטר מהבית

סימון מושיאשוילי: 13 מטר

צביקה פוגל: כן, העבירו אותם לצד השני של הכביש, זה הכול, על המדרכה בצד השני

זהבה גלאון: לא, אני יכולה להסביר את המצב המשפטי?     

צביקה פוגל: לא, את לא יכולה להסביר, אני אתן לך אחרי זה להתייחס, כרגע המשטרה מסבירה, לא את, בבקשה, רב פקד שחר

שרה דורון: שוב, אני לא יכול להתייחס לכל אירוע בנפרד, אני רק יודע שזה ההנחיות שאנחנו מורדים וזה מה שאנחנו משתדלים לבצע

צביקה פוגל: ההנחיות 300 מטר?     

שרה דורון: 300 מטר, בהחלט, לכל - - -     

צביקה פוגל: יש הנחיות לשבת?     

שרה דורון: כמו שאמרתי, ההנחיות שאנחנו העברנו, עשינו בליווי הייעוץ המשפטי, בליווי הפיקוד, עבר בכל נקודה ונקודה וקבעו על גבי תצ"א את המקום שבוחרים, 300 מטר מהמקום ושמה, צריכות להיות ההפגנות, גם בתוך המתחם הזה, צריך שיהיה מתחם של אלו של בעד ואלו שהם נגד וצריך שתהיה הפרדה ביניהם כדי שלא ייווצר חיכוך, כמו למשל שקרה במקרה האחרון, שפה יש חשש לסדר ציבורי ולפגיעה בצדדים

צביקה פוגל: יש הנחיות לגבי שבת?     

זהבה גלאון: כן

צביקה פוגל: זהבה, כן, לגבי שבת, מותר להפגין בשבת?     

שרה דורון: אני לא מכיר אם יש הבדל, בין המועדים עצמם

צביקה פוגל: אוקי, הבנתי, סימון, אתה רוצה לשאול משהו את קצין המשטרה?     

סימון מושיאשוילי: אני לא יודע איפה אנחנו, אם המשטרה הרחיקה 13 מטר מהבית שלך, בוא לא נתייחס - - -     

צביקה פוגל: לא, אני לא רוצה להתייחס לבית שלי, הוא פחות רלוונטי כרגע

סימון מושיאשוילי:  אני שומע כאן מהרב פקד שחר דברים ברורים, הוא הגיע עם נתונים באמת ברורים, 300 מטר מבית של אדם שמפגינים נגדו, הרי ההפגנות לא התחילו היום, או שלשלום ולא לפני חודשיים, למה זה לא נשמר לא מובן, באמת שלא מובן

צביקה פוגל: חצי שנה של ניסיון כרגע, שאלה מצוינת

סימון מושיאשוילי: התחלנו לדבר בוועדת מדע וטכנולוגיה על הבינה מלכותית, זה עניין שבחיתולים, שמענו על זה בחודש האחרון, אנחנו מדברים על זה כבר חצי שנה

זהבה גלאון: שבעה חודשים

צביקה פוגל: עוד משהו, רב פקד שחר?     

סימון מושיאשוילי: זה מספיק זמן בשביל משטרת ישראל להתארגן, היות ולצערי אנחנו גם למודי ניסיון

צביקה פוגל: עורכת דין זהבה, את רוצה לומר משהו, אחרי זה צחי, אם תרצה בבקשה תוכל לומר משהו

זהבה גלאון: קודם כל, אני חוזרת על השאלה של חבר הכנסת סימון, כמי שמסתובבת במחאות, אם באמת זאת ההנחיה, מדוע השוטרים לא אוכפים אותה? למה לא אוכפים אותה? ליד הבית של אקוניס, חודשים כבר מתקיימות ההפגנות ולא אוכפים, אני לא ראיתי במו עיניי שמחולקים פליירים של משטרת ישראל, לא היה כזה דבר, אין הנחיות

זהבה גלאון:  עכשיו, דבר נוסף, אני קצת המומה ממה שהוא אמר, הוא אמר לכל מקום יש את התנאים שלו, סליחה? אם בגץ בהסכמת המשטרה, קבע תנאים, התנאים האלו חלים בכל מקום, זה לא השוטר מחליט על פי גחמות אישיות שלו, אני נמצא עכשיו פה בתל אביב אז פה אני לא אוכף, אבל בירושלים אני כן אאכוף, למרות שיש הנחיות, ממש לא, האכיפה צריכה להיות אכיפה שוויונית בכל הארץ, באותם תנאים שנקבעו בהנחיות המשטרה, בתאום עם בגץ

זהבה גלאון:  עכשיו, יותר מזה, למה שחר, אתה אומר שהמחאות אלה לא צריכות רישיון, סליחה, יש חובה, זה המשטרה קבעה, מעל 50 איש, נדרש רישיון, לא משנה באיזה מקום בארץ, אין דבר כזה, המחאות האלה צריך רישיון, מה זאת אומרת, זה ג'ונגל? כל אחד יעשה מה שהוא רוצה? יבין מה שהוא רוצה? לא, יש לכם תנאים ואתם חייבים לאכוף את התנאים האלה וכשאני הלכתי וחתמתי על הפגנה ליד הבית של אסתר חיות, אז יתנו לי תנאים דרקונים ולא משנה דיברתי, הגענו לתנאים מוסכמים, אבל לא יתכן שאתה תגיד לי, שלא צריך רישיון להגנות האלה, זה לא חוקי מה שאתה אומר

צביקה פוגל: הנקודה הובהרה

זהבה גלאון: אוקי, דבר נוסף, אני רוצה לשאול את שחר, איך אתה מסביר, עוצרים חמישים איש באחת המחאות, זה מה שהיה, איך זה יכול להיות שכולם משתחררים, אין הגבלות תנאים, אף אחד לא ישב במעצר בית והם אפילו יותר מזה, יושבים במרפסת בתחנת המשטרה ומקבלים ארטיקים, אז איך אתה מסביר את זה, אם זאת לא אכיפה בררנית, כפי שהיא משתקפת, איך יכול להיות שאף אחד לא נעצר, אף אחד לא הוגבל בתנאים?     

צביקה פוגל: זהבה לא חוזרים על משפט פעמיים

זהבה גלאון: אוקי, כדי שזה יחלחל הלאה

זהבה גלאון:  אני רוצה להבהיר את העניין של התנאים, לגבי שבת, תראו, הקביעה הזאת, שוב, אני חוזרת על זה כדי שזה יהיה ברור, הקביעה הזאת של 300 מטר ותנאים נוספים, נקבעו בעקבות שני בג"צים שהיו קשורים לבנט, זה קימחי ופדידה בירושלים, ליד הבית של ראש הממשלה בבלפור, נקבעו שעות הפרעה, כלומר, אפילו השימוש בזמבורות אגב, אחרי תשע בערב הוא לא אפשרי, לא ניתן להשתמש בתופים, לא להשתמש בזמבורות אחרי תשע בערב, המחאות הוגבלו עד שעה 23:00 ולגבי שבתות, מצאת השבת, זה במפורש כתוב בהנחיות, אז לכן, אני לא מבינה מה הם עושים אצלך ביום שבת בבוקר, זו שאלה טובה ושלא נדבר על המרחק שלא נשמר, אז אני חושבת שהסיפור הזה של להגיד שלכל מקום יש את התנאים שלו, לא, זה לא, התנאים אמורים להיאכף בכל חלקי הארץ באופן שוויוני ולא משנה, אם מדובר בחבר כנסת זה, או אחר, קואליציה, אופוזיציה, זה לא משנה, תעדו, תאכפו את הנחיות בגץ ואני חושבת שמשטרת ישראל צריכה לקחת את זה מיד ולפעול לפי התנאים ואם אין לכם את התנאים, אני אשלח לכם בשמחה רבה

צביקה פוגל: תודה רבה עורכת דין זהבה

צביקה פוגל:  בבקשה, חבר הכנסת איימן עודה

איימן עודה: 	תודה רבה כבוד היושב ראש, חברי הוועדה, האורחים, אני חושב שהגישה צריכה להיות אחרת לגמרי, צריך לתת חופש לאנשים להפגין, אני חושב שדווקא מפגינים הם המקריבים העיקריים, מי שעוזב את העבודה ומי שעוזב את המשפחה, הוא מגיע להפגנה זה בנאדם שיש לו אכפתיות לגבי החברה כולה וזה שאנשים כמוני שאמור להיות משרת ציבור, כמו שר, אנחנו צריכים לזכור זה קורה, מה זה סובל, סובל יום-יומיים, חמישה-שבעה, זה קורה, אני חושב שהדבר העיקרי שצריך לתת חופש ביטוי למפגינים, אין ספק שבלי אלימות, זה ברור לחלוטין, אבל צריך ממש ללכת בצורה הרחבה ביותר, למען מתן חופש ביטוי ונבחרי ציבור אלה אנשים שצריכים לקבל את זה וזה חלק מהחיים הדמוקרטיים

צביקה פוגל: אין לי אלא להסכים איתך, אבל אני שואל, ביננו, אף אחד לא שומע, יש לזה מגבלות, בכל יום, בכל שעה, בכל מרחק מהבית שלנו, שלך ושלי? על הגדר, בתוך החצר, איפה זה נגמר?             

איימן עודה: אני חושב שהשגת גבול אסור, פגיעה באנשים מבחינת נזק אסור, אבל בוודאי צריך לתת בכל שעה, המקריבים העיקריים זה לא השר, זה לא חבר הכנסת, אלא המקריב העיקרי זה המפגין שעוזב הכול, הוא זה שנמצא תחת השמש, הוא המזיע, הוא זה שמתקשה, אבל בגלל שיש לו אמירה, אכפתיות, צריך כן, כן, כן לתת לו

איימן עודה:  אני חושב שנצא נשכרים, אם הגישה תהיה דמוקרטית פתוחה כזאת

צביקה פוגל: גם השכנים שלנו אמורים לסבול?     

איימן עודה: אני רואה שכל מה שקורה זה בעיקר מידתי, זה בעיקר מידתי, זה לא אנשים שפוגעים פיזית, אני חושב שזה מידתי, לכן העיקרון צריך לתת, כן לתת, אם יש פגיעות פיזיות, בוודאי שלא, השגת גבול, בוודאי שלא, אבל כן צריך לתת להפגין, זה העיקרון הדמוקרטי הנכון

צביקה פוגל: הערה חשובה מאוד וטוב שהיא נשמעה, ידידי מהמשרד לביטחון לאומי

איימן עודה: אני חייב לעלות לרדיו

סימון מושיאשוילי:  רגע, אבל לא שמעתי תשובה לגבי השכנים

איימן עודה: אני מבטיח לך שעוד חמש דקות אני אחזור לפה

צביקה פוגל: כן, בבקשה, ניצב משנה צחי שרעבי, בבקשה

צחי שרעבי: רק על נושא המדיניות, או נושא האכיפה הבררנית, אז אני רק אחדד שכל נושא מדיניות, המשרד, השר, בנושא אכיפה בררנית, הוא העביר כמה פעמים את המדיניות בכל דרך אפשרית, המדיניות היא ברורה, חופש ביטוי מלא שוויוני, ללא הבדל דת, מין, מגזר, לכולם כמובן, כאשר יש מעבר על החוק, האכיפה צריכה להיות שוויונית כלפי כולם, זה אומר חופש ביטוי כן, אבל לא הפרת חוק, כאשר יש הפרת חוק, האכיפה היא כלפי כולם, בכל מקום כלשהו

צחי שרעבי:  רק מילה קטנה לגבי ה-300 מטר, אני לא רוצה לומר מילים שאני לא הכי בקיא בהם, לא רוצה לא לדייק, יש אמנם את ה-300 מטר, בלי להיכנס לצד כזה, או לצד אחר, זה אכן, 300 מטר, זה תלוי טופוגרפיה, אין דין תל אביב במקום ספציפי, לתל אביב במקום אחר וזה המון תלוי בכמות הקהל, יש הבדל בין 80-90 איש, לבין שני אנשים שעומדים בצד בשקט עם איזה שלט ואתה תגיד להם, בואו 300 מטר, צריך להפעיל פה היגיון ואני כרגע לא מייצג את המשטרה, אני מייצג את ההיגיון ואת מה שהנוהל אומר וכמובן, יש פה חשיבות להערכת מפקד בשטח שרואה את הדברים בעיניים ומקבל את ההחלטות, בהתאם לנהלים, בהתאם לשיקול דעת

צחי שרעבי:  זהו

צביקה פוגל: תודה רבה על ההתייחסות

סימון מושיאשוילי: בעצם זה שיקול דעת של המפקד במקום?     

צחי שרעבי: לא, אמרתי, בהתאם לנהלים שצריך להסתכל על כל התמונה ואני שוב פעם, לא מייצג פה כרגע, לא את המחוז, למרות שהוא קרוב לליבי, אבל צריך להסתכל על כל התמונה המלאה, תוך כדי זה שמסתכלים על הנוהל של ה-300 מטר, אבל צריך להסתכל על כל התמונה המלאה, עם שיקול דעת המפקד, כמו כל דבר בחיים, כמו כל חוק שצריך להפעיל בו שיקול דעת

צביקה פוגל: מילות סיום, רב פקד שחר?     

שרה דורון: כן, רק להבהיר שכשאמרתי שיש תנאים לכל נקודה, זה לא תנאים שהם, קודם כל, יש את הבסיס שאמרנו 300 מטר, תנאים נקבעו גם בחוק וגם בפסיקה ואנחנו מתאימים אותם לכל מקום, לוקחים תצ"א, מוצאים את המקום, עושים סיור בשטח, זה לא תנאים שונים לכל אחד, כל אחד זה בעצם אותם תנאים, אבל שהם מתאימים לשטח שבו נמצא הבית ולגבי הרישוי, הרישוי הוא לפי החוק, החוק אומר שהמחאה צריכה לקבל רישיון רק בנושא מדיני, יחסי חוץ וכדומה, רק בנושא הזה, צמצמו את זה מאוד בפסיקה ולכן כל השאר אין צורך ברישיון, אלא אם כן זה תהלוכה שבכל מקרה צריך רישיון ואנחנו נותנים תנאים

שרה דורון:  תודה

צביקה פוגל: הבנתי, אני רק רוצה להבהיר נקודה אחת, לראות שהבנתי נכון, ממטולה עד אילת, כשישה חודשים של ההפגנות, 243 - - -     

שרה דורון: לא, לא מכל הארץ, רק ממחוז תל אביב, המחוז שלי זה מחוז תל אביב

סימון מושיאשוילי: אוקי, רק מחוז תל אביב

זהבה גלאון: אבל מה קרה לתיקים האלה?     

צביקה פוגל: זהבה, לא אבל אני לא אתן לך לשאול את השאלות במקומי, כבר קיבלנו על זה תשובה, אפשר ללחוץ על אותו דבר ארבע פעמים, לא נקבל תשובה שונה

צביקה פוגל:  חבר הכנסת משה שווילי, מילות סיכום? טוב, אז אני רוצה לומר כן כמה מילות סיכום, יכול להיות שיהיו לא נעימות לחלק מהאוזניים שנמצאות פה, או נמצאות במקום אחר, אבל אני חייב לומר אותם, אז קודם כל, רב פקד שחר, אני באמת, מוריד בפניך את הכובע, אין לי אותו פה, אבל אם היה לי, הייתי מוריד בפניך את הכובע, לבוא לפה ולייצג את משטרת ישראל, באמירות מאוד משמעותיות לכנסת ישראל, אני מצר על העובדה שאתה האיש היחיד פה, אם אני הייתי המפכ"ל ואני לא, היו פה מספר נציגים, אני לא רוצה להגיד מה הדרגות שלהם, אבל היו פה מספיק נציגים שייצגו את כל מה שקורה היום במשטרת ישראל, בהיבט של ההפגנות ולא שולחים רק אותך, ככה לפחות אני מרגיש

צביקה פוגל:  אני לא רוצה להגיד שזה, באיזשהו מקום ביזיון לכנסת, כי אתה לא ביזיון לאף אחד, אתה בהחלט משהו שאני מאוד מעריך שהגיע לכאן, אבל אני הייתי מתנהל אחרת

צביקה פוגל:       אני מבין את ה-300 מטר, אני אולי אפילו מבין את השבת, אני מבין גם את הצורך לתת שיקול דעת למפקדים בשטח, אבל אני מזכיר שאנחנו נבחרי ציבור, או כמו שאיימן אודה אמר, משרתי ציבור, אבל אנחנו לא משהו שניתן לא להתחשב בו, זאת אומרת, דמנו לא הותר, מהעובדה שאנחנו נבחרי ציבור וכשמישהו עוטף לי את הבית בנייר טואלט, או מישהו מדליק אש ליד הבית של חבר כנסת, או שם קונצרטינות שהוא והשכנים שלו, לא יוכלו לצאת, חברים, זאת חריגה שמישהו צריך לתת עליה את דעתו, זאת אומרת, יש גם גבולות לדבר הזה, זה פשוט בלתי נסבל, אנחנו חייבים באמת, בסופו של דבר, לתת לזה מענה אחר

צביקה פוגל:  אני חושב ואני מקבל פה הערה שאמרה עורכת דין זהבה גור, אני הייתי מאוד רוצה לשמוע במפגשים הבאים, יהיו מפגשים הבאים, אני מתכוון לעשות מהמפגש הזה משהו איטי וכל חודש-חודש וחצי, נעשה פה דיון של שעה, רק בשביל לראות, איפה התקדמנו, גם בתיקים הנפתחים, גם בהגשות תלונות, גם במעצרים, זאת אומרת, יש פער, כמה נעצרו, כמה נפתחו תיקים, כמה האשמות וכמה נמצאו אשמים, זאת אומרת, כל המרחב הזה, אנחנו די לא שוחים בו ונצטרך לעשות בו משהו אחר

צביקה פוגל:       אבל אני חוזר חזרה לעניין הקטינים, שחר, תעבירו את המסר דרככם, צחי תעבירו את המסר דרככם, קטינים ראויים ליחס אחר, ראויים ליחס אחר, אנחנו לא יכולים להתייחס לזה כאל בגיר, כי בסופו של דבר, קטין נתון להרבה מאוד השפעות וניתן לשכנע אותו לעיתים בדרכים אחרות, לא כל מה שטוב לבגיר, טוב גם לילד ואני אומר לכם, חמישה, או ארבעה יס"מניקים על ילד אחד, וואלה, איך אומרים בשכונה אצלנו, לא כוחות, אז בבקשה, לראות שאנחנו לא חוזרים לזה

צביקה פוגל:  איימן עודה לא פה, אבל אני חייב לומר גם לו, גם אם זה לא במישרין, שהזכות להפגין וחופש הביטוי הם מאוד חשובים, אבל הם לא יכולים לבוא על חשבון הזכות שלי ושל שכניי, לנהל שגרת חיים נורמלית, לא יכול להיות, מגיע לי בדיוק את אותה זכות, אין לי רק חובות מעצם היותי נבחר ציבור ואני אומר לכם, תחושת הביטחון האישי נפגעת, אז מי שחושב שזה יערער את רצוני להמשיך להיות חבר כנסת, או יושב ראש הוועדה לביטחון לאומי, נהפכו זה רק מחזק אותי וזה רק מחזק את הצורך שלי להתעסק בביטחון האישי ובדברים האלה, אז אני מציע לכל מי שחושב שאני מתכופף, או רוחו יורדת, או נפגעת, טועה, זה לא ייקרה

צביקה פוגל:  אני מודה לכם, בכל מקרה, שבאתם ואמרתם את דבריכם

זהבה גלאון: אני יודעת שאתה לא רוצה לתת לי לדבר, אבל יש לי שאלה לחבר הכנסת איימן עודה

צביקה פוגל: לא, בזה סיימנו

צביקה פוגל:  אנחנו חייבים לסיים, גם הזמן שלי גם כן קצר, חבר הכנסת איימן עודה, אני התייחסתי לדברים שלך, ייחסתי לדברים שלך את הרצינות הנדרשת, אני חושב כמוך שההפגנות האלה, צריכות להימשך, כל זמן שאנשים רוצים, כי זאת זכותם, יחד עם זה, אני ואתה כמשרתי ציבור, כנבחרי ציבור, דמנו לא מותר

איימן עודה: זה ברור

צביקה פוגל: זה הכול

איימן עודה: זה ברור

צביקה פוגל: רק שמה זה הגבול

איימן עודה: אני רוצה להגיד לך, אני מהחברה הערבית, בקרבנו יש חתונות בבתים, אז אנחנו שומעים את השכנים, שבוע שלם חתונה, מוזיקה, אנחנו חובתנו לעשות את האיזונים הנדרשים, זה ברור שהשכנים יסבלו קצת, יהיה שבוע כזה בשנה, יהיו דברים כאלה

איימן עודה:  חופש ביטוי, ללא פגיעה פיזית, ללא השגת גבול ואני חושב שהשר שנמצא ושומע קולות, מצבו קצת יותר נוח, מאנשים שנמצאים מתחת לשמש ועברו מעיר לעיר, בשביל להביע את דעתם, אלה אנשים אכפתיים שצריך לכבד אותם

שי גליק: אבל מה עם השכנים, למה הם צריכים לסבול?     

איימן עודה: אני מקבל שיש פגיעות, אבל יש את האיזונים, תמיד בדמוקרטיה צריך איזונים

איימן עודה:  אני מבין שיש פגיעה, אין ספק, אבל חופש הביטוי עולה על הפגיעה

צביקה פוגל: מכובדי, תודה רבה, אנחנו נדמה לי מסכימים, אני מודה לכם על ההתייחסות ועל ההגעה לכאן, אני מקבל את ההגדרה של האיזונים וחובתנו לשמור על האיזונים, כי אני חוזר פעם נוספת, דמו של נבחר ציבור, לא מותר

צביקה פוגל:  תודה רבה