הוועדה המיוחדת לטיפול בשורדי השואה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 20, 2023-07-10 00:00

מירב כהן: טוב, אז תודה רבה לכל מי שהגיע, תודה רבה שהגעתם לדיון מאוד מאוד חשוב

מירב כהן:  אנחנו דנים במסגרת הוועדה המיוחדת למען שורדי השואה

מירב כהן:  מי שזו פעם ראשונה שלו כאן, זו ועדה שלראשונה בתולדות המדינה הוקמה ואני חושבת שלא סתם, כיוון שאלה השנים האחרונות שיש לנו עוד לשרת את האוכלוסייה המאוד מבוגרת הזו – גיל ממוצע של 86 – ולכן זו זכות גדולה ושליחות גדולה לשרת אותם מהוועדה הזו

מירב כהן:  אז תודה שבאתם

מירב כהן:      אנחנו מתכנסים מידי שבוע ולכל דיון יש את הפוקוס שלו

מירב כהן:  היום אנחנו נתמקד בנושא מקבצי הדיור

מירב כהן:  אנחנו נפגשים הבוקר אחרי סיור שקיימנו לפני שבוע וקצת

מירב כהן:  אני הגעתי וסיירתי במקבץ דיור של משרד הקליטה שנקרא רזיאל, ביפו

מירב כהן:  ואני ראיתי שם לא מעט בעיות, בעיקר בעיות של נגישות – מקלחון

מירב כהן:  יש אמבטיה ולא מקלחון

מירב כהן:  שלנו זה נשמע בקטנה, אבל למישהי שמתקשה להרים את הרגל זה אומר שהיא צריכה מישהו שירים אותה למקלחת

מירב כהן:  מקרה שיש מדרגה בתוך הבית למישהי שמתניידת עם כיסא גלגלים, אז זה פשוט מונע ממנה להיכנס לשירותים, זה ממש מבצע

מירב כהן:      ראינו דירה אחת ממש-ממש קטנה, אולי 16 מ"ר

מירב כהן:  משהו באמת, תנאים לא פשוטים

מירב כהן:  גם קצת מקרים של רטיבות

מירב כהן:  אנחנו פגשנו ארבעה דיירים, דיירות ודייר, שגרים שם, וניכר שבעצם יש סטנדרט שונה וכללי זכאות שונים למי שהוא במקבצי דיור של משרד השיכון ומי שהוא במקבצי דיור של משרד הקליטה

מירב כהן:  לדיירים מהצד זה נשמע ממש הזוי

מירב כהן:  זאת אומרת, הם לא כל כך מבינים, מבחינתם יש מדינת ישראל, זה לא הכי ברור למה יש את החלוקה הזו

מירב כהן:  אנחנו תכף ניגע בזה

מירב כהן:  יש 25,000 דיירים וותיקים במקבצי הדיור האלה, בדיור הציבורי

מירב כהן:  18,000 אזרחים ותיקים בהמתנה, מתוכם 6,000 שורדים ושורדות

מירב כהן:  זה אומר בן אדם בן 86 ומעלה שממתין שנים רבות לדיור ציבורי

מירב כהן:       אז בעצם השאלות שאני ארצה שניגע בהן היום זה קודם כל העניין של ההנגשה

מירב כהן:  אנשים מתבגרים וצריך להנגיש להם את הדירה

מירב כהן:  עכשיו היה שם, מצד אחד בדיונים שלנו אני תמיד שומעת שיש כסף לשיפוצים, ועידת התביעות הביאה כסף ומשרד הקליטה הביא כסף, ובסך הכל יש לזה תקציבים, אבל כשאנחנו מגיעים לשם אז דה-פקטו זה לא מגיע ליעדו

מירב כהן:  וזה לא ממש מעניין אם הפרויקט הזה הוא במשרד השיכון והם זכאים של משרד הקליטה

מירב כהן:  זה קצר

מירב כהן:  בסוף אנחנו ממשלה אחת

מירב כהן:  זה קצר גדול שצריך לפתור אותו

מירב כהן:  וזה ממש כואב הלב לראות בסוף שזה לא מגיע ליעדו

מירב כהן:       עוד אבסורד שהיה שם זה שהדיירים סיפור, אגב, כולם מדברים רק רוסית, לא עברית, אז היה לי מתורגמן צמוד

מירב כהן:  הדיירים ממש סיפרו שאמרו להם אם אתם רוצים מקלחות במקום אמבטיה אז אנחנו נעשה את השיפוץ חצי-חצי, אתם תביאו 10,000 שקל ואנחנו נביא 10,000 שקל ונעשה לכם מקלחון

מירב כהן:  עכשיו, לבוא לאנשים האלה ולבקש מהם 10,000 שקל זה לא מצחיק, זה עצוב

מירב כהן:  זה ברור שהם לא יכולים לעשות את זה

מירב כהן:  ואני גם לא הבנתי על דעת מי באה העסקה הזו

מירב כהן:  מה, בן אדם לבד במקבץ דיור, המנהל עצמו יכול לבוא על דעת ולהגיד זאת העסקה שאני מציע לך

מירב כהן:  אין שום פיקוח? אף אחד לא בדק מה מציעים לדיירים, מה לא מציעים לדיירים? זה עלה מאוד חזק

מירב כהן:      בכלל, מי מפקח על מצב הדירות? האם יש חוזה סטנדרטי? גם לא, לפני הסיור אמרו לנו שאנשים משלימים מכיסם בין 200 ל-400

מירב כהן:  שם בסיור גילינו שזה 900 שקלים

מירב כהן:  זה לא בין 200 ל-400

מירב כהן:  במקבצים של הקליטה בהגדרה אין מעטפת סוציאלית

מירב כהן:  במקבצים של משרד הבינוי והשיכון יש אם בית שהיא עובדת סוציאלית, אבל במקבצים של משרד הקליטה אין

מירב כהן:  שזה חוסר מאוד-מאוד גדול, כי בעצם אין להם ממש כתובת, וכמעט לכולם שם יש גם בעיות סוציאליות

מירב כהן:  אנשים סיפרו על זמני המתנה מאוד-מאוד ממושכים, שהם נכנסו למקום הזה לאחר שנים

מירב כהן:  וגם, יש שם איזשהו קטע שמי שהוא זכאי דרך משרד הקליטה הוא יכול לסרב לדירות שהוא לא רוצה לגור בהן ולא לאבד את הזכאות שלו, מי שנמצא במסלול הזכאות שלמשרד הבינוי והשיכון – אחרי פעמיים שהוא מסרב הוא מאבד את הזכאות

מירב כהן:  למה צריך לעשות את הדיפרנציאליות הזו?      ועוד נקודה אחרונה שעלתה זה שמי שלא נכנס למקבצים האלה וזכאי על פי חוק לסיוע מוגדל בשכר דירה, אנחנו רואים שיש קושי אמיתי במימוש, והרבה אנשים שזכאים לאותו סיוע מוגדל בשכר דירה לא מקבלים את זה הלכה למעשה

מירב כהן:  זו נקודה שעלתה גם בדו"ח המבקר ונשאלת השאלה איך אנחנו עוזרים להם לקבל את הסיוע הזה, כי אנחנו יודעים שהם ממתינים

מירב כהן:  הם ברשימות שלנו

מירב כהן:  המדינה יודעת את זה, היא יודעת איך להגיע אליהם

מירב כהן:  אז למה היא לא מקלה עליהם ופשוט נותנת להם את הסיוע המוגדל

מירב כהן:  כי זה פשוט לשים מחסום בפני עיוור

מירב כהן:  אז זה ככה אם אני מסכמת את הסיור

מירב כהן:  מה שלא יהיה, מאוד-מאוד חשוב לי שארבעת הדיירים שפתחו בפנינו את הבית, נחזור אליהם עם תשובות

מירב כהן:  אלה אנשים שכבר מאוד מאוכזבים מהמדינה, ממש מרגישים שלא סופרים אותם ולא רואים אותם

מירב כהן:  אז אני מבקשת שבכל מקרה אנחנו נחזור אליהם ונעדכן אותם

מירב כהן:  הם לא יכלו לבוא לדיון היום, קשה להם מאוד להתנייד

מירב כהן:  אבל אנחנו נחזור ונעדכן אותם בכל התשובות

מירב כהן:      היום בדיון יש לנו נציגים של כל משרדי הממשלה הרלוונטיים והחברות הממשלתיות

מירב כהן:  יש לנו גם ארבע דיירות, חמש? אוקיי

מירב כהן:  יש לי פה את מאיה, וורברה, לינה, אולגה ושלומית

מירב כהן:  שלום, ברוכות הבאות, תודה רבה שבאתן

מירב כהן:  אתן האורחות הכי חשובות שלנו היום כי אתן חיות את המציאות עצמה

מירב כהן:  מי עוד חסרה לי בדיירות? אלה

מירב כהן:  אז אני אוסיף גם את אלה

מירב כהן:  אז ברשותכן, אם זה מקובל עליכן אנחנו נתחיל עם משרדי הממשלה כדי לשמוע את הדברים שלהם, את ההתייחסות שלהם לעניין, ולאחר מכן אני גם אתן לדבר אם תרצו

מירב כהן:  ואם אתן מדברות רק בשפה הרוסית אז יש לנו גם מי שיתרגם

מירב כהן:  בסדר, אז אני אתחיל עם אולגה, שהיא סמנכ"לית הדיור במשרד הקליטה

מירב כהן:  שלום אולגה תודה שבאת

מירב כהן:  אני אשמח להתייחסותך

אולגה דדון: בוקר טוב

אולגה דדון:  אז כאמור, אולגה דדון, סמנכ"לית דיור במשרד העלייה והקליטה

אולגה דדון:  לעניין מקבצי הדיור, כפי שמסרתי לוועדה, כבר קיבלתם את ההתייחסות שלנו – מקבצי דיור הם מבנים בבעלות פרטית שהושכרו על ידי המדינה לצורך אכלוס בהם עולים קשישים

אולגה דדון:  וזאת לנוכח המצוקה הקשה בדיור הציבורי במדינת ישראל

אולגה דדון:  זאת אומרת, המטרה הייתה להקל על אותם הקשישים, אותם אנשים שממתינים שנים ארוכות בתור הממתינים ולתת להם קורת גג

אולגה דדון:  לתת פתרון דיור

אולגה דדון:  אני אחזור למה שאמרתי, מדובר במבנים בבעלות פרטית שהושכרו על ידי המדינה

מירב כהן: אז השאלה שלי, באותה מסגרת, וברור לי שזה בא מצורך לייצר היצע

אולגה דדון: לחלוטין, נכון

מירב כהן: איזה מסגרת רגולטורית יש כשלוקחים נכסים פרטיים ומשכירים אותם? זאת אומרת, החוזה שחותמים עליו, האם הוא בפיקוח? האם הוא סטנדרטי?     

אולגה דדון: בוודאי

מירב כהן: האם מישהו מסייר שם ורואה מה מצב הדירות?     

אולגה דדון: בוודאי

אולגה דדון:  קודם כל, חברת "עמידר" פועלת כזרוע הביצוע של המשרד לצורך פיקוח, בקרה וניהול של כל עניין המקבצים

אולגה דדון:  יש פה את גילי, שהיא בטח תתייחס בהמשך

אולגה דדון:  המקבצים נבחרו באמצעות מכרזים שנערכו בסוף שנות ה-90 תחילת שנות ה-2000, באמצעות כריתת הסכמים, כמקובל במדינה

אולגה דדון:  הרגולציה היא ברורה לחלוטין, כפי שנהוג ומקובל בכל ההיבטים

מירב כהן: אוקיי, אז נגיד כשהבעלים של חברת רזיאל באה ואומרת אם אתה רוצה מקלחות, אם את רוצה מקלחון תשלמי 10,000 שקל ממך ואני אשלים לך 10,000 שקלים

מירב כהן:  האם הדיל הזה נעשה על דעתכם?     

אולגה דדון: תראי, ללא ספק שנושא האמבטיות הוא נושא ששנוי במחלוקת

אולגה דדון:  דרך אגב, תשאלי מישהו היום אם הוא רוצה אמבטיה או מקלחות לא תקבלי תשובה חד משמעית

אולגה דדון:  אנשים שנכנסו - - -     

מירב כהן: אבל הן אומרות תשובה חד-משמעית כיוון שהן לא יכולות להרים את הרגל ולהיכנס לאמבטיה

אולגה דדון: אוקיי, אז בואו מהתחלה

אולגה דדון:  כל מי שנכנס לדירה ראה אותה וקיבל אותה כפי שאף אחד לא מכריח אף אחד, ברור

מירב כהן: מאה אחוז, עבור השנים והיא הפכה להיות סיעודית

אולגה דדון: נכון, מסכימה

אולגה דדון:  נכון, יש את השלב הזה שבן-אדם מתחיל להיות יותר חלש, מצבו הבריאותי פחות מאפשר לו להתנהג כפי שהוא מתנהג היום

אולגה דדון:  יש כמה חלופות

אולגה דדון:  קודם כל, ברגע שבן-אדם הופך להיות סיעודי לחלוטין אני ישר הולכת לקיצוניות השנייה

אולגה דדון:  זה לא המקום

אולגה דדון:  מקבץ דיור הוא לא המקום לאנשים שזקוקים לסיוע 24/7 או סיעודיים או קשישים

מירב כהן: אבל זה לא 24/7

אולגה דדון: זה לא המקום

מירב כהן: יש להם עובדת סיעודית שחלק משעות היום מגיעה

אולגה דדון: יש כמה אפשרויות

אולגה דדון:  קודם כל, אנחנו יכולים להחליף במסגרת המצאי הקיים, לייצא החלפה או למקום אחר או באותו מקבץ אם יש חדר פנוי, או להמתין שהחדר יתפנה

מירב כהן: אבל, בן אדם בן 90 לא ממהר לעבור דירה

אולגה דדון: גם באותו מקבץ?     

מירב כהן: באותו מקבץ לרוב מציעים להם משהו הרבה יותר קטן או במרתף, שיש שם הצפות בחורף

מירב כהן:  אין מושלם

מירב כהן:  השאלה הנשאלת היא למה לא להנגיש את האמבטיות

מירב כהן:  רוב האנשים בסוף, הם נכנסים לגיל 80, בעזרת השם יגיעו לגיל 90, האמבטיה תהיה לא מותאמת לצרכיהם

מירב כהן:  למה לא להחליף את האמבטיה למקלחון?     

אולגה דדון: אז אני אומרת, ההחלפה יכולה להיות במסגרת מתן חדר אחר, או באותו מקום או במקבץ אחר

אולגה דדון:  למשרד אף פעם לא היה תקציב לשיפוץ דירות, שיפוץ מסיבי אני מתכוונת, שינוי דירות ממשי - - -     

מירב כהן: זה לא מסיבי

מירב כהן:  זה לא מסיבי, מקלחון

אולגה דדון: מה שהזכרת פה מקודם זה הצעה של היזם

אולגה דדון:  הוא לא חייב על פי חוזה לשפץ את הדירות בצורה כזאת

אולגה דדון:  הוא הציע להתחלק בחלק מעלות השיפוץ

אולגה דדון:  המחיר שאמרת פה כרגע - אני לא מכירה אותו, אני רוצה לבדוק אותו

אולגה דדון:  ולהבין

אולגה דדון:  לדעתי, מה שאמרת, 10,000 שקל השתתפות של הדייר

מירב כהן: כן

אולגה דדון: זאת אומרת ש-20,000 שקל סך הכל

מירב כהן: נכון

אולגה דדון: אני רוצה לבדוק את המחיר ולהבין ממה הוא בנוי

אולגה דדון:  כמובן הכל בהסכמת הדייר

מירב כהן: ברור

יסמין פרידמן: אני יכולה לשאול שאלה?     

מירב כהן: חברת הכנסת יסמין פרידמן

יסמין פרידמן: הדירות שלכם, אני מבינה, הן של משרד הקליטה

אולגה דדון: נכון

מירב כהן: נכון

יסמין פרידמן: עכשיו, לדירות שהן תחת "עמידר" או "עמיגור", יש תקציב שיפוץ

יסמין פרידמן:  השנה הוא סביב ה-220 מיליון לשיפוץ הדירות

יסמין פרידמן:  האם למשרד הקליטה אין שום תקציב לשיפוץ? אז מה חשבתם שיקרה אחרי 20 או 30 שנה לדירות? הרי, הדירות האלה, כמו כל בית, יש בלאי שצריך לתחזק

יסמין פרידמן:  מי יתחזק אותו?     

אולגה דדון: לא, לא, לתחזוקה יש

אולגה דדון:  היזם חייב לתחזק את הדירות ברמה סבירה ונאותה

אולגה דדון:  אנחנו מדברים על שינוי בתוך הדירות, שינוי מבני

מירב כהן: אוקיי, אז פה בנקודה - - -     

יסמין פרידמן: מה זה סבירה ונאותה?     

מירב כהן: אני רוצה להתחבר למשרד הבינוי והשיכון, כי בדיונים קודמים היינו פה ובעצם הוצג לי שיש פרויקט במשרד הבינוי והשיכון של שיפוץ בתים בדיוק כדי למנוע החלקות, והמקלחון, והדברים האלה, בסדרי גודל של עשרות אלפי שקלים בודדים

מירב כהן:  אגב, כשאני הייתי במשרד לשוויון חברתי, תביני את האבסורד, לא מימשו את התקציב כי לא מצאו אנשים שצריכים את זה

מירב כהן:  תביני את האבסורד

מירב כהן:  ושם יושבים אנשים

מירב כהן:  עכשיו, מה זה מעניין אם זה משרד הקליטה או משרד הבינוי והשיכון

מירב כהן:  אנחנו רגע צריכים להרים את הראש למעלה

מירב כהן:  השאלה אם אפשר פה לשלב כוחות ולעשות את הפרויקט הזה יחד, כי יש שם הרבה אנשים שזקוקים לזה

אולגה דדון: מאחר ומדובר בתקציב של משרד השיכון - - -     

גילה פינקלשטיין: רגע, רגע, אני אשמח להתייחס

מירב כהן: נציגת משרד השיכון, מלי, נכון?      

גילה פינקלשטיין: נכון, נכון

מירב כהן: מלי פינקלשטיין

מירב כהן:  מה תפקידך במשרד?     

גילה פינקלשטיין: אני מנהלת תחום תפעול והנדסה באגף נכסים

גילה פינקלשטיין:  אני מטפלת בפרט

גילה פינקלשטיין:  יש פה גם את ליאוניד, שהוא אחראי על כל היבטי גיל זהב

מירב כהן: כן

גילה פינקלשטיין: ואני אגיד, קודם כל, נכון, אני מכירה את הפרויקט שאת מדברת עליו

גילה פינקלשטיין:  עשינו אותו פרויקט לשיפוץ של הנגשה לניצולי שואה ובכלל לאזרחים ותיקים, גם בדיור הציבורי וגם בהיבטי גיל זהב

גילה פינקלשטיין:  וזה נכון מה שאמרת, שבחלק מהמקרים ממש היינו צריכים לפנות לקרן לניצולי שואה כדי לאתר את אותם ניצולי שואה

גילה פינקלשטיין:  את צודקת בזה שאני חושבת ששיתוף הפעולה בין המשרדים לוקה בחסר

גילה פינקלשטיין:  אנחנו קבענו, תיאמנו פגישה עם גברת אולגה דדון בקרוב כדי לראות איך אנחנו ככה מצמצמים את הפער הזה, לאו דווקא, בכל הנושא של אזרחים וותיקים, לאו דווקא בניצולי שואה, גם שם

מירב כהן: מעולה

גילה פינקלשטיין: ואני מקווה שיהיו בשורות טובות

גילה פינקלשטיין:  שנוכל באמת לייצר את שיתופי הפעולה

מירב כהן: מעולה, אגב, בעולם מושלם אני בכלל לא מבינה למה שני המשרדים בנפרד צריכים להתעסק במקבצי דיור, אבל בסדר, לא נתקן את ממשלת ישראל מ-א'

מירב כהן:  רק פה, בסוף זה אותו מוצר, וזו אוכלוסייה מאוד דומה

גילה פינקלשטיין: לצערי, אני אגיד לך מה, לצערי אני חווה בעיקר קושי בשיתופי פעולה מול משרדים אחרים בכלל

גילה פינקלשטיין:  הרי אנחנו צריכים גם את משרד הרווחה וגם את משרד הבריאות

גילה פינקלשטיין:  זאת אומרת, בסוף הדיירים - - -     

מירב כהן: אז אם זו הבשורה שתצא מכאן עשינו שירות לזקנים

מירב כהן:  באמת

אולגה דדון: דווקא אני חושבת שהמשרדים שלנו משתפים פעולה באופן מלא

גילה פינקלשטיין: כן, בסדר, אני חושבת אבל שצריך אולי ברמה יותר - - -     

מירב כהן: לא, אבל תקשיבי, אם במבחן התוצאה יושבות לי שמה חנה, לינה וז'ניה, שצריכות מקלחון, והם עושים את זה ואנחנו עדיין לא יודעים לתת את זה, אז יש לנו קצר

אולגה דדון: תראו, אם יש תקציב במדינה שהוא קיים וישנו ואפשר להשתמש בו - - -     

מירב כהן: תקשיבי, אני, עליי, על אחריותי, אני הייתי השרה לשוויון חברתי, אני הבאתי לזה כסף

מירב כהן:  זה ישב במשרד השיכון, לא מומש

מירב כהן:  לא היה להם איפה לממש את זה

אולגה דדון: לא הכרתי, למשרד הקליטה אין את התקציב הזה

אולגה דדון:  ואנחנו כאמור ניפגש ונדון בנושא הזה בשמחה

מירב כהן: אוקיי, אז אני - - -     

אולגה דדון: אני רוצה גם לציין עוד משהו

מירב כהן: כן

אולגה דדון: באופן כללי, בגדול, מקבצי דיור מהווים פתרון

אולגה דדון:  אתם לא מבינים עד כמה האנשים האלה ישבו וחיכו שנים

מירב כהן: כן, הם סיפרו

אולגה דדון: מדובר בסך הכל כ-11,000 יחידות דיור

אולגה דדון:  איפה האנשים האלה היו בלי הפתרונות האלה

מירב כהן: הם סיפרו את זה

אולגה דדון: 13,000 נפש

אולגה דדון:  וכמובן, תמיד יש בעיה שמופיעה פה ושם

אולגה דדון:  אנחנו משתדלים לתת מענה

אולגה דדון:  ביחד עם חברת "עמידר", חברת "עמידר" מבצעת פיקוח ובקרה ארבע פעמים בשבוע

אולגה דדון:  בכל דירה, תתקני אותי, אתם מגיעים?     

גילי ששון: אנחנו מגיעים לכל דירה בסופו של דבר פעם בשנה

גילי ששון:  פעם בשנה לכל דירה, אבל לכל מקבץ אנחנו מגיעים, לכל המקבצים בכל רבעון

גילי ששון:  73 מקבצים

אולגה דדון: בכל הארץ

אולגה דדון:  יש גם ביקורת מהנדס "עמידר"

אולגה דדון:  כמובן, אנחנו קשובים

אולגה דדון:  אנחנו מקבלים תלונות, תמיד יש תלונות

מירב כהן: ברור

אולגה דדון: אין מצב שהוא אידיאלי

אולגה דדון:  אנחנו קשובים, אנחנו מוכנים לבדוק, אנחנו בודקים את עצמנו כל הזמן

יסמין פרידמן: מה עם המקבצים שהם לא תחת "עמידר"? יש - - -     

מירב כהן: תכף אנחנו - - -     

אולגה דדון: אין אצלנו מקבצים שהם תחת "עמידר"

אולגה דדון:  "עמידר" מנהלת בשמנו את כל המקבצים

אולגה דדון:  "עמידר" מנהלת בשם משרד הקליטה את כל המקבצים

גילי ששון: אין מקבצים שהם לא באחריות "עמידר"

אולגה דדון: ומשרד הקליטה כולם בניהול "עמידר"

אולגה דדון:  כן

יסמין פרידמן: אוקיי

מירב כהן: כן, אוקיי

גילה פינקלשטיין: במשרד הבינוי יש לנו כל מיני מודלים

גילה פינקלשטיין:  במשרד הבינוי יש לנו גם "עמידר", גם "שקמונה", גם "עמיגור", יש לנו

גילה פינקלשטיין:  יותר ספקים

גילה פינקלשטיין:  חברות ניהול שונות, כן

מירב כהן: אוקיי, אנחנו תכף ניתן לדיירות גם לדבר ואז בטח תתייחסו שוב

לאה עלמו: לאה עלמו, רפרנטית שיקום ומקרקעין בחשב הכללי

לאה עלמו:  ההבדל בין מקבצי הקליטה של משרד הקליטה הוא הצורה של, בעצם הבניינים שייכים ליזם, "עמידר" מתחזקים

לאה עלמו:  לעומת זאת, במכרזים של משרד הבינוי והשיכון הבניינים הם בבעלות מדינה או בבעלות סוכנות, ואז זה אחר

יסמין פרידמן: כן, אני מכירה

לאה עלמו: כן, לא, ברור שאת מכירה

יסמין פרידמן: כן, לא, אני הבנתי את זה, רק לא

מירב כהן: אוקיי

מירב כהן:  אני רוצה התייחסות של משרד הרווחה

מירב כהן:  יש פה את עפרה

מירב כהן:  עפרה כאן ממשרד הרווחה? מי כאן ממשרד הרווחה? היי, חמה, אז נשמח להתייחסותך

חמה ישראלי שמייסר: חמה ישראלי, אז אני מנהלת את אגף מערכי דיור במשרד הרווחה שאחרי על בתי אבות ודיורים מוגנים

חמה ישראלי שמייסר:  נפגשנו עם שני המשרדים כדי לייצר שיתופי פעולה ולהקים שולחן עגול שמתעסק באמת בזכויות הדיירים ובמיצוי זכויות הדיירים, והקשר שלהם לזכויות סוציאליות

חמה ישראלי שמייסר:  אני חושבת שהסיפור של שיתופי הפעולה בין המשרדים בהקשר הזה צריך באמת להיות כמו שאמרת, הרבה יותר רחב והרבה יותר מעמיק

חמה ישראלי שמייסר:  אני אשמח אם גם נקבע פגישה לדבר הזה

חמה ישראלי שמייסר:  וצריך לחשוב איך מערכי הדיור פורסים את כל רצף השירותים לאנשים

חמה ישראלי שמייסר:  מבתי אבות, שהם אולי הקצה של מי שצריך מעטפת קצת יותר רחבה, גם בריאותית וגם רפואית, ועד מקבצי הדיור ודיור עצמאי לאנשים

חמה ישראלי שמייסר:  גם בבתי אבות יש עצמאיים ויש תשושים

חמה ישראלי שמייסר:  צריך להחזיק את כל הרצף של ההשמה הזאת ולתת את הפתרונות הנכונים לאנשים

מירב כהן: כי באמת יש גם את האלמנט של עובדת סוציאלית

חמה ישראלי שמייסר: גם מורי מעברים

חמה ישראלי שמייסר:  זאת אומרת, גם אנשים שם - - -     

מירב כהן:  שאין במקבצי דיור של משרד הקליטה

אולגה דדון: מקבצי דיור מלכתחילה נועדו לאנשים שמסוגלים לנהל משק בית עצמאי

אולגה דדון:  והטיפול הסוציאלי הוא אמור להיות בתוך הרווחה ברשויות

אולגה דדון:  כן, כמו פה, קיים בקהילה

מירב כהן: אני אגיד לך את האמת, אני ראיתי את האנשים פה ופה – אין הבדל בין משרד השיכון למשרד הקליטה

אולגה דדון: כן, אבל זה סוג אחר של מתן פתרון

אולגה דדון:  מקבצי דיור הם בתים בקהילה וכל דייר אמור לקבל את השירות מהרשות באמצעות עובדת הרווחה ברשות

מירב כהן: אוקיי, משה מהרשות לניצולי שואה כאן? אוקיי, אז אני עוברת הלאה

מירב כהן:  אתם יודעים מה? אתם רוצים רגע שאני אתן לשורדות ולארגונים לדבר ואז ניתן למשרדים? כי אז תוכלו גם לכוון את הדברים שלכם לדברים שהם אומרים

מירב כהן:  את רוצה להתחיל לפניהן? אוקיי, אז אני אשמח שניתן במה לכן, לדיירות מהדיור הציבורי

מירב כהן:  בואו נתחיל עם אלה

מירב כהן:  אולגה? אז אולגה תהיה ראשונה

מירב כהן:  אה, זו וורברה זמוסטין

מירב כהן:  שלום, ברוכה הבאה לכנסת ישראל, תודה שבאת

מירב כהן:  רק תשימו לה את המיקרופון לידה וליד המתורגמנית, כן

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     אני נציגה של הדיירים בשכונת גני אביב בלוד

וורברה זמוסטין:  ארבעה מבנים, ארבעה בניינים ביחד זה מקבץ של דיור סוציאלי

מירב כהן: זה משרד השיכון או משרד הקליטה?     

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     משרד הקליטה

וורברה זמוסטין:  הבניין בן 30 שנה

וורברה זמוסטין:  במהלך 30 שנה אף פעם לא נעשה שם שום שיפוץ, גם לא קוסמטי

וורברה זמוסטין:  12 קומות, כולל אנשים עם מוגבלויות, נכים

וורברה זמוסטין:  כיסאות גלגלים, קשה להם להתנייד, הם הולכים בקושי

וורברה זמוסטין:  גם המעליות בקושי פועלות, כמעט ולא

וורברה זמוסטין:  אנשים בתוך הבתים שלהם במהלך יומיים שלושה בלי יכולת לצאת

וורברה זמוסטין:  גם אחרי שמתקנים, יום אחד זה עובד ושאר הימים זה שוב לא תקין

וורברה זמוסטין:  התנאים נוראיים

וורברה זמוסטין:  החלונות ממש הכל עם סדקים, החלונות שבורים

וורברה זמוסטין:  החדרים מאוד קטנים ואין מה לנשום

מירב כהן: מה הגודל של החדרים?     

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     17 מ"ר

וורברה זמוסטין:  17 מ"ר, וזה החדר הכי גדול שיש

וורברה זמוסטין:  ויש מה שנקרא סטודיו, זה מיועד למשפחות

וורברה זמוסטין:  תנאי המחייה מאוד קשים ורצוי לראות את זה בעיניים

וורברה זמוסטין:       יש עוד שאלה כואבת, והיא החצר, שהיא מגודרת

וורברה זמוסטין:  זה ממש תחום בתוך גדר

וורברה זמוסטין:  הבעיה שגם אחרי שזה תחום וסגור, נכנסים שם בני נוער, כן? מכל הסוגים, מכל המינים, כולם, וזה ממש מאמלל אותם

וורברה זמוסטין:  הם משתמשים בסמים, מוצאים אותם ממש בקושי חיים שם, מעולפים

וורברה זמוסטין:  אנחנו שואלים את בני הנוער למה אתם מגיעים לכאן, אז הם אומרים זה מקום שקט ואף אחד לא נוגע פה

מירב כהן: אף אחד לא מסתכל

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     בדיוק

וורברה זמוסטין:  אף אחד לא רואה אותנו, אז אנחנו - - -     

מירב כהן: גבירתי, כמה את משלמת בחודש מכיסך על התשלום, על המגורים שם?     

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     960 שקל

אולגה דדון: סליחה, שאלה, וכמה את מקבלת סיוע בשכר דירה?      

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     835

מירב כהן: זאת אומרת, המקום מקבל 800 פלוס 900?     

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     96 שקלים מוסיפים

מירב כהן: לא הבנתי

מירב כהן:  שוב

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     אנחנו מקבלים 835 בסבסוד, ו-96 שקלים אנחנו מוסיפים, בשביל להשלים

מירב כהן: הבנתי, אז את משלמת בחודש 96 שקלים

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     כן

וורברה זמוסטין:  אני אישית 96 שקלים

מירב כהן: האם פנית למישהו עם התלונות על המצב הירוד של תחזוקת הבניין?     

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     קודם כל, כן

וורברה זמוסטין:  יש הרבה, ויש עוד אנשים שחתמו על מין סוג של עצומה, אז הם פנו למשטרת לוד, לשכת ראש העיר של עיריית לוד ומישהו שאמון

מירב כהן: אוקיי, אז בואו ניקח את המקרה הזה שוורברה עליו

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     הנה, הם פנו לשלוש כתובות

וורברה זמוסטין:  החתימו את כל הדיירים, אתם רואים, כל מי שהצטרף זה - - -     

מירב כהן: האם הם פנו לחברת "עמידר"?     

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     קודם כל כן

וורברה זמוסטין:  הם מגיעים, בודקים, וטוענים ש'אנחנו נעשה', 'אנחנו נתקן'

מירב כהן: אוקיי, אז בואו בבקשה נפנה לחברת "עמידר" ולמשרד הקליטה

מירב כהן:  נודה להתייחסותכם

אולגה דדון: רק לאחרונה, גם בעקבות פניות וגם בעקבות ביקורת סדורה של חברת "עמידר", נערכו כמה וכמה סיורים ביחד עם כל מיני גופים

אולגה דדון:  אני יודעת בוודאות שנעשו

אולגה דדון:  חבל לי מאוד, קודם כל, שזאת החוויה של הגברת, באמת חבל לי

אולגה דדון:  וצר לי לשמוע שזאת ההתרשמות שלה ושהיא מרגישה שהיא חייה במקום שלא מתאים לה

אולגה דדון:  אבל, גילי, מתי היה הביקור האחרון? לפני חודשיים, אם אני לא טועה

גילי ששון: ביקור אחרון היה ב-03

גילי ששון: 05

גילי ששון: 2023

אולגה דדון: אני כן יודעת שנעשו גם תיקונים ושיפוצים וניקיונות בחדרי המדרגות

אולגה דדון:  גם נכנסו לחדרים ועשו שיפוצים בתוך הדירות של הדיירים שהתלוננו

אולגה דדון:  גם הוחלט לגבי תיקון מעליות והתחילו, אני לא יודעת אם כבר התחילו בעבודות, אבל יש היתכנות להחליף מעליות

אולגה דדון:  ולא נשכח שמדובר במקבץ שונה

אולגה דדון:  מקבץ שמורכב מכמה מבנים שנמצאים בתוך הקהילה, ונמצאים בפנים לא רק דיירים של המקבץ עצמו

מירב כהן: וורברה, את מצליחה להבין?     

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     הדבר היחיד שכן תיקנו, זה טיפלו בגג

וורברה זמוסטין:  כנראה זיפות, או משהו כזה

יסמין פרידמן: השאלה היא מה מופיע בחוזה

יסמין פרידמן:  איפה האחריות, זאת אומרת, בחוזים, מה האחריות מול "עמידר", אוקיי? אני לא, צריך לראות חוזה ולהבין מה האחריות

יסמין פרידמן:  אם "עמידר" אחראית לתיקון גם זפת בגג וגם החלונות בתוך הבית וגם הניקיון וגם זה

יסמין פרידמן:  זאת השאלה, מה רשום בחוזה

יסמין פרידמן:  ואם "עמידר" לא עומדים בחוזה - - -     

אולגה דדון: היזם

אולגה דדון:  היזם

רפי פרלשטיין: יש כאן שני חוזים שונים

יסמין פרידמן: לא, אבל "עמידר" אחראית על התחזוקה

אולגה דדון: לא

קריאה: ממש לא

קריאה: "עמידר" אחראית על - - -      

יסמין פרידמן: מפקחת?         

אולגה דדון: ניהול ובקרה

יסמין פרידמן: אוקיי, אז שנייה

יסמין פרידמן:  אז "עמידר" אחראית על הפיקוח - - -     

אולגה דדון: נכון

יסמין פרידמן: על מי שאחראי על האחריות - - -     

אולגה דדון: על היזם

אולגה דדון:  על היזם

יסמין פרידמן: של הבניין

יסמין פרידמן:  אוקיי, אז עכשיו בכלל אני מבינה את הגלגול

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     אצלי עשו הכל

וורברה זמוסטין:  אצלי שיפצו הכל

קריאה: בעקבות פנייה שלנו

מירב כהן: לא הבנתי, הבניין לא נגעו בו 30 שנה או שכן שיפצו אותו?     

וורברה זמוסטין: (מדברת ברוסית, להלן תרגום חופשי על פי המתורגמנית)     יש רשימה של אלו שאצלם לא נגעו

וורברה זמוסטין:  לא נגעו אף פעם

אולגה דדון: אני אשמח לקבל את הרשימה ולבדוק כל אחד פרטני

מירב כהן: אוקיי, אז מאוד חשוב לנו, אני מבקשת מיעל הבסי מהקליניקה של אוניברסיטת תל אביב, תרכזי רגע את כל התלונות

מירב כהן:  אני גם אגיע לסיור לשם

מירב כהן:  אבל תעבירי את זה בבקשה למנהלת הוועדה שתעביר את זה לכל משרדי הממשלה, המשרדים הרלוונטיים

מירב כהן:  ריכוז תלונות – לוד

מירב כהן:      אוקיי, אני מבקשת עכשיו את התייחסותה של אולגה

מירב כהן:  וורברה, תודה רבה על דברייך

מירב כהן:  אנחנו רוצות עכשיו לשמוע את אולגה

מירב כהן:  מי זו אולגה? יש אולגה שרוצה גם להציג? אז אנא תעשו לה מקום סביב השולחן

פאני קלויצקי: הגברת אמרה שהשיש שלה שבור, בתוך הרצפה יש ממש שקעים

מירב כהן: אז אני מבקשת, כדי שלא נהיה פה במצב של מחלוקת עובדתית - תרכזו בבקשה את כל הכשלים, אני אגיע לשם

מירב כהן:  אני אראה את זה בעיניים

מירב כהן:  בסדר? שקט בבקשה כדי שנוכל להקשיב לאולגה

מירב כהן:  אולגה, תודה רבה שהגעת, אנחנו נשמח לשמוע אותך

פאני קלויצקי: נרכז

אולגה אוגינסקי: בסדר, אני אנסה קצר

פאני קלויצקי: היא קצת בעברית, קצת ברוסית

מירב כהן: מה שנוח לך, אנחנו נסתדר

אולגה אוגינסקי: אתחיל את סיפורי בדיבורי תודה לעורכת הדין יעל

אולגה אוגינסקי:  היא משכה אותי, ואנשים אחרים ניצולי שואה, ניצולי שואה מהחור בו חיינו בלי שום תקווה לצאת משם

אולגה אוגינסקי:  זה קרה ברחוב רזיאל 4 בתל אביב, דיור מוגן

אולגה אוגינסקי:  הקומה התחתונה, תת-קרקעית

אולגה אוגינסקי:  הדיירים לא רואים אור ואוויר, מדרגות למטה עמוקות ואין מעלית

אולגה אוגינסקי:  אנשים עם רגליים כואבות לא יכלו לצאת החוצה

אולגה אוגינסקי:  זה לא היום, לא יומיים

אולגה אוגינסקי:  חצי שנה-שנה, היו אנשים שלא יכולים לצאת לראות שמש, כי זו קומת קרקע בלי שמש ובלי אוויר

מירב כהן: זה גם בלוד?     

קריאה: לא, זה ברזיאל

מירב כהן: זה ברזיאל

מירב כהן:  הייתי במרתף

יסמין פרידמן: את גרה ברזיאל עכשיו?     

אולגה אוגינסקי: לא, אני מספרת

אולגה אוגינסקי:  עכשיו אני חיה ברחוב בן צבי בתל אביב בדיור מוגן מצוין, תודות ליעל

אולגה אוגינסקי:  למה אני מספרת? ביקשו מאנשים ניצולי שואה, הם לא יכולים לבוא לפה

פאני קלויצקי: היא מדברת בשמם של ניצולי שואה שלא יכלו להגיע לפה

מירב כהן: שגרים ברזיאל

פאני קלויצקי: כן, בדיוק

אולגה אוגינסקי: למה אני פה? בדרך כלל אני רוצה להגיד תודה ליעל

אולגה אוגינסקי:  אף אחד לא עזר לנו שנים

אולגה אוגינסקי:  שנים אני ביקשתי עזרה, פניתי למשרד הקליטה

אולגה אוגינסקי:  מה אומרים משרד הקליטה? הם אמרו לנו, ענו ככה – את בחרת את הדירה הזאת, אז תחיי עד סוף החיים שלך

אולגה אוגינסקי:  את בחרת

אולגה אוגינסקי:  אבל אני לא בחרתי

אולגה אוגינסקי:  מה שאנחנו, אני נכנסתי ואני חייתי

אולגה אוגינסקי:  אני עשיתי שיפוץ בידיים שלי

אולגה אוגינסקי:  הדירה הייתה נורא חור, זה לא דירה

אולגה אוגינסקי:  ואני בידיים שלי לבד עשיתי שיפוץ יפה

אולגה אוגינסקי:  מה היה? הם נכנסים אליי, או, כמה הדירה יפה, את לא צריכה דירה אחרת

אולגה אוגינסקי:  מבינים? טוב, בסדר, ואני רוצה, אני פה כי אני רוצה לתת תקווה לאנשים כאלה שמתלוננים, שאפשר לעשות, לנצח

אולגה אוגינסקי:  אם לפנות לאנשים טובים

פאני קלויצקי: היא מתכוונת לנצח את הבירוקרטיה, כן? לפנות לאנשים הגונים

אולגה אוגינסקי: והיא עזרה לנו מאוד

מירב כהן: זו יעל, באמת ישר כוח

מירב כהן:  יעל מהקליניקה של תל אביב

אולגה אוגינסקי: מה אני אמרתי

מירב כהן: פעילה חברתית שנים רבות

אולגה אוגינסקי: מה שאני אמרתי

מירב כהן: אוקיי, אני רואה שיש פה גם תמונות מאותה דירה

מירב כהן:  אז את גרת במרתף ברזיאל, שקיבלתי המון תלונות - - -     

פאני קלויצקי: לא, היא גרה בבן צבי

קריאה: עכשיו, עכשיו

מירב כהן: לא, אבל בזמנו היא גרה במרתף

מירב כהן:  המרתף, אני יודעת שכל חורף יש שם הצפות

מירב כהן:  אגב, את חייבת לשמוע, את חייבת לשמוע

מירב כהן:  הייתי ברזיאל ושאלתי אותם מה אתם תעשו עם המרתף כל חורף, אמרה לי תקשיבי, עם משבר האקלים זה יחזור כל שנה

מירב כהן:  משבר האקלים אנחנו לא נוכל - - -      

אולגה אוגינסקי: אני הזמנתי

פאני קלויצקי: יש חברה שבודקת את איכות האוויר

אולגה אוגינסקי: כן, בודקת האוויר

אולגה אוגינסקי:  ומצאו לי, אני ידעתי שחייב להיות, אני ארכיטקטית במקצוע שלי, אני יודעת שחייב להיות בקומת קרקע גז רדון

אולגה אוגינסקי:  זה מאוד מסוכן, זה קרינה

אולגה אוגינסקי:  חייב להיות הרבה אוויר

אולגה אוגינסקי:  באירופה הנורמה היא 200 יחידות, פה בישראל 100 יחידות

אולגה אוגינסקי:  עפו לנו 200

אולגה אוגינסקי:  באירופה, אני עד עכשיו מרגישה שאני תפסתי משהו, קרינה

אולגה אוגינסקי:  נו, אני לא רוצה לספר על הבריאות שלי פה

אולגה אוגינסקי:  ומה עוד? אפשר לספר הרבה מאוד על זה אבל זה נגמר, הודות ליעל, הבעיות ברחוב רזיאל עכשיו נגמרו

אולגה אוגינסקי:  יעל עשתה ככה, עכשיו לא הרשו לנו להחליף דירה, לעבור לקומה למעלה בבניין הזה, ועכשיו מרשים

מירב כהן: כן

אולגה אוגינסקי: עכשיו כולם עברו משם ועושים שיפוצים טובים

אולגה אוגינסקי:  במקום אמבטיה עושים מעליות

אולגה אוגינסקי:  הרבה שינויים טובים, תודה רבה ליעל

מירב כהן: יופי

מירב כהן:  תודה רבה אולגה ותודה יעל

מירב כהן:  יש עוד דיירת? יש פה את מאיה, לינה, מישהו נוספת? אלה, מישהו רוצה בנוסף לדבר? אם כן, אתן מוזמנות

מירב כהן:  אם הן יתחרטו וירצו בהמשך הדיון, אין בעיה

מירב כהן:  רק תגידו לי

מירב כהן:       אוקיי, אז אני מתקדמת

מירב כהן:  אם מישהי תרצה לדבר שתייחס

מירב כהן:  אז אני עוברת לגילי ששון מ"עמידר"

מירב כהן:  שלום גילי, אז את בעצם ספקית השירות של משרד הקליטה

גילי ששון: נכון

מירב כהן: אוקיי, אז מה את אומרת? איך מגיעים למצב שבאמת הדירות מתוחזקות? גם מתוחזקות בשוטף וגם מותאמות לאורך הזמנים לצרכים המשתנים של הדיירים?     

גילי ששון: קודם כל, במסגרת האחריות שלנו זה באמת לפקח, לבקר בכל הדירות, במבנים, ולהציף את כל הבעיות

גילי ששון:  אנחנו דואגים לעשות את זה כל הזמן, אנחנו בקשר ישיר עם כל היזמים

גילי ששון:  יש תקלות של מטבחים, רצפות, מעליות, גגות

גילי ששון:  בכל מיני מקומות

גילי ששון:  אני לא נכנסת רק למקרה הספציפי כי אנחנו אחראים על 73 מקבצים, שזה פלח מאוד רחב, ואין 100% בבתים

גילי ששון:  לצערי, זה לא משהו להגיע למשהו אופטימלי

גילי ששון:  הידיים שלנו קצרות בעניין הזה

מירב כהן: למה? בגלל היעדר תקציב? תסבירי, גילי, המצב גרוע

גילי ששון: אני אסביר

גילי ששון:  אני אסביר

מירב כהן: אין, זה שאתם לא מגיעים - - -     

גילי ששון: אני אסביר

מירב כהן: אני מכירה קצת את הדיור הציבורי, וזה לא רק בגיל השלישי, המצב הוא גרוע

מירב כהן:  אז אני רוצה להבין ממה זה נובע

מירב כהן:  האם היעדר תקציבים נוספים? האם בגלל כוח אדם? האם בגלל הסכמים מול קבלנים מבצעים?     

גילי ששון: אני אסביר

מירב כהן: תסבירי איפה הפער כדי שננסה לעזור

גילי ששון: אנחנו כחברת "עמידר" במקבצים, אין לנו שום נגיעה ויכולת לתקן

גילי ששון:  אנחנו יכולים רק להציף את הבעיות

גילי ששון:  התקציב לא יושב אצלנו

גילי ששון:  בשונה מבתי גיל זהב שאנחנו מנהלים

גילי ששון:  אוקיי? חשוב מאוד להבין את זה

יסמין פרידמן: ההפרדה הזאת היא הזויה

יסמין פרידמן:  הזויה ההפרדה

גילי ששון: נכון

יסמין פרידמן: אז מה התהליך?     

גילי ששון: מי שאחראי - - -     

יסמין פרידמן: אז שנייה, גילי, תסבירי לי מה התהליך

גילי ששון: כן

יסמין פרידמן: אתם באתם, עשיתם ביקורת, הצפתם, עשיתם איזשהו דו"ח על מקבץ דיור, הצפתם את זה

גילי ששון: נכון

יסמין פרידמן: לאן זה הולך?     

גילי ששון: זה מגיע ליזם קודם כל, שאחראי על המבנה

יסמין פרידמן: למה היזמים לא פה?     

קריאה: לא, יש הרבה מאוד יזמים

יסמין פרידמן: אוקיי, זה מגיע ליזם?     

גילי ששון: מגיע ליזם, מגיע למשרד הקליטה

גילי ששון:  אנחנו רושמים להם שזה למעקב של עוד שבועיים ימים אני רוצה לדעת שזה תוקן וזה סודר וכולי

גילי ששון:  לצערי לא תמיד זה קורה

יסמין פרידמן: מה הסנקציות אם זה לא?     

גילי ששון: אין לנו סנקציות

יסמין פרידמן: יפה, ופה הבעיה

גילי ששון: אין לנו סנקציות

יסמין פרידמן: אם היו סנקציות על זה שהקבלן לא מבצע ולא נותן שירות כראוי, אבל מה אכפת לו? מה אכפת לו אם אין עליו סנקציות, למה שהוא ישקיע כסף?      

גילי ששון: לזה אני אשמח אם אולגה תגיב

יסמין פרידמן: ופה הבעיה, צריך חקיקה

מירב כהן: צריך פה חקיקה? מה את חושבת?     

יסמין פרידמן: כן

אולגה דדון: לצערי, מצטערת פה תמונה של מצב עגום בכללותו, וזה לא נכון

אולגה דדון:  וזה לא נכון

יסמין פרידמן: את צוחקת עליי?     

אולגה דדון: לרוב הבניינים מתוחזקים בצורה נאותה וסבירה, והמעקב שמתבצע כן מספק - - -     

יסמין פרידמן: אני רוצה, אני באמת, לא נעים לי

אולגה דדון: אוקיי

יסמין פרידמן: אני מבאר שבע, אוקיי? אני עוסקת בדיור הציבורי 15 שנה

אולגה דדון: אוקיי

יסמין פרידמן: אל תגידו לי שהמצב טוב

יסמין פרידמן:  המצב גרוע

יסמין פרידמן:  אוקיי?     

אולגה דדון: במקבצי דיור בבאר שבע היית?     

יסמין פרידמן: הייתי גם במקבצים בבאר שבע

יסמין פרידמן:  אני לא מדברת על החדשים, אני מדברת על הישנים

יסמין פרידמן:  עכשיו אני, לרוב, המקבצים שהייתי בהם ושהם נראים טוב הם של חברת "עמיגור"

יסמין פרידמן:  באמת, מה לעשות

אולגה דדון: בית גיל זהב, אוקיי

יסמין פרידמן: כן, זה, "עמיגור" יודעת כרגע, לפחות ממה שאני רואה וממה שאני יודעת, יודעת לתחזק הרבה יותר טוב את המקבצים שלה

יסמין פרידמן:  עכשיו, המצב הוא לא טוב

יסמין פרידמן:  חבל להציג מצג שווא

יסמין פרידמן:  אנחנו פה לא כדי להטיח ביקורת, אנחנו לא פה לחפש אשמים, אנחנו פה לנסות לפתור

יסמין פרידמן:  אז כמו שמירב שואלת, האם דרושה חקיקה של סנקציות מול הקבלן? האם דרושים עוד תקציבים שנציף את זה מול שר השיכון? תגידו לנו איך אפשר לעזור

יסמין פרידמן:  אל תנסו לתאר סיטואציה שהיא יותר טובה מהמצב שקיים

אולגה דדון: לא, חס וחלילה, אני לא אקח אחריות ואגיד לכם שהכל מושלם

אולגה דדון:  כמובן שיש דברים שצריך לתקן, ואנחנו מתקנים במסגרת האפשר, במסגרת הפיקוח, במסגרת הערכות הסכמים עם היזמים

אולגה דדון:  כמובן כשמדובר בנושא שהוא קשור בבטיחות אין מה לדבר

אולגה דדון:  זה משהו שהוא לא יעבור, אם זה אישורים, האם זה דברים של מעליות שאנחנו תמיד נדרוש ולא נוותר, האם זה רטיבויות שאנחנו תמיד, אבל שוב

מירב כהן: האם יש איזשהו כלי רגולטורי שהיה יכול לעזור לך לבצע את תפקידך טוב יותר? שהיה יכול לעזור לך לוודא שהשיפוצים והתחזוקה והחוזים, ושמוטת השליטה שלך כרגולטורית טובה יותר?     

אולגה דדון: צריך לחשוב

מירב כהן: אוקיי, תחשבי

יסמין פרידמן: לא, קודם כל, מול הקבלן

מירב כהן: זה מה שאני שואלת, האם היא צריכה את זה

יסמין פרידמן: מה קורה אם הוא לא מבצע

יסמין פרידמן:  הם חייבים איזשהן סנקציות, זה חייב להיות בחוזה

מירב כהן: אולגה, תחשבי על זה רגע

מירב כהן:  אני רוצה לתת את זכות הדיבור ל"עמיגור", יש פה את ארז שני, מנכ"ל "עמיגור", בזום

מירב כהן:  שלום ארז, תודה שאתה מצטרף אלינו, נשמח להתייחסותך

ארז שני: כן, טוב, שלום לכולם

ארז שני:  אני מתנצל שאני בזום, אני פשוט בחופשה

ארז שני:  אני בדרך כלל מגיע לוועדות, ובטח הייתי מגיע לוועדה חשובה כזו

ארז שני:       קודם כל, אני רוצה להגיד, אני בדרך כלל אומר דברים אישיים שלי, כארז, אבל שמעתי את תחילת הדיון ואני מזועזע

ארז שני:  לא יכול שניצולי שואה יצטרכו לגור בתת-תנאים

ארז שני:  לא מקובל ולא יכול להיות, אין דבר כזה, וצריך למצוא כל דרך כדי למצוא פתרון

ארז שני:  זה לא עובד ככה

ארז שני:  עכשיו, כ"עמיגור", "עמיגור" מנהלת היום 56 בתי גיל זהב ברחבי הארץ, מהדרום

ארז שני:  56, 6,700 יחידות דיור, כ-7,500 קשישים

ארז שני:  אחוז ניצולי השואה עומד על כ-30%

ארז שני:  לפני עשר שנים, כשאני הייתי סמנכ"ל בחברה, אחראי על בתי גיל הזהב, המספר היה 80%

ארז שני:  זאת אומרת, אנחנו רואים את הירידה הדרסטית בניצולי השואה

ארז שני:  תהליך טבעי כמובן, עצוב

ארז שני:  אבל מה המשמעות שלו? שככל, כל רגע שאנחנו משתהים ולא מספקים פתרון דיור שיוכלו לגור בכבוד, זה מזעזע

ארז שני:       אנחנו בשלב כרגע של בנייה, של סיום שלב ראשון של בנייה של עוד 2,650 יחידות דיור ברחבי הארץ

ארז שני:  סיימנו כבר 1,400

ארז שני:  משרד השיכון בהנהלת השר הקודם, חבר הכנסת אלקין, חתם על הסכם להרחבת ההסכם בעוד 3,000 יחידות

ארז שני:  אנחנו סיימנו 1,400

ארז שני:  אני מדבר על אזורי ביקוש

ארז שני:  על הרצליה פיתוח, תל אביב, אשקלון, אשדוד, באר שבע - לזכאים של משרד השיכון ומשרד הקליטה

מירב כהן: אה, לשניהם, אוקיי

ארז שני: לשניהם

ארז שני:  למעשה אולגה שולחת אלינו, אולגה דדון שולחת אלינו כשני-שליש כמעט מהדיירים, זה היא מקבלת

ארז שני:  עכשיו אנחנו מאכלסים בית בנתניה ליד הים, דירות של בין 40 ל-50 מ"ר

ארז שני:  משרד הקליטה שולח, קיבל הקצאה של 200 דירות, משרד השיכון 100 דירות

ארז שני:  הבית התחיל להתאכלס

ארז שני:  הבתים שלנו, בניגוד למקבצים, חושב להבין, זה שונה שמיים וארץ

מירב כהן: כך שמעתי, כן

ארז שני: הבתים אצלנו, קודם כל מבחינת מבנה, בואו נתחיל להסביר רגע את המבנה, את מבנה כוח האדם

ארז שני:  אם בית במשרה מלאה, עובדת סוציאלית ב-25% משרה, רכזת פעילות חברתית, מט"זית, 14 שעות בשבוע פעילות חברתית, טיולים, קונצרטים - הכל בחינם, הכל ללא עלות

קריאה: איך? איך?     

ארז שני: ושכר הדירה הוא בין 8 ל-9 אחוז מההכנסות של הדיירים

ארז שני:  זאת אומרת, יש פה בממוצע - - -     

מירב כהן: אז רגע, רק תסביר לי שנייה איך שם יש את כל המתקנים האלה ובמנגנון של משרד הקליטה אין? זה פשוט עניין של תקציב שיש כאן ואין שם?     

קריאה: גם לא ב"עמידר"

ארז שני: זה משרד השיכון

ארז שני:  תראו, משרד השיכון, אנחנו עובדים בהסכם ניהול שנכתב מול משרד הבינוי והשיכון

ארז שני:  משרד הבינוי והשיכון, לפני ההסכם האחרון שנחתם ב-2019, ישב והכתיב לנו את הדרישות שהוא מבקש לטפל בקשישים

ארז שני:  המשרד אמר אני מבין שלמעשה קשיש לא יכול לחיות רק בקהילה

ארז שני:  אין דבר כזה לרכז מאות או עשרות קשישים בבית אחד ללא שירותים חברתיים, והכתיב לנו למעשה את כל הדברים שהוא רצה

מירב כהן: אז רגע, אי אפשר להעתיק את המודל?     

אולגה דדון: כפי שאמרתי בהתחלה, המודל של מקבצי דיור נבנה בסוף שנות ה-90 תחילת שנות ה-2000

מירב כהן: אז אי אפשר פשוט לבטל את המודל הישן ולעבור למודל החדש?     

אולגה דדון: צריך לבחון את זה

קריאה: לא, כי הבניינים הם בבעלות פרטית

מירב כהן: אז בסדר, קודם כל בונים פה

מירב כהן:  בונים פה חדשים, זה כבר הזדמנות לדף חדש

לאה עלמו: חייבת להגיד גם שההקצאה השתנתה

לאה עלמו:  אם בתי גיל זהב של משרד הבינוי והשיכון, שני-שליש מסך הקשישים הם של משרד הקליטה - - -     

אולגה דדון: זכאי משרד הקליטה

לאה עלמו: ושליש הם של משרד השיכון

אולגה דדון: נכון

לאה עלמו: אז כן יש איזו הבנה שצריך, בכלים שקיימים במשרד הבינוי והשיכון, כן רוצים לשים את הזכאים הקשישים בתנאים של בתי גיל זהב

לאה עלמו:  שיש גם את כל הנהלים של משרד הבינוי השיכון של אם בית ומט"ז, בסדר? אנחנו, המדינה כן מבינה את החשיבות של בתי גיל זהב

לאה עלמו:  וכן, שנה שעברה, בסוף שנת 2022, חתמנו על הסכם הסוכנות החדש, הרחבנו את ההסכם

מירב כהן: אבל יש לנו בעצם הרבה הסדרים ישנים, מלפני שנים רבות, שאין שם את המעטפת הזו, ואת רואה שזה יוצר הרבה בעיות בשטח

מירב כהן:  השאלה אם אפשר בישנים לפחות להעתיק את המודל ולשפר את השירות שניתן?     

לאה עלמו: אני בעקרון רפרנטית של משרד הבינוי והשיכון, אבל הדברים שנאמרו פה, גם העליתי את זה לאחראי מטעם החשב הכללי של משרד הקליטה, וכן אנחנו נראה לי נשב על זה - - -     

מירב כהן: כן, כי אם יש פה מודל שעובד טוב

אולגה דדון: דרך אגב, אני רק רוצה להתייחס בנקודה

לאה עלמו: כן, אבל המודל שקיים היום הוא שונה

לאה עלמו:  צריך רגע, הוא גם הרבה יותר יקר

מירב כהן: ברור, יש דברים שאפשר

לאה עלמו: לגמרי, אנחנו נחשוב על זה, איך עושים את זה בצורה טובה

לאה עלמו:  שגם הזכאות תצטמצם

פאני קלויצקי: סליחה, אפשר עוד מילה אחת? מבקשת וורברה פה

מירב כהן: כן

פאני קלויצקי: בעקבות כל מה שתרגמתי את מה שנאמר פה בזום

פאני קלויצקי:  אז היא אומרת שהבעיה היא שאנחנו נופלים בין הכיסאות: יש "עמידר"; "עמיגור"; "אורית אור"; משרד השיכון

פאני קלויצקי:  אז למי לפנות? הם פונים, אבל לא יודעים לאן

קריאה: נכון, נכון

מירב כהן: לא, בסוף, בסוף חייב להיות בן אדם אחד בבית שאת פונה אליו והוא יודע מאחורי הקלעים לתפעל את האירוע

מירב כהן:  אי אפשר לצפות שבן אדם בן 90 יפנה למשרד הקליטה, למשרד השיכון, לעירייה, למשטרה, ועוד

מירב כהן:  אוקיי

פאני קלויצקי: בסוף, זה נופל בין הכיסאות

פאני קלויצקי:  זאת הבעיה, הם לא יודעים למי לגשת

מירב כהן: אוקיי, ברור, ברור

ארז שני: אני יכול עוד להוסיף כמה דברים רק?     

מירב כהן: רגע, בואו ניתן לארז להשלים את דבריו

מירב כהן:  ארז, תחתור לסיכום רק

ארז שני: כן, אני רק, אני רק רוצה להגיד עוד משהו

ארז שני:  תראו, יש לנו כיום עשרות דירות ריקות בפריפריה

ארז שני:  אני מדבר על באר שבע - - -     

יסמין פרידמן: נכון, ערד

ארז שני: ערד, וצפון – חיפה וקריות

ארז שני:  לא יכול להיות, ואני אומר את זה בצורה, עם כאב גדול, לא יכול להיות שיש לנו כל כך הרבה דירות ריקות עם שירות כזה כמו שאנחנו נותנים, ובמקבל באותן ערים יש מקבצים שלא נותנים שום שירות לדיירים האלה

מירב כהן: אתה אומר למה לא להעתיק לשם

ארז שני: אני חושב שהגיע הזמן לחשוב מחדש

ארז שני:  משרד הקליטה שישקול מחדש

מירב כהן: מה אתם אומרים? זה רעיון טוב

ארז שני: את חלק מהמקבצים, להעתיק, להעביר אותם

מירב כהן: רגע, אומר ארז, רגע ארז, אני רק רוצה לוודא שהבנתי

מירב כהן:  אתה אומר יש לי בפריפריה מקומות ריקים, בזמן הזה, באותו אזור גיאוגרפי יש מקבצים שונים שעובדים לא טוב

מירב כהן:  למה לא להעתיק מהמודל הישן למודל החדש באותו אזור גיאוגרפי

ארז שני: נכון

מירב כהן: למה לא?     

ארז שני: נכון, ותגיד לך פה, החשב הכללי - לאה - - -     

קריאה: מה זאת אומרת? להעביר אנשים?     

מירב כהן: אבל יכול להיות שהם ירצו שתציעי להם משהו חדש

מירב כהן:  הם לא ירצו? הם לא רוצים?     

קריאה: הם לא רוצים

קריאה:  הם לא רוצים

קריאה: יש גם היגיון

קריאה:  בסוף - - -     

ארז שני: אני לא יודע

ארז שני:  אני לא יודע

ארז שני:  אני חושב שזה הכללה להגיד שהם לא רוצים

קריאה: לא, יש חלק שלא רוצים, ארז

ארז שני: אני חושב שצריך לבדוק את זה

ארז שני:       ודבר נוסף שאני רוצה להגיד לכם פה - - -     

קריאה: הם רוצים לגור ליד המשפחה

קריאה: זה לא רק משפחות, הם רוצים במרכז הארץ

ארז שני: גם לגבי הבית ברזיאל - - -     

מירב כהן: רגע, רגע

מירב כהן:  רק תנו לו להשלים את דבריו ואז נפתח

מירב כהן:  כן

ארז שני: הבית ברזיאל

ארז שני:  רזיאל, אני מבין שזה בבת-ים, נכון?     

מירב כהן: לא, זה ביפו

ארז שני: אני לא מכיר את הבית, אני לא יודע

ארז שני:  אבל אני אומר פה, יש בית בתל אביב שבנייתו עומדת להסתיים עוד חמישה חודשים, בפלוגות, 90 יחידות דיור

ארז שני:  צריך לחשוב אולי צריך להעביר את האנשים האלה לבית הזה

מירב כהן: אוקיי, בואו נגיד ככה שלכל הפחות שווה להציע להם

מירב כהן:  ירצו – ירצו, לא ירצו - לא ירצו

מירב כהן:  שתהיה להם אפשרות

קרן פרדורוקואס: שלום, קרן פרדורוקואס, מהקרן לרווחת נפגעי שואה

קרן פרדורוקואס:  מהחוויה שלנו, אני אשתדל לדבר בשם הניצולים, מהחוויה שלנו, הדבר האחרון שהם רוצים, להציע לבן-אדם בן 86 בממוצע תעבור לעיר אחרת, תעזוב את - - -     

מירב כהן: לא בעיר אחרת, אומר לך באותו העיר

קרן פרדורוקואס: גם באזור אחר, גם אם זה להעביר את זה

מירב כהן: מה אכפת לך להציע? לא ירצה – לא ירצה

קרן פרדורוקואס: להציע ברור

קרן פרדורוקואס:  אני חושבת - - -     

מירב כהן: אנחנו לא מכריחים

קרן פרדורוקואס: הם מכירים את זה, הם יודעים

קרן פרדורוקואס:  אבל באזור, אם אנחנו מדברים על חולון, בת-ים, ראשון לציון, תל אביב, אין כמעט מקומות פנויים

קרן פרדורוקואס:  בדרך כלל מציעים להם בואו תעברו לנתניה, תעברו לבאר שבע וכן הלאה

קרן פרדורוקואס:  להגיד לבן אדם בן 86 תעבור לרופא שיניים אחר, לרופאת משפחה אחרת

מירב כהן: לא, 100%, אף אחד לא מכריח

מירב כהן:  אף אחד לא מכריח

קרן פרדורוקואס: לא מכריחים

קרן פרדורוקואס:  לא מכריחים, אבל - - -     

יסמין פרידמן: לא, אבל למה לא להציע את זה לזכאים שממתינים בתור?     

אולגה דדון: בוודאי שכן מציעים את זה

קרן פרדורוקואס: אם הוא נמצא בקומה שלישית והאופציה היחידה שלו כדי לקבל דירה מונגשת היא לעבור לבאר שבע אז יכול להיות שהוא יצטרך

קרן פרדורוקואס:  וכזה דבר, אני מצטערת על הקיצוניות, זה להטיל גזר דין מוות על בן אדם, כדי זה - - -     

מירב כהן: לא, זה שצריך שיפוץ בכל מקרה אני מסכימה

קרן פרדורוקואס: לגרש אותו מהמקום המוכר שלו

מירב כהן: אני מסכימה

קרן פרדורוקואס: וזה משהו שאנחנו צריכים לקחת

מירב כהן: פספסתי, איזה גוף את מייצגת?     

קרן פרדורוקואס: הקרן לרווחת נפגעי שואה

מירב כהן: הקרן, אוקיי

מירב כהן:  הקרן עושה בעצם עם משרד הבינוי והשיכון את הפרויקט של השיפוץ, נכון?     

קרן פרדורוקואס: נכון, אבל זה רק בדירות פרטיות, בבעלות פרטית

מירב כהן: בבעלות פרטית, אוקיי

יסמין פרידמן: לא של הדיור הציבורי

מירב כהן: אוקיי

קרן פרדורוקואס: אבל אני גם אשמח להשלים משהו

קרן פרדורוקואס:  דיברנו הרבה על מקבצים

קרן פרדורוקואס:  כשאנחנו מדברים על דירות פרטיות ובודדות, בדירות בודדות, אז הנושא גם של הנגישות של איזו קומה הדירה נמצאת, הוא נושא מאוד-מאוד אקוטי, והם מוצאים את עצמם בקומה 3 ללא מעלית

אולגה דדון: איפה בקומה 3 ללא מעלית?     

קרן פרדורוקואס: בדירות הפרטיות

אולגה דדון: פרטיות, סליחה

קרן פרדורוקואס: זה לא אצלכם

קרן פרדורוקואס:  וכשאומרים לבן אדם אתה יכול לעבור - - -     

מירב כהן: מה זה דירות פרטיות? סיוע בשכר דירה?     

קרן פרדורוקואס: לא

מירב כהן: פה הדיון, אל תבלבלי לי

מירב כהן:  שנייה, לא, לא, לא

מירב כהן:  זה מסובך גם ככה

מירב כהן:  אני לא יכולה לפתור את כל הבעיות בדיון

מירב כהן:  אנחנו מדברים על דיור ציבורי, אללה יסטור ואחותו, מה שהולך שם

מירב כהן:  בואו רגע לא נלך

קרן פרדורוקואס: אני מדברת על דיור ציבורי אבל לא במקבצים

מירב כהן: אז איך? עם סיוע בשכר דירה?     

קריאה: לא

מירב כהן: אה, אבל לא במקבץ, הבנתי

קרן פרדורוקואס: לא במקבץ

מירב כהן: הבנתי

קרן פרדורוקואס: אומרים להם אם אתם רוצים לרדת לקומה ראשונה אתם צריכים לוותר על כל תנאי

קרן פרדורוקואס:  אז יכול להיות שלא יהיה חלון, ויכול להיות שיהיה רק חדר אחד, הם ישנו בסלון בחדר אחד, ואז - - -     

יסמין פרידמן: יש מצוקה בדירות קרקע ואז מקשים

יסמין פרידמן:  סתם שתדעי, בבאר שבע יש 70, 100 דירות סגורות בבטון שמשרד השיכון לא רוצה להשמיש אותן

יסמין פרידמן:  אלוהים יודע למה הוא מחכה

מירב כהן: טוב, קרן, אנא תשלימי את דברייך, סיימת?     

קרן פרדורוקואס: אני אשמח להגיד שאחד הדברים שחשובים זה שאין היום קדימות לניצולי שואה במעבר לדירות מונגשות, וזה משהו שצריך לשים

מירב כהן: לדעתי צריכים קדימות לזקנים

מירב כהן:  אני לא חושבת שאפשר לתת לשורדי שואה ולא לזקנים בכלל

קרן פרדורוקואס: אין בעיה, אפשר בהתאם גם להגיד שניצולי שואה הם מבוגרים - - -     

מירב כהן: האם יש היום קדימות לפי גיל בתור ההמתנה?     

אולגה דדון: קודם כל, בתור הממתינים של משרד הקליטה ניצולי שואה מקודמים באופן אוטומטי שנה בתור הממתינים, ולאחרונה התקבלה החלטה לתת קדימות נוספת

אולגה דדון:  זאת אומרת, הקדימות תהיה שנתיים

אולגה דדון:  אנחנו, זה עוד לא נכנס לנוהל, זה אושר עקרונית

אולגה דדון:  אני רק מבשרת את זה כרגע פה

מירב כהן: ובמשרד השיכון?     

אולגה דדון: אבל תמיד הייתה קדימות של שנה לניצולי שואה

אולגה דדון:  בתור הממתינים

קרן פרדורוקואס: אז אני חייבת רק להוסיף עוד משהו שחייבים לקחת בחשבון

קרן פרדורוקואס:  ברגע שזה רק לעצמאיים, למעלה משליש מניצולי השואה הם סיעודיים ברמות הגבוהות ביורת

אולגה דדון: שוב, אני חוזרת, פתרונות דיור במשרד הקליטה - - -     

מירב כהן: אבל המקבצים זה לא לסיעודיים

אולגה דדון: זה רק לעצמאיים

אולגה דדון:  זה רק לעצמאיים

קרן פרדורוקואס: אני יודעת, וכאן יש כאן איזשהו משהו שאנחנו גם צריכים לראות איך אנחנו פותרים

מירב כהן: במשרד השיכון, מה הסטנדרט לשורדי שואה? מה זה?     

קריאה: יש להם, בסדר - - -     

יסמין פרידמן: כן, אבל לדעתי יש עוד פער שהוא לא ראוי

יסמין פרידמן:  לפי מה שאני מבינה, במשרד הקליטה יראו להם דירות עד שהם ירצו את הדירה, וזכאי משרד השיכון, מראים להם פעמיים ואם לא, הם, מה שנקרא, נפלטים מהרשימה ומאבדים זכאות

יסמין פרידמן:  למה צריך להיות הבדל כזה?     

מירב כהן: רגע, אז בואי נשמע את התשובה

גילה פינקלשטיין: היה 4 פעמים, היום פעמיים, בעיקר בגלל היצע

גילה פינקלשטיין:  אבל יש פה את דנה, היא ממחלקת אכלוס, נכון? אז תגידי את

גילה פינקלשטיין:  יש פה את דנה ספיר

גילה פינקלשטיין:  דנה ספיר היא ממחלקת - - -     

מירב כהן: בבקשה, דנה

דנה ספיר: שלום, נעים מאוד, דנה ספיר, משרד השיכון, מינהל סיוע ודיור

דנה ספיר:  כמו שמלי אמרה והיא נימקה, אז באמת ההצעות הן עד שתי הצעות

דנה ספיר:  זה יותר לזכאים חדשים

דנה ספיר:  זכאים ישנים, עדיין יש להם את האופציה ל-4 הצעות

מירב כהן: למה?     

קריאה: מה ההבדל?     

דנה ספיר: הרציונל של זה היה, אם אני לא טועה, מלאי של דירות

דנה ספיר:  זה היה עד אפריל 2022, אבל אני יכולה לבדוק את זה ולדייק את זה יותר

יסמין פרידמן: בואו נעניש את השורדים כי מדינת ישראל - - -     

מירב כהן: רגע, אז היום אחרי שתי הצעות שוללים לו את הזכות

יסמין פרידמן: כן

דנה ספיר: אבל אני יכולה להגיד - - -     

יסמין פרידמן: ואז הוא גם מאבד את הסיוע בשכר דירה, כן?     

דנה ספיר: אני יכולה להגיד בוודאות, כמי שמרכזת וועדה - - -     

יסמין פרידמן: בן אדם בודד מקבל 770 שקלים, מה הוא יעשה עם זה?     

מירב כהן: רגע, אני חייבת שקט

מירב כהן:  שקט

דנה ספיר: מה שאני יכולה להגיד בוודאות, זה שכל הנושא של דיור, בית גיל הזהב, לא מקשים על הקבוצה הזאת

דנה ספיר:  זאת אומרת, אם מבקש סיוע בא ומבקש עוד הצעה, כמעט, לא כמעט - באופן גורף, מאשרים עוד הצעה ועוד הצעה

דנה ספיר:  זו לא קבוצה שאף אחד לא נכנס איתה ראש בראש

דנה ספיר:  מבינים כולם את הניואנסים הקטנים למה הם מסרבים, למה הם לא רוצים, אף על פי שיש פתרונות

דנה ספיר:  כמו שהיא אומרת, יהיה להם מאוד מאוד קשה לעבור מבית גיל זהב אחד לבית גיל זהב שני

דנה ספיר:  יודעים את זה

דנה ספיר:  זה דבר שהוא ידוע, זה לא דבר שהוא מפתיע

מירב כהן: האם זה החלטה שלכם או שזו חקיקה?     

דנה ספיר: זה החלטה של המשרד

יסמין פרידמן: זה מדיניות של משרד השיכון ו"עמידר"

מירב כהן: אז אנחנו, תקשיבי זה ממש לשים לבן אדם אקדח לרקה

מירב כהן:  להגיד לו תשמע, זו פעם אחת, פעם שנייה הלך עליך

מירב כהן:  ואז הוא עלול לקחת שגם אתם אחר כך תצטערו על זה כי הוא ייקח משהו שהוא לא רוצה

מירב כהן:  ואז האי-שביעות רצון, שני הצדדים יצאו מזה לא טוב     

דנה ספיר: נכון, אז כמו, זאת אומרת, אולי יותר נכון באמת להגדיל את כמות ההצעות

דנה ספיר:  כי עוד פעם, באופן גורף, אפשר להגיד שבאופן גורף בוועדות החריגים כן מאשרים להם עוד הצעה

דנה ספיר:  אז אולי אפשר - - -     

יסמין פרידמן: אני אומר מה הבעיה

יסמין פרידמן:  אני לא מאשימה אתכם, אוקיי? אני מאשימה את מדיניות מדינת ישראל בעשרים השנים האחרונות, שייבשה את הדיור הציבורי למוות

יסמין פרידמן:  אוקיי? מ-200,000 דירות נשארנו עם 48,000 דירות, אני לא מדברת על מקבצים

יסמין פרידמן:  עכשיו, אין דירות

יסמין פרידמן:  אז מה קורה? אתם מראים להם פעמיים, הם מסרבים, הם מאבדים את הזכאות המוגדלת, והם ממש נזרקים לרחוב, כי הם לא יכולים להסתדר עם הזכאות הרגילה

יסמין פרידמן:  זה אחד

יסמין פרידמן:  דבר שני, אני לא חושבת שצריך להיות הבדל בים משרד הקליטה שנותן להם כמה וכמה אופציות לבין זה

יסמין פרידמן:  ודבר שלישי, שהוא הכי בעייתי, שהשנה בתקציב של השנה לא הוסיפו שקל אחד שחוק לרכישת דירות חדשות

יסמין פרידמן:  כל מה שנרכש השנה, אין

יסמין פרידמן:  אין, תאמיני לי, אני יודעת

יסמין פרידמן:  אין

יסמין פרידמן:  כל מה שנרכש השנה זה מתקציב של 2021-2022

יסמין פרידמן:  לתקציב 2023-2024 לא התווסף שקל אחד

יסמין פרידמן:  אז הקשיים של היום - - -     

קריאה: לא, הם מדהימים, אה? ממש

יסמין פרידמן: הקשיים שהיום אתם מתמודדים איתם? הרי עוד שנתיים הכסף של 2021-2022 יסתיים

מירב כהן:  יסמין, אני חייבת שנתקדם

מירב כהן:  אני אכניס לסיכום פנייה שלנו

מירב כהן:  אנחנו יודעות, אנחנו אישרנו את תקציב המדינה אז אנחנו יודעות

מירב כהן:  אנחנו הצבענו עליו ולמדנו אותו, אז אנחנו אומרות, מבשרות לך את הבשורה הקשה שאין לך תקציב תוספתי השנה

מירב כהן:  אני אכניס לסיכום בקשה להפסיק את הנוהל שאחרי שני סירובים הבן-אדם מאבד זכאות

מירב כהן:  זה פשוט, זו תהיה פנייה שלנו, בסדר? בגיל השלישי

מירב כהן:       אוקיי, אני רוצה לעבור ליעל הבסי מהקליניקה

מירב כהן:  גם להודות לך על כל העבודה, וגם נשמח להתייחסות שלך

יעל הבסי-אהרוני: תודה רבה

יעל הבסי-אהרוני:  תודה על הדיון החשוב

יעל הבסי-אהרוני:  קודם כל, באמת צריך להבהיר שזאת אותה אוכלוסייה בדיוק, לא בערך

יעל הבסי-אהרוני:  אלא מכיוון שיש 18,000 ממתינים במשרד הקליטה וכ-1,500 ממתינים במשרד השיכון, כשיש דירה פנויה היא מוצעת, שני-שליש מהדירות מוצעות למשרד הקליטה, ואם אין למשרד השיכון ממתין אז זה ילך למשרד הקליטה

יעל הבסי-אהרוני:  זאת אומרת שרוב מי שיושב בבתי גיל הזהב של משרד השיכון הם ממתיני משרד הקליטה

יעל הבסי-אהרוני:  זאת אומרת, בסופו של דבר יש לנו שני משרדים שמטפלים בשני סוגי בתים עם אותה אוכלוסייה בדיוק

יעל הבסי-אהרוני:  וכמובן שהאנשים האלה, מה שמציעים להם, הם לוקחים

יעל הבסי-אהרוני:  כמו שאולגה אמרה, ואת אולגה הגדילו לעשות והחתימו על פתק צטלה בכתב יד, שאומר שהיא לעולם לא תבקש החלפת דירה כשהיא קיבלה את אותה דירה במרתף

יסמין פרידמן: אבל זה לא חוקי

יעל הבסי-אהרוני: בוודאי שזה לא חוקי

יסמין פרידמן: זה לא חוקי להחתים

יעל הבסי-אהרוני: אבל כשלוקחים אדם מבוגר ומציעים לו קורת גג, אז לקח לא מעט שנים עד שאנחנו נכנסנו לתמונה והסברנו שזה לא חוקי

יסמין פרידמן: מי מחתים אותם?     

יעל הבסי-אהרוני: אני לא יודעת באותה עת מי החתים, אנחנו הגענו בשלב שכבר לכל דיירי המרתף היה פתק כזה

יעל הבסי-אהרוני:  אז מראש אין פה שום הסדרה חוקית, אוקיי? יש את חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי מקבצי הדיור ובתי גיל הזהב מוחרגים ממנו בהגדרה של דירה

יעל הבסי-אהרוני:  זאת אומרת שאפילו סעיף 3א שנועד להגן על הדיירים, או 2א, אולי דני יתקן אותי

יעל הבסי-אהרוני:  2א שאומר כמה זמן צריך לענות לפנייה

יעל הבסי-אהרוני:  מה צריך לשלוח, אישור על החובות

יעל הבסי-אהרוני:  זאת אומרת, כל ההתנהלות שהיא התנהלות מסביב בכלל של שקיפות ושל מנהל תקין, לא חלה

יעל הבסי-אהרוני:  עכשיו אין סיבה שהיא לא תחול

יעל הבסי-אהרוני:  בתי הדיור של המבוגרים הוחרגו מחוק זכויות הדייר בדיור הציבורי כדי שלא יהיו דיירים ממשיכים שם

יעל הבסי-אהרוני:  שזה בסדר, כולנו מקבלים את זה

יעל הבסי-אהרוני:  אבל כשהוסיפו נוסח לחוק של הגנה על זכויות בתחום הבירוקרטיה והשקיפות, אין שום סיבה שזה לא יחול

יעל הבסי-אהרוני:  ככה שאפשר או להחיל את סעיף החוק הקיים גם על מקבצי הדיור ובתי גיל הזהב, או לייצר חוק שהוא ייעודי למענה הזה

יעל הבסי-אהרוני:       אבל לא צריך ללכת לחוק

יעל הבסי-אהרוני:  אין שום נוהל, לא במשרד הקליטה ולא במשרד השיכון, שמסדיר את כל המערכת הזאת

יעל הבסי-אהרוני:  אין שום מקום

יעל הבסי-אהרוני:  את המסמך שאני הגשתי לכם אני הגשתי לכם אחרי ארבע שנים של עבודה של לקרוא דו"חות מבקר מדינה ולקרוא פרוטוקולים ולבקש בקשות חופש מידע

יעל הבסי-אהרוני:  ואני לא חושבת שיש, בענווה אני אומר את זה, עוד מסמך שמסדר את זה כי זה לא קיים

יעל הבסי-אהרוני:  אין נוהל

יעל הבסי-אהרוני:  זאת אומרת, שכשמגיע אליי דייר ואומר לי שאין לו תריסים, אני לא יודעת איך להבין אם חייבים לתת לו תריסים או לא

יעל הבסי-אהרוני:  כשאני מגיעה לדירה ברזיאל ויש אמבטיה, אני לא יודעת אם מגיע לו אמבטיה או לא

יעל הבסי-אהרוני:  ואני אגלה לכם, מגיע לו מקלחון

יעל הבסי-אהרוני:  לפי נספח ג' של חוזה ההתקשרות עם רזיאל מגיע לו מקלחון

יעל הבסי-אהרוני:  אבל אין שום דרך לדעת את זה

יעל הבסי-אהרוני:  כי את החוזה הזה יש לי כי הגשתי בקשת חופש מידע, ונאלצנו להגיע לבית המשפט כדי לקבל את זה

אולגה דדון: כן, אנחנו אמרנו שהנושא הזה אנחנו נברר, דיברנו אתמול

יעל הבסי-אהרוני: אין שום בעיה

יעל הבסי-אהרוני:  על פניו

יעל הבסי-אהרוני:  אני אומרת על פניו, בסדר? אז העובדה שכל הנושא הזה מוסדר בחוזים ובמכרזים שהם בוודאי לא נגישים לדיירם, אבל הם גם לא נגישים לעורכי הדין של הדיירים, זה משהו שחייבים לתקן אותו

יעל הבסי-אהרוני:  וזה לא כסף, וזה לא שום דבר

יעל הבסי-אהרוני:  המשרדים צריכים לשבת ולכתוב נהלים שמשקפים את מה שכתוב בחוזים

יעל הבסי-אהרוני:  זה בסדר

יעל הבסי-אהרוני:  אבל שכשדייר רוצה לדעת מה הזכויות שלו, יש לו מקום לפנות אליו

יעל הבסי-אהרוני:  וכשמישהו רוצה לעזור לו, יש לו מקום לפנות אליו

יעל הבסי-אהרוני:  חייבים להסדיר בנוהל את כל המערך הזה שיש לנו 25,000 איש שחיים בו

יעל הבסי-אהרוני:       מעבר לזה, דיברנו פה על מערך הפיקוח

יעל הבסי-אהרוני:  מערך הפיקוח, ואת זה אני אומרת על בסיס נתונים שיש לי מדו"חות ביקורת של "עמידר" – הוא לא אפקטיבי

יעל הבסי-אהרוני:  לא בגלל שבאנו לדירה וראינו רטיבות, לא ככה אני קובעת שזה לא אפקטיבי

יעל הבסי-אהרוני:  אלא בגלל שבשנת 2020 ב-47% מדו"חות הבקרה ההנדסית שהוציאה חברת "עמידר" היה ליקוי שחזר על עצמו שנה שלישית

יעל הבסי-אהרוני:  שנה שלישית

יעל הבסי-אהרוני:  זה אומר ששנה אחרי שנה אחרי שנה הליקוי הזה מופיע והוא לא מתוקן

יעל הבסי-אהרוני:  וזאת קפיצה של פי 3

יעל הבסי-אהרוני: 5 מהדו"חות של 2018

יעל הבסי-אהרוני:      עכשיו, זה לא אני, אני לא באה אל הבתים

יעל הבסי-אהרוני:  זה אתם

יעל הבסי-אהרוני:  אתם באים לבתים ורואים שנה אחרי שנה

יעל הבסי-אהרוני:  את העובדה שלכאורה אין איזושהי סנקציה, היא משהו שחייבים לפתור אותו

יעל הבסי-אהרוני:  הרי הוגשו ערבויות, כשנחתמו החוזים האלה

יעל הבסי-אהרוני:  יש ערבויות והן מחודשות מידי חמש שנים, כשנחתם החוזה מחדש

יעל הבסי-אהרוני:  חייבת להיות סנקציה, אין חוזה בלי סנקציה

יעל הבסי-אהרוני:  והופקדו כספים במיוחד לטובת הדבר הזה

יסמין פרידמן: משרד השיכון אחראי על כל החוזים האלה, נכון?     

יעל הבסי-אהרוני: לא

יסמין פרידמן: מי?     

יעל הבסי-אהרוני: משרד הקליטה באמצעות "עמידר"

יסמין פרידמן: משרד הקליטה אחראי על כל החוזים האלה?     

קריאה: על מקבצים שלו

יעל הבסי-אהרוני: נכון

יסמין פרידמן: על מקבצים שלכם משרד השיכון?     

יעל הבסי-אהרוני: לעניין ההנגשה, אמרה פה קרן - - -     

קריאה: אם רק אפשר? סליחה, שהביקורת האמינה זה היה בהקשר למקבצי קליטה, לא - - -     

יעל הבסי-אהרוני: זה רק במקבצי דיור

קריאה: סבבה

יעל הבסי-אהרוני: לגבי הנגשה

יעל הבסי-אהרוני:  יש פרויקטים של הנגשה בדיור הציבורי, בדירות הדיור הציבורי

יעל הבסי-אהרוני:  יש, באמצעות משרד הבריאות אפשר לקבל סיוע בהנגשה של דירה פרטית בבעלות פרטית

יעל הבסי-אהרוני:  מי נשאר בחוץ? רק מקבצי הדיור

יעל הבסי-אהרוני:  כי זה לא בדיוק דיור ציבורי וזה לא דירה בבעלות הדייר, אז בעצם המדינה נמנעת מלהשביח את הנכס של מי שהיא שוכרת ממנו את הנכס ללא הגבלת זמן כמעט

יעל הבסי-אהרוני:  אז יש פה אבסורד שהמדינה כאילו לא רוצה לשים על זה כסף אבל היא תשים כסף בערך על כל מדינה אחרת שבה אדם זקן גר

יעל הבסי-אהרוני:  וצריך לזכור שהנגשה היא לא רק למי שמתקשה להרים את הרגל, היא למי שקצת יותר חלש

יעל הבסי-אהרוני:  והדבר הזה הוא גורם סיכון מספר אחת לנפילות

יעל הבסי-אהרוני:  מדרגה בתוך דירה – כשאדם קם באמצע הלילה לשירותים, מדרגה בתוך דירה זאת סכנת חיים

יעל הבסי-אהרוני:  לאף אחד מאיתנו אין מדרגה בתוך הדירה בכניסה לאמבטיה, נכון? זה הרי לא יעלה על הדעת

יעל הבסי-אהרוני:       לבסוף אני רוצה להתייחס לנושא מעטפת השירותים

יעל הבסי-אהרוני:  אני לא חושבת, אני, באופן אישי, מהניסיון שלי, אני לא חושבת שניתן יהיה לספק את מעטפת השירותים באמצעות היזמים הקיימים

יעל הבסי-אהרוני:  צריך לזכור, היזמים הם בעלים של בניין, הם לא חברה למתן שירותי רווחה, ואני לא בטוחה שאנחנו גם רוצים שהם יהיו

יעל הבסי-אהרוני:  זה פשוט לא ה"ביזנס" שלהם

יעל הבסי-אהרוני:  מה שאפשר לעשות, וזה קודם כל לתקן את האפליה

יעל הבסי-אהרוני:  אמרנו שזאת אותה אוכלוסייה בדיוק, נכון? אז אם הגיע תורך לבית גיל זהב תקבל עובדת סוציאלית ו-14 שעות בשבוע וטיולים, ואם הגיע תורך למקבץ דיור לא תקבל כלום

יעל הבסי-אהרוני:  אז קודם כל, יש פה אפליה בתוך אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה זהה

יעל הבסי-אהרוני:  אבל דבר שני, יש פה הזדמנות

יעל הבסי-אהרוני:  יש פה הזדמנות אדירה

יעל הבסי-אהרוני:  יש לנו אלפי-אלפי אנשים מבוגרים, רובם דוברי רוסית, שמתקשים לקבל פעילויות ושירותים בקהילה

יעל הבסי-אהרוני:  ואנחנו יכולים להביא אליהם את הפעילויות

יעל הבסי-אהרוני:  ברזיאל יש עובדת סוציאלית מדהימה של הרשות, שמכלום ושום דבר נלחמת כדי לתת שם שירות

יעל הבסי-אהרוני:  הייתי בשבוע שעבר בחיפה - - -     

מירב כהן: אז פה אני פונה רגע לנציגות משרד הרווחה

מירב כהן:  האם הלשכה, לשכת הרווחה המקומית מחוברת למקבצי הדיור? חמה, כן

חמה ישראלי שמייסר: הלשכות הן מקושרות למקבצי הדיור

חמה ישראלי שמייסר:  אני אגיד, הלשכות לא מקבלות על זה תקינה נוספת, וצריך להבין שזה בתוך לשכה בשכונה, מגיע מקבץ כזה, מגיעים סדר גודל של 200 או 300 דיירים

חמה ישראלי שמייסר:  זה לא נכנס לתוך התקינה של הלשכה, זה מתוך המשאבים הקיימים

חמה ישראלי שמייסר:  ואנחנו כן חושבים שצירך לייעל את השירות הזה

חמה ישראלי שמייסר:  אני מסכימה, חברות השיקום לא מומחיות בפרופסיה של עבודה סוציאלית

מירב כהן: ברור

חמה ישראלי שמייסר: בפיקוח, בכל מעטפת השירותים

חמה ישראלי שמייסר:  בטח לא צריכה לדבר עם - - -     

מירב כהן: אבל אתן מכירות ואתן, למרות, הלשכות בקריסת כוח אדם באופן כללי

חמה ישראלי שמייסר: השלכות מכירות, אבל הן חלקן מחוברות

חמה ישראלי שמייסר:  כמו שאמרו פה, למקבץ יש חיים משלו, זה לא דירות בקהילה

חמה ישראלי שמייסר:  הכניסה למקבץ צריכה להיות כניסה לתוך מערכת דיור

חמה ישראלי שמייסר:  המקבת הוא יותר מסך חלקיו

חמה ישראלי שמייסר:  הן לא יכולות לעבוד רק עם דייר-דייר, צריך לעבוד על כל מערך הדיור עצמו

מירב כהן: הקהילה

חמה ישראלי שמייסר: כקהילה

חמה ישראלי שמייסר:  צריך לתת לזה תקינה ראויה כדי שבאמת ניתן משאבים, וגם צריך לסדר את החוזים ככה שהעובדת הסוציאלית שמגיעה מהקהילה, תהיה לה השפעה על מה שקורה במקב

חמה ישראלי שמייסר:  אגב סנקציות וזה שקשורות לבנייה, קשורות אותו דבר גם למעטפת השירותים

חמה ישראלי שמייסר:  זה צריך להיות מוסדר במכרזים שיאפשרו לה באמת חופש עבודה ואפשרויות לעשות אותו

חמה ישראלי שמייסר:  אני חושבת שבאמת גם יש המון ידע בתוך המשרד שלנו על בני משפחה מטפלים, על אובדניים, על עבודה עם ניצולי שואה שמירי מייצגת אותם, שצריכה להגיע לתוך האנשים בתוך המקבצים האלה

חמה ישראלי שמייסר:  זה שירותים שקיימים ואמורים להיות מונגשים אליהם

יעל הבסי-אהרוני: זה בהחלט יכול להיות באמצעות הלשכות

יעל הבסי-אהרוני:  זה יכול להיות באמצעות שירות נוסף

חמה ישראלי שמייסר: נכון

יעל הבסי-אהרוני: שזאת אומרת חברה שתזכה במכרז לתת שירותי חברה ותרבות בעיר חיפה, למשל

יעל הבסי-אהרוני:  יש שם כמה, יש שם לדעתי 6 מקבצים, אם אני לא טועה

יעל הבסי-אהרוני:  אפשר לקחת אזור ולהעניק בו שירותים מצוינים, ולהביא את זה אל האנשים

מירב כהן: יעל, את צריכה לחתור לסיום

גילה פינקלשטיין: רק אגיד שבמכרזים של משרד הבינוי והשיכון אז יש, מצוין שצריך עובדת סוציאלית, צריך רכזת תרבות, יש חוגים ופעילויות תרבות שאנחנו נותנים

גילה פינקלשטיין:  יש מקומות בבתי גיל זהב בדרום שאני יודעת שיש חסר בעובדים סוציאליים

גילה פינקלשטיין:  זאת אומרת, לא מוצאים כוח אדם אבל עובדים על זה

חמה ישראלי שמייסר: בסוף מערך הפיקוח והעובדים הסוציאליים ועל השירותים שם - - -     

גילה פינקלשטיין: הם נעזרים ברשות גם

גילה פינקלשטיין:  הם מאוד נעזרים ברשות

חמה ישראלי שמייסר: אני רק אגיד גם - - -     

מירב כהן: אני צריכה שנתחיל לקצר כדי שנספיק את כל הדוברים, כן

חמה ישראלי שמייסר: באמת היה שיתופי פעולה בנושא השמה

חמה ישראלי שמייסר:  והמעברים של אנשים בין המקבצים, בין המענים, מי מתאים למענה של מקבץ, מי מתאים למענה של דירה בקהילה, מי מתאים לבית אבות

חמה ישראלי שמייסר:  כל המעבר הזה צריך לעשות יותר בבין-משרדי

מירב כהן: טוב, תודה רבה

מירב כהן:  דני גיגי מפורום הדיור הציבורי

מירב כהן:  תודה שבאת

דני גיגי: קודם כל, תודה רבה על הדיון החשוב הזה

דני גיגי:  אני אגיד לכם, הדיון פה בפרטים הוא דיון קריטי וחשוב מאוד, אבל לא פחות חשוב זה להסתכל על התמונה הגדולה של הדיור הציבורי בישראל

דני גיגי:  ואני חושב שהתוצאה של מה שאנחנו רואים היום, גם במקבצי הדיור וגם בדיור הציבורי באופן כללי, תוצאה של קריסת מערכות שמתחוללת כבר תקופה מאוד ארוכה

דני גיגי:  תראו, מדינת ישראל עומדת היום על פחות משני אחוז דיור ציבורי – 1

דני גיגי: 9% דיור ציבורי, לעומת הממוצע באירופה שעומד על 12% דיור ציבורי מסך כל הדירות

דני גיגי:  לא רק שהדיור הציבורי בעולם הוא דיור שהוא דיור, שיש יותר דיור והרבה יותר דיור, אלא שיש גם דיור שהוא דיור משופץ, יפה ומושקע מאוד שניתן גם למעמד הביניים וגם לאוכלוסיות שהן לא אוכלוסיות מוחלשות

מירב כהן: איזה מדינות יש 12%?     

דני גיגי: הממוצע באירופה

מירב כהן: אירופה?     

דני גיגי: כן

דני גיגי:  סתם, לצורך העניין, אמסטרדם עומדת על 31%, צרפת 17%, בריטניה 17%, ועוד ועוד ועוד

דני גיגי:  זאת אומרת שלקחו את הדיור הציבורי ופשוט פה במדינת ישראל החליטו לחסל אותו

דני גיגי:  אני לא אומר את זה סתם

דני גיגי:  זה תהליך שהוא תהליך ארוך

דני גיגי:  זה לא תהליך שהתחיל בממשלה הנוכחית או בממשלה הקודמת, זה תהליך של כבר שני עשורים שבו מחסלים את הדיור הציבורי

דני גיגי:       עכשיו, חיסול הדיור הציבורי, יש לו משמעויות רוחב

דני גיגי:  זאת אומרת, כשיש לך אנשים כמו פה, בדוגמא של ניצולי שואה – 6,500 ניצולי שואה, שנמצאים בסיטואציה שאין להם פתרון, ויש גם אימהות חד-הוריות שנפגעות אלימות שאין להן איפה ללכת

דני גיגי:  ויש אנשים שקרסו בתקופת קורונה ונזרקו לרחוב

דני גיגי:  ויש עוד ועוד ועוד אוכלוסיות שפשוט אין עבורן מענה

דני גיגי:  עכשיו אפשר לבוא ולדבר על המון-המון דברים, אני בוחר לדבר פה על הנושא של המחסור והייבוש והתקציבים החסרים

דני גיגי:  ואני אומר לכם, הייתה פה תוכנית בשנת 2018, תוכנית שלמה שנקראת "לגור בכבוד", שמשרד הקליטה לקח בה חלק, שמשרד השיכון לקח בה חלק

דני גיגי:  ישבו ביחד, החליטו כבר, בנו תוכנית עצומה ומשמעותית, זה היה אז יואב גלנט שר השיכון, 7,200 דירות לשנה לייצר דרך כל מיני דברים

דני גיגי:  דרך תקציבים שנכנסים למקרקעי ישראל, דרך בנייה על קרקע ציבורית

דני גיגי:  דרך עוד ועוד ועוד פתרונות

דני גיגי:  את התוכנית הזאת קברו

דני גיגי:       עכשיו מי קבר אותה? שני גופים – האוצר וקהלת

דני גיגי:  זה היה המהלך

דני גיגי:  קהלת הוציאו מסמך, אני מחזיק אותו ביד שלי, אני לא הבאתי אותו סתם, שבו הם טוענים במפורש: דיון ציבורי - מדינת ישראל עומדת לקדם פתרון בזבזני ולא יעיל שעלותו מיליארדי שקלים לבעיה שלא ממש קיימת

דני גיגי:  תסתכלו בתוך המסמך, תקראו את המסמך, תקראו נתונים

דני גיגי:  בישראל ממתינים 4,000 זכאים בלבד

דני גיגי:  איפה כל ניצולי השואה שדיברתי עליהם מקודם? איפה כל הממתינים במרכז הקליטה, בכלל לא ספרו אותם במסמך שלהם

דני גיגי:  הם אפילו לא שמו אותם

דני גיגי:  כי הם לא קיימים בשבילם

דני גיגי:  והם הציעו פה לחסל את הדיור הציבורי ולעבור למודל של סיוע בשכר דירה

דני גיגי:  בלי לפגוש אדם אחד שזכאי לדיור ציבורי

דני גיגי:  אדם אחד

דני גיגי:  ניצול שואה אחד שלא יכול לעבור דירה פה כמו שאמרו

דני גיגי:  ותחשבו על ה-6,500 האלה שצריכים לעבור דירה עשר פעמים, ו-15 פעמים, ו-20 פעמים, והילדים שלהם צריכים לסחוב אותם

דני גיגי:  זאת המציאות

דני גיגי:  וזה העניין

דני גיגי:  והעניין הוא שזה נעשה רוחבית, בכל הדיור הציבורי לכולם

דני גיגי:       ההפרדות האלה, משרד הקליטה, משרד השיכון, ההפרטות האלה של להעביר עוד אחראי ועוד אחראי ועוד אחראי שיטפל בזה

דני גיגי:  "עמידר", סליחה, עם כל הכבוד, אתם לא יודעים לפקח על עצמכם

דני גיגי:  אני לא יודע איך נתנו לכם לפקח על עוד ספק

דני גיגי:  בכל יום יוצא, יוצאים הדירות שאתם מנהלים ואתם אחראים עליהם, לא הקבלנים

דני גיגי:  מוזנחות, הרוסות, שבורות

דני גיגי:  אז נכון, משרד האוצר לא נותן לכם תקציבים, דרשתם 400 מיליון, קיבלתם 200 מיליון

דני גיגי:  טענתם שזה מה שצריך, 400 מיליון כדי לשפץ את הדירות

דני גיגי:  אבל אתם לא באים ואומרים את זה פה, שחסר לכם תקציב

דני גיגי:  אין לכם את האומץ לבוא ולהגיד את זה פה שחסר לכם תקציב

דני גיגי:  תגידו את זה פה ליד האוצר, שחסר לכם את התקציב

דני גיגי:  ליד אנשי האוצר תגידו שחסר לכם תקציב

דני גיגי:  אבל תטענו משהו

דני גיגי:  אם על עצמכם אתם לא יכולים לפקח

דני גיגי:       הרי, כל היועצים המשפטיים שלכם, גילינו עכשיו שהם עובדים בכלל ללא מינוי חוקי מהמדינה

דני גיגי:  אתם עובדים בצורה לא חוקית

דני גיגי:  אתם מתעמרים בדיירים שלכם, אתם פוגעים בהם ונותנים לכם לפקח על עוד חברה חיצונית

דני גיגי:  איך? אתם באמת, אנחנו באמת נמצאים פה, ואני באמת, אני אומר לכם מדם ליבי

דני גיגי:  אנחנו נמצאים פה בסיטואציה של הרס מוחלט ופגיעה בעשרות אלפי משפחות שאנחנו פוגשים אותם יום-יום

דני גיגי:  אם אתם לא תתעשתו על עצמכם ולא תתחילו לפעול בצורה שהיא תקינה, אנשים פה עלולים לאבד את החיים שלהם

דני גיגי:  וניצולי שואה, שנה שעברה זה היה 7,800, תקני אותי, כמה היה שנה שעברה? 7,800? היום זה 6,000?     

קריאה: יש לי היום נתון 6,100 בערך

דני גיגי: כן

דני גיגי:  אנחנו כל שנה מפרסמים נתון חדש, כי כל שנה זה פחות 1,500

דני גיגי:  אולי חלקם, 200 מהם מאוכלסים, אבל השאר

מירב כהן: דני, אני חייבת שתתכנס לסיום

דני גיגי: טוב, לסיום אני רק רוצה להגיד שבסופו של דבר כן צריך להסתכל על התמונה הקטנה שהוצגה פה ולטפל בניצולי השואה, ולמצוא פתרון שהוא גם פתרון - - -     

מירב כהן: כן, כי אין לי מה לעשות כרגע עם התמונה הגדולה

מירב כהן:  אני לא יודעת מה לעשות עם זה

דני גיגי: נכון, וגם פתרונות זמניים עבור אותם ניצולי שואה, כי אנחנו לא נצליח לייצר את המלאי

דני גיגי:  אבל אנחנו חייבים גם לחשוב על הטווח הארוך, כי הזקנים, אנחנו הזקנים של מחר

מירב כהן: של הדור הבא

דני גיגי: כן

דני גיגי:  זה הסיפור

מירב כהן: נכון

מירב כהן:  תודה דני

מירב כהן:  יאיר מלובי המיליון

מירב כהן:  אני אגיע לכולם, כל מי שכתוב אצלי

שלומית בנימין: אני רק ממשיכה את הדברים של דני

מירב כהן: אוקיי, אז בבקשה, תציגי את עצמך

שלומית בנימין: אני ד"ר שלומית בנימין, מהמכללה האקדמית תל אביב-יפו

שלומית בנימין:  אני פשוט, סליחה שלקחתי לך

יאיר סמוליאנוב: הכל טוב

שלומית בנימין: אני חושבת שאני ממשיכה את דבריו של דני

שלומית בנימין:  אני רוצה לתת קצת, גם קצת את התמונה הגדולה, כי אני חושבת שצריך להבין שבישראל יש פיצול שהתחיל בשנות ה-90 בין שתי קבוצות אוכלוסייה – דרי רחוב ומחוסרי דיור, שבעצם אלה הקבוצות הגדולות של נפגעי הדיור

שלומית בנימין:  אלה הקבוצות שהמדינה מגדירה אותם כזכאים לסיוע

שלומית בנימין:  עכשיו צריך להבין שההגדרה בישראל של מי שזכאי לאיזשהו סיוע, של איזושהי הגדרה של חסר בית, היא מתמקדת רק בהיעדרה או קיומה של קורמת גג, מי שנמצאים ברחוב, או בעלות על דירה

שלומית בנימין:  שאלו בעצם מי שמוגדרים חסרי דירה

שלומית בנימין:       עכשיו, ההגדרה הזו, אין לה אח ורע בכל המדינות המפותחות

שלומית בנימין:  היא לא לוקחת בחשבון שום דבר שקשור בתנאי דיור

שלומית בנימין:  בעצם אנחנו מוצאים הגדרה כזו, אני חייבת לומר, רק בשלוש מדינות אני מצאתי – פרו, זימבבואה ובנגלדש

שלומית בנימין:  כל המדינות המפותחות, כן? אנגליה, צרפת, גרמניה, שלא לדבר על מדינות כמו אוסטרליה, כמו שוודיה, באמת כל מדינות הרווחה, לוקחות בחשבון את העניין של תנאי מגורים

שלומית בנימין:  כי אדם איננו חסר בית רק כשהוא מגיע לרחוב

שלומית בנימין:  וזה בדיוק-בדיוק-בדיוק קשור למה שקורה פה עם מקבצי הדיור של יוצאי השואה

שלומית בנימין:  יש קבוצות שלמות של אוכלוסיות שמוגדרות, שמוכרות כחסרות בית סמויות, כן? אלו האנשים שלא מגיעים לרחוב אבל הם גרים בחדר של 17 מ"ר

שלומית בנימין:  הם גרים בצפיפות דיור

מירב כהן: אבל גם בדיור הציבורי הם ב-17 מ"ר

שלומית בנימין: גם בדיור הציבורי

שלומית בנימין:  לחלוטין בדיור הציבורי, מה זאת אומרת? אנשים שם גרים במשכנות של עוני עם עובש, עם דירות מפורקות

שלומית בנימין:  אנשים, הדיור הציבורי היום הקבוצה הקטנה, המדינה מפריטה את הדיור הציבורי

שלומית בנימין:  אנשים שמקבלים סיוע בשכר דירה מקבלים 900 שקל ובעצם לא קונים אוכל, לא קונים תרופות, על מנת להיות מסוגלים לשלם עבור איזושהי דירה בשוק החופשי

שלומית בנימין:  עכשיו, הקבוצות האלו בעולם הגדול במדינות מפותחות מוגדרות כחסרות בית סמויות, ומכירים בהם

שלומית בנימין:  במדינת ישראל היום, אישה שיוצאת ממקלט לנשים מוכות איננה מוגדרת כחסרת בית סמויה, איננה מוגדרת ככלום, ופשוט חוזרת לגור עם אותו גבר שהתעלל בה

שלומית בנימין:  כי המדינה לא מכירה בכלל בבעיית הדיור שלה

שלומית בנימין:  היא מציעה לה סלי מזון מהרווחה

שלומית בנימין:  הכל טוב ויפה, אבל היא חסרת בית, והיא חסרת בית סמויה

שלומית בנימין:      עכשיו, הדבר הזה, חייבים להבין שכשמדברים על בעיית הדיור, בין אם זה בעיית הדיור של שורדי השואה ובין אם זה בעיית הדיור של אוכלוסייה כללית, הלוא בסופו של דבר מדובר באותן אוכלוסיות בעוני

שלומית בנימין:  היום משפחות בעוני, הוצאות הדיור שלהן, רק הדיור, מגיעות כמעט עד ל-60% מההכנסה החודשית שלהן

שלומית בנימין:  אז בסופו של דבר זה אותה אוכלוסייה, והמספרים הם הרבה יותר גדולים ממה שיש לנו בנתונים הרשמיים

שלומית בנימין:  וצריך לראות את זה כי בסופו של דבר, לא, בתחילתו של דבר מדובר בהפקרות

מירב כהן: תודה שלומית

מירב כהן:  יאיר, בבקשה

מירב כהן:  רק תתחילו, ותודה על שירותי התרגום בסיור

מירב כהן:  אנחנו צריכים להספיק הרבה דוברים אז נודה לכם אם תתמצתו

יאיר סמוליאנוב: כן

יאיר סמוליאנוב:  מהחסרונות של לדבר כשנשאר מעט זמן

יאיר סמוליאנוב:  זה בסדר

יאיר סמוליאנוב:  הרבה דברים אמרו, דברים נכונים לפניי, אז אני אקצר

יאיר סמוליאנוב:  שמי יאיר סמוליאנוב, לובי המיליון

יאיר סמוליאנוב:  אני אגיד שאני זוכר שהיו רגעים שהייתי בצבא בטירונות, ואז פתאום אתה מגיע לחדר האוכל ופתאום אתה רואה שהטבחים נמצאים עם כזה סינרים לבנים ופתאום יש אוכל טעים ויש לימונדה, ואז מה השאלה הראשונה שהחיילים שואלים אחד את השני – מי הגיע לביקור? איזה אלוף או רב אלוף? ואני חייב להגיד שבמקום שבו אנחנו היינו ברזיאל, ככה יצא ששבוע לפני זה היו נציגים של "עמידר" ושל משרד הקליטה, והמסקנות שהם יצאו אלה מסקנות אחרות לגמרי

יאיר סמוליאנוב:  כי אי אפשר להתעלם מאישה שמדגימה לנו שהיא מנסה ללכת למקלחת ומבחינתה כל הליכה למקלחת, בעלייה במדרגה של השירותים ואחרי זה עלייה לתוך האמבטיה, זה רולטה רוסית מבחינתה, אי אפשר לבוא ולהגיד אחר כך, תרתי משמע לגמרי, אי אפשר לבוא ולהגיד אחר כך שהסיפור הזה הוא הגיוני ולא מצאנו תקלות ולא מצאנו בעיות ולא שום דבר

יאיר סמוליאנוב:  אז אני אומר, באופן כללי על ביקורות, אני לא הראשון ולא האחרון שהמציא את הדבר הזה שנקרא ביקורות פתע, ונראה לי שכולנו מבינים שכשמגיע המנהל של המקום, יודע שאתה מגיע, הסיטואציה אחרת

יאיר סמוליאנוב:  וגם אנחנו נתקלנו בזה

יאיר סמוליאנוב:       אני אגיד שבסוף אנחנו מדברים פה על אירוע הזוי שיש בו בעצם שלושה שלבים של חוזים

יאיר סמוליאנוב:  יש חוזה של משרד הקליטה עושה מול "עמידר", אחרי זה "עמידר" עושה חוזה מול כל עכשיו בניין, מול כל קבלן, מול כל מפעיל

יאיר סמוליאנוב:  כשהחוזים, אגב, הם לא בהכרח אותו חוזה, אלא כל חוזה נחתם בנפרד בתאריך אחר וכדומה

יאיר סמוליאנוב:  ואחרי זה המפעיל, רק כדי לסיים את הבירוקרטיה הזאת, אז אחרי זה המפעיל חותם על חוזה עם הדייר

יאיר סמוליאנוב:       עכשיו, רק אנקדוטה קטנה שאולי קצת דיברנו עליה כאילו היא ברורה מאליה, אבל החוזה שנחתם עם הדייר הוא חוזה בעברית, ואנחנו כל הזמן מדברים על זה שהאנשים שבאים ונמצאים בדיור הציבורי הם ברוסית

יאיר סמוליאנוב:  ואני גם אגיד שאחרי לא מעט מאבק ולא מעט דברים, קיבלנו הבטחה השנה שהחוזים כן יהיו ברוסית, רק שיש שתי תקלות שאני ראיתי – האחת, החוזה ברוסית הוא לא משפטי

יאיר סמוליאנוב:  זאת אומרת, בסוף הם צריכים לחתום על החוזה בעברית, ואף אחד לא מחייב שבחוזים האלה יהיה כתוב אותו דבר

יאיר סמוליאנוב:  אז אוקיי, אפשר לכתוב בו מה שאתה רוצה אבל זה לא עוזר

יאיר סמוליאנוב:  שתיים, הוא לא מחויב לתת את החוזה הזה

יאיר סמוליאנוב:  זאת אומרת, הדייר בכלל לא יודע שיש את החוזה ברוסית

יאיר סמוליאנוב:  אז המינימום אחר לבוא ולהגיד "הוא לא ידע למה הוא חותם", המינימום זה שיידע על מה הוא חותם, לפחות שתהיה לו את היכולת לדעת על מה הוא חותם ולדבר ברוסית

אולגה דדון: אתה מכיר מקרים ספציפיים שהדיירים ביקשו חוזה ברוסית וסירבו לתת להם?     

מרינה זמסקי: אני מכירה סיפור בצפת כרגע

מרינה זמסקי:  יש סיפור בצפת, דיור מוגן - - -     

אולגה דדון: בצפת אין לי מקבצי דיור אז אני לא אוכל - - -     

מרינה זמסקי: זה לא, דיור מוגן שעבר מהפעלה של "עמידר" להפעלה של חברה פרטית, והחברה הפרטית כותבת בפירוש – כל הפסיקות וההנחיות וכל מה שחל על "עמידר" כחברה ממשלתית, לא חל על חברה פרטית

מרינה זמסקי:  חד-משמעית

מרינה זמסקי:  והם נלחמים ומזמינים לשם ח"כים, ומזמינים לשם עיתונאים, וחוזה ברוסית הוא מאוד בערך למה שכתוב בחוזה בעברית

מירב כהן: רגע, יאיר, תסיים שנייה את דבריך

יאיר סמוליאנוב: אני רק רוצה לסיים

יאיר סמוליאנוב:  אז אני אומר, בפרקטיקה, מן הראוי שלא העולה או הדייר צריך לבקש ולשאול אם יש, אלא יבואו ויגידו לו קח, תראה

יאיר סמוליאנוב:  וצריך לוודא שוב פעם, משפטית - - -     

אולגה דדון: אני רוצה ללמוד ולהכיר את הבעיה

יאיר סמוליאנוב: אז אני אומר, כיום העולים אומרים שהם לא יודעים שיש להם בכלל את האפשרות הזאת

יאיר סמוליאנוב:  אתה לא חושב שיש לך את האפשרות

יאיר סמוליאנוב:  אז אני אומר, הדבר הראשון זה בהקשר הזה

יאיר סמוליאנוב:  הדבר השני שרגע חשוב לי להגיד בעניין הזה זה, מירב, אני באמת פונה אלייך בהקשר הזה מידיעה שזה יקרה, אבל גם חשוב לי רגע להגיד את זה

יאיר סמוליאנוב:  כשאנחנו נכנסנו לדירות היה שם אירוע שלי היה מאוד-מאוד קשה שבו מישהי באה ודיברה איתנו ואז אחרי איזה כמה דקות של שיחה היא אמרה "אני חייבת להגיד לכם שלפני חודשיים היו פה גם אנשים שגם הציגו את עצמם כאנשים מאוד נחמדים, גם הבטיחו לעזור, כבר פניתי לכל מי שיכול ולא עזרו לי"

מירב כהן: היא אמרה "אני כבר אמות וזהו"

מירב כהן:  אני זוכרת

יאיר סמוליאנוב: ממש

יאיר סמוליאנוב:  לא רציתי להגיד את זה

מירב כהן: ברזיאל

יאיר סמוליאנוב: בדיוק, בביקורת ברזיאל

יאיר סמוליאנוב:  ולו המשל על הצלתי כוכב ים אחד וכדומה, אבל חשוב שהדבר הזה יקרה

יאיר סמוליאנוב:  ודבר אחרון, יעל נגעה בזה קודם לכן – כל פעם מחדש, ויש המון דיונים שזה קורה, כל פעם מחדש עולה הפיל שבחדר הזה שנקרא יש משרד שיכון, יש משרד קליטה, יש תורי המתנה נפרדים, יש פה ושם

יאיר סמוליאנוב:  כל פעם הדבר הזה עולה, כל פעם מסתכלים על זה כאיזה אירוע גדול וכדומה

יאיר סמוליאנוב:  אני אגיד שנראה לי שהדבר הבסיסי והראשוני, אני לא יודע אם יש כזה, אני לפחות לא ראיתי כזה, זה מסמך ראשוני רשמי של המדינה, של הכנסת, של ה-ממ"מ, שיבוא וידבר ופעם אחת יציג את אותה טבלה אפילו שיעל הציגה והכינה לוועדה של היום, אבל שיהיה רגע מסמך רשמי של, זאת אומרת מטעם המדינה ולא רגע מטעם אוניברסיטת תל אביב והקליניקה, עם כל האהבה והכבוד

יאיר סמוליאנוב:  ונבוא ורגע נגיד אוקיי, אלה הנתונים, אלה התנאים, אלה הדברים, עכשיו בואו נבין

יאיר סמוליאנוב:  יכול להיות שהדבר הראשון יהיה בכלל לא לאחד, יכול להיות שהדבר הראשון יהיה בכלל לא לאחד, יכול להיות שהדבר הראשון יהיה בואו נאחד תורי המתנה קודם כל

יאיר סמוליאנוב:  בואו נתעסק קודם כל בקשישים ואחרי זה במשפחות

יאיר סמוליאנוב:  אני אומר אפשר לעשות פה הרבה דברים

מירב כהן: יאיר, זה ברור

קריאה: החלטת ממשלה משנת 2011

מירב כהן: חבר'ה, אני חייבת להתקדם, סליחה

מירב כהן:  רות דיין, מנהלת מרכז השלטון המקומי

מירב כהן:  פה? תרצי להתייחס? מיד אחריה אפרת רותם מאיגוד העובדים הסוציאליים

רות דיין מדר: אנחנו שומעים את הדברים ובדיוק כמוך, כל פעם שאת הופכת אבן את מגלה כמה - - -     

מירב כהן: עוד בעיות

רות דיין מדר: כמה צריך לסדר

רות דיין מדר:  ואין ספק שצריך לעשות מערך אחיד שנותן את המענה לכל אזרח, ולא משנה אם הוא עולה, אם הוא פשוט ניצול שואה או אם הוא פשוט אדם מבוגר

רות דיין מדר:  אז צריך ליישר קו ולתת מענה אחיד

רות דיין מדר:  מבחינת מחלקות הרווחה, עשיתי בדיקה, אז אם מגיעים אליהן הן מסייעות, אם הן יכולות לתת, אם הרשות המקומית יכולה לתת איזשהו תקן כזה או אחר אז היא נותנת, בחלקיות כזאת או אחרת, אבל הנושא לא מוסדר

רות דיין מדר:  אם הנושא היה מוסדר והרשות המקומית הייתה יודעת מה תפקידה ומה היא מחויבת לעשות, היא הייתה מבצעת כמו שהיא עושה בכל שאר הדברים

רות דיין מדר:  אז ככל שהנושא יותר יוסדר יהיה לנו קל יותר להצטוות ולסייע ככל שניתן

מירב כהן: זה עניין של חקיקה?     

רות דיין מדר: חוזר, הוראות תע"ס שינו תקינה

מירב כהן: מה זה? של מנכ"ל?     

רות דיין מדר: כן, הוראות תע"ס של המנכ"ל

מירב כהן: אוקיי, תודה רבה

רות דיין מדר: אז יש מענה פרטני "אד-הוק" עבור כל פנייה ופנייה אבל אין מענה קהילתי

מירב כהן: 100%, תודה רבה

מירב כהן:  אפרת רותם, איגוד העובדים הסוציאליים, נמצאת? אוקיי, היא לא כאן, אני עוברת הלאה

מירב כהן:  לאה, רפרנטית שיכון, את רוצה להוסיף משהו? אוקיי, אם יהיה לך עוד משהו בהמשך תגידי

מירב כהן:  רותם ללוש, כאן? סיירת השיפוצים, שזה ארגון חברה אזרחית, לא כאן

מירב כהן:  מרינה, פורום למען משפחות עולים

מרינה זמסקי: מרינה זמסקי

מרינה זמסקי:  תודה על ההזדמנות לדבר

מרינה זמסקי:  אני עוסקת בנושא כבר 12 שנה

מרינה זמסקי:  אנחנו הקמנו פורום למען משפחות העולים ומיד נתקלנו בבעיית דיור שהיא מאוד קשה, גם בקרב עולים, גם בקרב קשישים עולים, ובפרט בקרב ניצולי שואה

מרינה זמסקי:  דוברי רוסית כרגע אני מדברת

מרינה זמסקי:  אני לא אוסיף, אני מסכימה עם כל מה שנאמר והזעם הזה שאנחנו מפקירים אנשים בידיים של משרד הקליטה, שלמעשה לא נותנים למשרד הקליטה כלים לבצע את מה שהחלטנו שהם יהיו המאכלסים והמקפחים וכל זה

מרינה זמסקי:  אין להם לזה לא ניסיון, לא מקצועיות, אין להם כלים, תקציבים

מרינה זמסקי:  לא משנה, ההחלטה להפריד בין שני תורים הייתה החלטה פוליטית למען מפלגה מסוימת, ואני לא מבינה, היא כנראה עד היום משרתת מפלגות אחרות – להפריד את האוכלוסייה ולעשות כאילו הם לא קיימים

מרינה זמסקי:  זה מאוד נוח לאותו מסמך של קהלת

מרינה זמסקי:  כבר לא קיימת אותה מפלגה שהתחילה את המסורת, אבל עדיין נשארו מפלגות שלאחד נוח לגדר את העדר שלה ולאחרים להתעלם מקיומם

מרינה זמסקי:  אז מצב פוליטי נמשך, וההחלטה הזאת יכולה להיות רק ברמה פוליטית, אנחנו לא נדון בזה היום

מרינה זמסקי:      ונאמר פה על מקבצים, נאמר פה על בתי גיל הזהב, אני רוצה לשים זרקור עכשיו על עוד קבוצה שלא מתאימה לא למקבצים ולא לבתי גיל הזהב ונשארת בשכירות משתי סיבות

מרינה זמסקי:  יש אנשים שמטבעם לא מסוגלים לגור במעונות

מרינה זמסקי:  אנחנו, כשלמדנו באוניברסיטה, גרנו במעונות והיה לנו טוב, כשגדלנו הבנו שאנחנו רוצים גם קצת פרטיות

מרינה זמסקי:  אז מותר גם לניצולי שואה בגיל 85 קצת פרטיות

מרינה זמסקי:  לא כולם מסוגלים לסבול עוד מאה שכנים על ידם, ויתרה על כך, אם שכן לא מוצלח אין לי ברירה

מרינה זמסקי:  בשכירות אני לפחות יכולה לברוח, במקבץ אני לא יכולה לברוח

מרינה זמסקי:  אני לנצח עם שכן שדופק לי כל ערב בקיר

מרינה זמסקי:  אני לנצח, עד המוות

מרינה זמסקי:  אבל, ויש מספר אנשים שהם ניצולי שואה ולא עומדים בתור של משרד הקליטה

מרינה זמסקי:  הם מוותרים מראש על תענוג מקבצי דיור ובית גיל הזהב

מרינה זמסקי:  קבוצת נוספת - - -     

מירב כהן: מרינה, את חייבת לסכם את הדברים

מרינה זמסקי: אני, כן, קבוצה נוספת שלא מופיעה בתארים של משרד הקליטה זה קבוצה שמפאת המצב הבריאותי לא מגיעה למקבצי דיור

מרינה זמסקי:  מפאת מצבם הבריאותי הם לא עוברים מבחן כניסה, וזה גורם לשתי בעיות חוקיות

מרינה זמסקי:  א' הם לא עוברים אז הם מנסים לא לנצל חוק שירותי סיעוד כדי לא לקחת מטפלת וכן לעמוד במבחן תפקוד עצמאי כביכול

מרינה זמסקי:  אין להם מטפלת, זאת אומרת הם עצמאיים – הם יכולים לעבור את מבחן הכניסה

מרינה זמסקי:  הם מוותרים על חוק סיעוד

מרינה זמסקי:  ודבר שני, אלה שלא נרשמו לתור של משרד הקליטה ואלה שנפלטו מתור לש משרד הקליטה מפאת מצבם הבריאותי, לא מקבלים סיוע מוגדל בשכר דירה

מרינה זמסקי:  זאת אומרת, המדינה מוכנה להקנות להם, אבל פלונטרים בירוקרטיים מונעים מהם לקבל את הסיוע בשכר דירה

מרינה זמסקי:  ודבר שלישי, הפחד לעבור מדירה לדירה הוא פחד הכי גדול של אנשים זקנים

מרינה זמסקי:  לא עוני ולא אין אוכל ואין תרופות

מרינה זמסקי:  הפחד לעבור מדירה לדירה זה פחד הכי גדול בגיל מסוים

יאיר סמוליאנוב: ולכן סיוע בשכר דירה לא עובד

מרינה זמסקי: ולכן סיוע בשכר דירה, כמו שהוא אמור לעבוד היום, הוא לא עובד

מרינה זמסקי:  אני הצעתי בזמנו למנכ"ל משרד הקליטה, לפני כמה קדנציות, לא נזכיר את שמו, הצעתי פתרון חירום

מרינה זמסקי:  ואני רוצה להציג אותו היום, רק בשני משפטים

מירב כהן: אבל את חייבת שני משפטים כי יש אנשים שהגיעו ולא ידברו

מרינה זמסקי: שני משפטים

מירב כהן: כן

מרינה זמסקי: המדינה, לאלה שלא מסתדרים עם מקבצי דיור ולא רוצים לעבור משכונה שיש להם כבר רופא משלהם וילדים לא רחוק, שמדינה תשכור את הדירות לחמש שנים שהם גרים בהן, וסיוע בשכר דירה יעבור ישירות לאותו בעל הדירה, ואנחנו יכולים לצאת עם כרזה - - -     

מירב כהן: הרעיון הזה נבחן? משרד הקליטה, משרד השיכון

מירב כהן:  הרעיון הזה של פשוט לשכור דירות על ידי המדינה לחמש שנים?     

קריאה: הוצג בתוכנית "לגור בכבוד" גם למשרד האוצר – הם סירבו

מרינה זמסקי: אני הצגתי

גילה פינקלשטיין: יש לנו איזה פיילוט, אם אני לא טועה, תקן אותי ליאוניד - - -     

מרינה זמסקי: לא, לא, לא היה פיילוט לזה

מרינה זמסקי:  אני אשמח - - -     

מירב כהן: אז בואו נשמע את ההתייחסות שלהם, בסדר?     

מרינה זמסקי: אני אשמח בבקשה אם תהיה לי הזדמנות נוספת להציג את התוכנית, אפילו עם עלויות

מרינה זמסקי:  היא לא - - -     

מירב כהן: האם בדקתם את האפשרות הזו של לשכור דירות בשוק החופשי?     

גילה פינקלשטיין: שהמשרד ירכוש עבור - - -     

מירב כהן: וזה יהיה במקום סיוע בשכר דירה

מירב כהן:  ישכור, לא ירכוש

מירב כהן:  ישכור

גילה פינקלשטיין: זה בתהליך בדיקה

גילה פינקלשטיין:  כן, בודקים את זה

לאה עלמו: יש תהליך בדיקה של הדבר הזה

גילה פינקלשטיין: יש תהליך

גילה פינקלשטיין:  הוא מורכב, אבל יש

לאה עלמו: חשבנו שהוועדה תוכל להביא לנו את הזכאים לקבוצה הזאת

גילה פינקלשטיין: יש את זה גם בדיור הציבורי

מרינה זמסקי: הזכאים לא עומדים היום בתור

מירב כהן: רגע, שנייה, שנייה, כן

לאה עלמו: לא, בסדר, אני אומרת פשוט - - -     

מירב כהן: לאה, תני לי תשובה

לאה עלמו: נבחנה האפשרות לעשות תוכנית של שכירה לטווח ארוך למען אוכלוסייה מסוימת בדיור הציבורי

לאה עלמו:  מנסים לבחון איזו אוכלוסייה, זה כרגע עדיין בעבודה

מירב כהן: של שיכון?     

לאה עלמו: של משרד הבינוי והשיכון, כן

לאה עלמו:  יחד עם משרד האוצר

מירב כהן: אוקיי

מירב כהן:  אז בואו נעשה על זה "פולו-אפ"

גילה פינקלשטיין: זה מורכב, זה מאוד מורכב

גילה פינקלשטיין:  עובדים על זה כבר הרבה זמן, זה נכון

דנה ספיר: בכל מקרה, יש לאותה קבוצה של קשישים שמתקיימים בעצם מזקנה עם השלמה ושזכאים לדיור מוגן, זה בדיוק אותם קריטריונים של שכירות בשוק הפרטי

דנה ספיר:  זאת אומרת, יש להם סיוע

מירב כהן: לא, אבל מה אומרת מרינה

מירב כהן:  מה אומרת מרינה, שנייה, תקשיבי למה שהיא אומרת

מירב כהן:  היא אומר שאנשים מבוגרים מפחדים מהאפשרות שהם יצטרכו לשכור ואז יזיזו אותם, יסגרו להם, יזיזו אותם בחלוף שנה-שנתיים

מירב כהן:  מפחדים מזה

מירב כהן:  אם המדינה יודעת להיות השוכר שסוגר לזמן יותר ארוך ויש להם גב, אז זה יכול להיות פתרון טוב עבורם

גילה פינקלשטיין: זה מודל מסוים

גילה פינקלשטיין:  כן, זה מודל, זה כמה שנים, מורכב מאוד

מרינה זמסקי: יש מודל, יש מנגנונים קיימים שאפשר להסב אותם לביצוע הפרויקט הזה

מרינה זמסקי:  אני אשמח להציג את זה בהזדמנות

דנה ספיר: זה משהו שהוא כבר בדיונים מול האוצר כבר כמה חודשים

מירב כהן: אוקיי, אז מרינה, אנא תעבירי בכתב את ההצעה שלך

מרינה זמסקי: העברתי לאריאלה

מירב כהן: הוועדה תעביר את זה למשרד הבינוי והשיכון

מירב כהן:  לוועדה, לאריאלה, למנהלת הוועדה

מירב כהן:  ההצעה תועבר למשרד הבינוי והשיכון, ונעשה על זה "פולו-אפ"

יאיר סמוליאנוב: מירב, רק לחדד משהו

מירב כהן: שנייה, שנייה

מירב כהן:  כן

דנה ספיר: ורק עוד שורה אחת, בהתייחס למה שאמרנו על מספר ההצעות, להשוות את זה בדומה לקליטה, שלא יהיה הגבלה, אז כבר הספקתי לבדוק תוך כדי

דנה ספיר:  זה משהו שהוא נמצא ממש השבוע בהחלטה כמעט סופית

דנה ספיר:  אני לא יכולה להגיד סופית בוודאות

מירב כהן: יופי

דנה ספיר: זה משהו שאנחנו מודעים לו והוא ממש - - -     

מירב כהן: יופי, אז נעשה על זה פולו-אפ

מירב כהן:  יופי, תודה

מרינה זמסקי: עוד דבר קטן

מירב כהן: מרינה, את חייבת לסיים

מרינה זמסקי: משפט

מרינה זמסקי:  משפט אחד

מירב כהן: משפט, כן

מרינה זמסקי: אני אומרת

מרינה זמסקי:  היום ברכישות של דיור ציבורי, בבנייה בהתחדשות עירונית, בונים בניינים ענקיים במקום שבו פעם היו הוסטלים ומרכזי קליטה וכו'

מרינה זמסקי:  חובה להתערב, וחלק מהדירות שנבנות במקום קומפלקסים של משרד הקליטה - לחייב מדינה להקצות לדירות לאנשים זקנים

יאיר סמוליאנוב: יש את זה בגילה, אגב, בירושלים

יאיר סמוליאנוב:  1,300 דירות הולכות להיבנות שם, 1,300 דירות חדשות, והם לא מקצים שום דירה נוספת לדיור ציבורי

יאיר סמוליאנוב:  יש בירושלים 700 ממתינים

מירב כהן: ברור

מירב כהן:  טוב

יאיר סמוליאנוב: המדינה עושה את זה

מירב כהן: רק שאלה שנייה למשרד הבינוי והשיכון שלא קיבלתי תשובה על זה קודם, לגבי סיוע מוגדל בשכר דירה, מי שבהמתנה

מירב כהן:  אנחנו רואים שיש שם אנשים בהמתנה שלא מקבלים את הסיוע המוגדל

מירב כהן:  אפשר לסייע פה במימוש, שתפנו אליהם באופן יזום?     

דנה ספיר: אז זה מתחלק עוד פעם לשתיים

דנה ספיר:  אחד, הנתונים של משרד הקליטה, אנחנו מודעים שאלה נתונים שבאים אלינו על ידי ממשק, קובץ של הקליטה, אבל גם אנחנו מודעים לזה, יודעים

דנה ספיר:  ככל שיש פנייה, זה נבדק באופן פרטני מול הקליטה

דנה ספיר:  היו לנו ישיבות על זה

דנה ספיר:  זאת אומרת, זה אחד הדברים שכל הזמן - - -      

אולגה דדון: הממשק בנינו

אולגה דדון:  דנה, אני אוסיף

אולגה דדון:  כל תור, כל ממתיני הדיור במשרד העלייה והקליטה נשלחים בממשק מסודר פעם בחודש למשרד השיכון, ומשרד השיכון מבצע תשלום בהתאם לקיום חוזה

אולגה דדון:  חייב לציים שאם הדן-אדם לא מציג חוזה שכירות הוא לא יוכל לקבל סיוע

אולגה דדון:  כי הסיוע הוא תלוי חוזה

אולגה דדון:  אם יש בעיות פרטניות אנחנו מגלים, אנחנו כל הזמן על זה, אנחנו כל הזמן בשיתוף פעולה יום-יומי, כל הזמן פותרים פרטניות של אנשים שמתלוננים, שלא מקבלים

אולגה דדון:  אנחנו כל הזמן על זה

אולגה דדון:  אבל, לדעתי, הבעיה העיקרית זה אי-קיום חוזה שכירות

מירב כהן: הבנתי, אוקיי

אולגה דדון: אפשר לבדוק את זה כמובן אם יש בעיות שנמצאות

מירב כהן: אני מבקשת מאיילה מה-ממ"מ, את רוצה להוסיף משהו? אין לך, יופי

מירב כהן:      בקי קשת מהפורום למאבק בעוני

בקי קשת: תודה לך

בקי קשת:  אז אני, ממש כדי לקצר, דברים נורא חשובים נאמרו פה

בקי קשת:  אבל אני רוצה להוסיף עוד נקודה שמדברת על הפיקוח מצד אחד, ועל השקיפות והיידוע של האנשים מצד שני

בקי קשת:  בתפיסה שלנו, המדינה היא צריכה להיות בצד של הדיירים תמיד

בקי קשת:  גם "עמידר" וגם המשרדים

בקי קשת:  מה שאומר שמבחינתנו, אנחנו מצפים לשני דברים

בקי קשת:  אחד לפעולה יזומה ושנית לשקיפות וכמה שיותר הצפה של נתונים

בקי קשת:  אני הייתי רוצה שהדו"חות של "עמידר" כל פעם יתפרסמו באתר, ורצוי יהיה גם שחלק מהדברים יהיו גם ברוסית, אבל לפחות בתור התחלה בעברית

בקי קשת:       הייתי רוצה שיהיה לנו באופן רבעוני לדעת כמה פעמים פניתם ליזם כדי שהוא יתקן וכמה סנקציות הפעלתם על יזם שלא

בקי קשת:  אני חושבת שזה גם יבטא את זה שאתם בצד של האזרחים וגם בפני עצמו, אם יתפרסם בציבור היזם X, Y, פנו אליו מאה פעמים לתקן דירות של ניצולי שואה והוא לא עשה, עצם האמירה הזאת בציבור גם זו איזושהי ענישה, איזושהי אמירה כלפיו שאני מצפה שתבוא מכם כדי לעמוד בצד של הדיירים

בקי קשת:  לא כל שכן שזה יעודד גם אתכם לוודא שזה קורה, או אפילו לפחות יציף את זה שיש בעיה

בקי קשת:  כלומר, אם תגידו לא הפעלנו אף אמצעי אכיפה כי החוזה לא נותן, אז זה צריך להיות על השולחן

בקי קשת:       אז בעיני, אני מצפה, בעצם מכם שבעצם להביא את הכל בצורה הכי פשוטה

בקי קשת:  שזה לא צריך להיות דברים שמגיעים מהחוזים, לא צריכים להתפרסם כי מישהו פונה בחופש המידע

בקי קשת:  שזה יהיה פשוט באתר, וכמו שאמרתי, שלפחות חלק יהיה גם ברוסית, במיוחד לגבי זכויות שיש

בקי קשת:  אם כתוב בהסכם שיש זכות לכך וכך, שזה יהיה באתר באותיות קידוש לבנה לפחות ברוסית אם לא בעוד שפות, כדי שהציבור יוכל להיעזר בכם כדי למצות זכויות

בקי קשת:       ובעצם אני רוצה במשפט אחרון ככה לחבר את הדברים האלה לתפיסה שאני באה, מעמותת קו רבני לזכויות אדם, אנחנו מדברים בעצם על הפסוק הזה שכולם מכירים – "והדרת פני זקן"

בקי קשת:  אבל ההתחלה של הפסוק הזה זה "מפני שיבה תקום", ותקום זה לקחת צעד בעצם יוזם

בקי קשת:  זה לא רק לקום באוטובוס, שזה כמובן חשוב, אבל זה בעצם שהציפייה זה בעצם לקום בפניהם בעצם באופן יזום

בקי קשת:  לדאוג שישמרו על הזכויות שלהם

בקי קשת:  וזה אנחנו לא רואים שקורה מספיק בשטח

בקי קשת:  כי אם אנחנו רואים, כמו שאמרה יעל, ששנה אחרי שנה אחרי שנה רואים את אותם לקויות שיש, ואנחנו מכירים את זה ממרכז זכויות וכאלה, אז משהו לא עבד עד הסוף

בקי קשת:  וה-"בפניהם תקום אנחנו", שיכולים לקום, בעצם החובה עלינו באופן יזום לדאוג שזה יקרה

מירב כהן: בקי, תודה שנתת לנו גם קצת רוח לדיון

יעל הבסי-אהרוני: הפרסום של הדו"חות, לא נגענו בזה, אבל הפרסום של הדו"חות הוא מאוד-מאוד-מאוד חשוב

יעל הבסי-אהרוני:  אני יודעת שיש ענייני פרטיות, אבל אם משרד הבריאות מצליח לפרסם את כל דו"חות הביקורת שלו מהמחלקות הסיעודיות, גם משרד השיכון וגם משרד הקליטה ו"עמידר" יכולים לפרסם את הדו"חות

יעל הבסי-אהרוני:  שהדבר הזה יהיה שקוף לציבור ושקוף לדיירים

מירב כהן: האם יש פה מישהו מארגון "חזית הכבוד"? אני לא ראיתי

מירב כהן:  הם לא הגיעו, אוקיי

מירב כהן:  אז אני בבקשה מסכמת

מירב כהן:  ככה, אז אריאלה וליאור, תהיו איתי

מירב כהן:  קודם כל, בנושא שיפוץ הדירות והתאמתן לאנשים מבוגרים, מה שימנע את אותן החלקות ונפילות

מירב כהן:  צריך לעשות פה שיתוף פעולה בין משרד הקליטה למשרד הבינוי והשיכון

מירב כהן:  אני מבקשת שתשבו ביחד, תראו איך מסנכרנים כך שהתקציבים שמוקצים לעניין ינוצלו באמת

מירב כהן:  ואנא, יהיה דיון "פולו-אפ" לדיון הזה, באותו דיון תציגו את הממצאים

מירב כהן:  אני מבקשת לתאם סיור בלוד, ולפני שאני אגיע ללוד, אני מבקשת שהקליניקה, יעל הבסי, אנא תרכזי את כל התלונות של הדיירות ממקבץ הדיור של משרד הקליטה בלוד

מירב כהן:  תעבירי בבקשה גם לאריאלה, מנהלת הוועדה, וגם לאולגה ממשרד הקליטה

מירב כהן:  הדברים ייבדקו, ולאחר מכן אני גם אבוא לסיור בלוד

מירב כהן:      אני מבקשת לחזור לארבעת הדיירים שביקרנו ביפו ולראות איך המענה על המקלחון, על המדרגה, על הרטיבות, על הדברים האלה, מקבלים מענה

מירב כהן:  וגם ליפו אני אעשה ביקור המשך, בסדר? אחרי שהדברים הועברו

מירב כהן:  אגב, את הממצאים מיפו אנחנו כן העברנו לכל המשרדים מראש

מירב כהן:  היועצת שלי, ליאור, כתבה מסמך

מירב כהן:  אנחנו נחזור לשם לביקור המשך ונראה שבאמת הדברים קיבלו מענה

מירב כהן:  אני עוברת לסעיף הבא

מירב כהן:  צריך לעשות איזושהי פגישה של משרד הקליטה עם "עמידר" ומשרד השיכון עם "עמיגור" כדי לראות איך אפשר ללמוד מהמודל החדש שיש ב"עמיגור"

מירב כהן:  איך אפשר, ברור שזה פרויקטים ישן מול חדש, ולא הכל ניתן להעתקה, אבל בטוח יש תובנות שכן ניתנות להעתקה

מירב כהן:  הן ברמת הפיקוח על איכות הדירות, הן ברמת מחויבות הקבלון לעשות תיקונים שוטפים, הן ברמת החוזים שניתנים לדיירים, והן ברמת מעטפת השירותים הסוציאליים שניתנת לאנשים במקום

מירב כהן:  חוץ מזה, אני חושבת, הייתה פה הערה של מנכ"ל "עמיגור" שכדאי להציע לדיירים שנמצאים במקבצים הישנים לעבור למקבצים החדשים ש"עמיגור" בונים היום – אולי ירצו, אולי לא ירצו כי קשה להם המעבר, אבל בהחלט אפשר להציע

קריאה: באזורים רק - - -     

מירב כהן: באותו אזור גיאוגרפי

מירב כהן:  אם יש מקבץ חדש באותו אזור גיאוגרפי והבן-אדם רוצה, אז אפשר לאפשר לו את זה

קריאה: את מתכוונת באזורים שבהם הביקוש הוא לא רב

מירב כהן: באזורים שבהם ל"עמיגור" יש דירות פנויות

קריאה: בדיוק

מירב כהן: אנחנו מבקשים, הוועדה מבקשת ממשרד הבינוי והשיכון לעצור את הנוהל שבמסגרתו זכאים שסירבו פעמיים לדירה מאבדים את הזכאות שלהם

מירב כהן:  אנחנו מבינים שזה כבר נמצא בתהליך, אני מברכת על זה

מירב כהן:  בדיון הזה אנחנו נעשה על זה "פולו-אפ" ונראה שזה באמת נכנס לתוקף

מירב כהן:       צריכה להיות עבודה, אנחנו מבקשים שתהיה פגישה של מרכז השלטון המקומי, משרד רווחה ומשרד הקליטה כדי לראות כיצד לשכות הרווחה המקומיות מסתנכרנות עם מקבצי הדיור של משרד הקליטה

מירב כהן:  כיוון שאין להם מעטפת סוציאלית כמו במקבצים של משרד הבינוי והשיכון, צריך לראות איך אנחנו מתבססים על המעטפת הסוציאלית שהשלטון המקומי יודע להעמיד

מירב כהן:  ברור שיש פה מגבלות של כוח כי זה בנוסף לעבודה שלהם, אבל בסוף הדיירים במקבצים הם חלק מדיירי העיר, אז צריך לתת לזה מענה

מירב כהן:  אז אנחנו מבקשים שתהיה פגישה של מרכז השלטון המקומי, משרד הרווחה ומשרד הקליטה

מירב כהן:  נעשה על זה גם "פולו-אפ"

מירב כהן:      בדיון הבא נבקש התייחסות של משרדי השיכון והאוצר למודל שהועלה פה על ידי מרינה וגם יועבר אליכם בכתב, שהמדינה תשכור דירות בשוק החופשי עבור אותם זכאים לסיוע בשכר דירה, ואז תהיה להם וודאות שהדירה תעמוד לרשותם לפחות למספר שנים

מירב כהן:  אנחנו מבינים שזה כבר נבחן, ואנחנו בדיון הבא נראה לעשות על זה "פולו-אפ" ולהבין איפה זה עומד

מירב כהן:  ואנחנו נעביר לכם בכתב את הצעתה של מרינה

מירב כהן:  ונקודה אחרונה - חשוב לשים דגש שמי שנמצא בהמתנה לדיור ציבורי, תיעשה אליו פנייה יזומה כדי לוודא שהוא מקבל את שכר הדירה המוגדל, בהינתן שיש חוזה

מירב כהן:  אני מבינה שלפעמים יש בעיה שאין חוזה, אבל כדי למנוע מצב שבן אדם לא מקבל את מה שמגיע לו, חשוב לשים דגש על פנייה יזומה אליו ולוודא שהוא מקבל את הסיוע המוגדל בשכר דירה

יאיר סמוליאנוב: אגב, מירב, חוזה – הם ביטלו אותו נגיד לעולים החדשים שהגיעו מאוקראינה, אמרו אתם לא צריכים חוזה אם אתם מקבלים סיוע בשכר דירה

יאיר סמוליאנוב:  זה משהו שהם מבינים במשרד השיכון שהוא חסם

יאיר סמוליאנוב:  ולכן, בכלל ההצגה של חוזה, היא לא כל כך ריאלית

יאיר סמוליאנוב:  היא יותר נועדה כמחסום

יאיר סמוליאנוב:  היום, למשל, כל האוכלוסייה הערבית לא יכולה לקבל סיוע בשכר דירה בכלל

יאיר סמוליאנוב:  למה? כי אין להן חוזים, הם גרים שם בחמולות, הם גרים שם בזה

יאיר סמוליאנוב:  אין חוזים

יאיר סמוליאנוב:  אז צריך לשקול בכלל את הנושא הזה על אוכלוסיות

יאיר סמוליאנוב:  זה לא רק להגיד, כי הרבה אוכלוסיות לא יכולות להביא את זה

קריאה: כי זה דיור - - -     

קריאה: זה נושא חשוב

מירב כהן: אני לא יכולה לפתוח על זה כרגע דיון כי אנחנו בסוף הזמן

מירב כהן:  אז תתייחסי ממש בקצרה

אולגה דדון: לגבי פנייה יזומה, זה קצת בעייתי לעשות פנייה יזומה ל-25,000 ממתינים

אולגה דדון:  אנחנו כן פועלים לכל מי שפונה אלינו מיידית לטפל במי שלא מקבל

מירב כהן: אי אפשר לשלוח להם מכתב או הודעת סמס? תראי, אנחנו במנוקד לשוויון חברתי, היה לנו מאות אלפים, כמעט 700,000 שהיו במאגרים שלנו, שהיו מתקשים איתם בזמן קורונה או בזמנים אחרים באמצעות סמסים

מירב כהן:  מאוד חשוב שיהיה לכם את המידע הזה ותוכלו לתקשר איתם

מירב כהן:  כדאי למצוא דרך להגיע אליהם, גם אם זה לא שיחה אנושית אז בכתב או בסמס

אולגה דדון: נבדוק איך אפשר לעשות את זה

קריאה: אני לא יכולה לדבר בשם הרשות לניצולי שואה, אבל אולי לניצולי שואה הם יכולים - - -     

מירב כהן: לניצולי שואה יש דרכי דיבור, אבל יש פה, אני רוצה לתת מענה לקהל אפילו עוד יותר רחב

מירב כהן:       אוקיי, אז זה הסיכום

מירב כהן:  זה אומר שיש לי פה שני סיורים שנגזרים מזה ועוד דיון פולו-אפ על שמונה נקודות שציינו כאן

מירב כהן:  אני, ברור לי, סליחה, סליחה, ברור לי שאנחנו לא טיפלנו בבעיית המאקרו, שזה התורים האינסופיים וההיצע הקטן ותוכנית הייבוש המכוונת מראש של הדיור הציבורי

מירב כהן:  אנחנו מנסים לפחות, בכללי המשחק הקיימים, לייצר מצב שהכסף מגיע ליעדו והשירות ניתן

מירב כהן:       אז תודה רבה לכם, ונהיה בקשר אחרי הדיון עד לדיון הבא

מירב כהן:  תודה