ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 77, 2023-07-03 00:00

יוסף טייב: בוקר טוב

יוסף טייב:  אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא יישום דו"ח ועדת ביטון להעצמת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך

יוסף טייב:  אני רוצה לומר, קודם כל, ברוך הבא, מר ביטון, על העבודה האינטנסיבית לטובת העניין; אדוני חבר הכנסת לשעבר אוחיון; חברי הכנסת; ראשי ארגונים; משרדי ממשלה

יוסף טייב:       אני רוצה לומר שוועדת ביטון המליצה המלצות רבות, שהיו אמורות לשנות את פני החינוך במדינת ישראל

יוסף טייב:  עיקרי ההמלצות היו לשנות את תכנית הלימודים בהיסטוריה; לשלב יצירות של יוצרים מזרחים; לציין יום מיוחד לנושא במערכת החינוך; לציין את העליות מארצות המזרח; להקים מוזיאון, ועוד מסקנות רבות

יוסף טייב:      עם הגשת הדו"ח – הייתה התרוממות רוח; שהדברים אכן ישתנו

יוסף טייב:  הרעיון היה של אחדות, קבלה והכרה אחד של השני, ואנחנו נשמע וניחשף למה נשתנה, אם אכן נשתנה; מהו גודל התקציב? האם מדובר ב-250 מיליון ₪ לשנה? מעל ל-1

יוסף טייב: 2 ₪?

יוסף טייב:  אנחנו נרצה להיחשף גם למשרדי הממשלה אבל גם להבין מה נשתנה מול מל"ג – האם יש מחקרים ועבודות שנעשות היום סביב הנושא הזה?     ברשותכם, אני אתן את רשות הדיבור למר ביטון

יוסף טייב:  בבקשה

אברהם ביטון: בוקר טוב

אברהם ביטון:  אני רוצה, קודם כל, להודות מעומק לבי לחבר הכנסת, יו"ר הוועדה, מר יוסף טייב, על הנכונות שלו ועל ההכרה שלו בחשיבות הנושא, ובאפשרות של הבוקר לפגוש עשרות אנשים שוועדת ביטון נגעה לליבם

אברהם ביטון:  הנושא היה חשוב, בראש ובראשונה, כדי להביא להכרה במשמעות ובחשיבות של זהות יהדות המזרח, ולהעצמה של הזהות הזו

אברהם ביטון:      כאשר קיבלנו על עצמנו, לפני שמונה שנים, לבדוק האם באמת יש חסר בתוכניות הלימודים בתוך בתי הספר – הגנים, בתי הספר היסודיים, תיכון – אנחנו כמעט נבהלנו

אברהם ביטון:  לא היו דברים בעלי נוכחות ומשמעות בתוך תכניות הלימודים

אברהם ביטון:  אני אמחיש את זה בכך שלפעמים קרובות, נער היה גומר בגרות ולא ידע דבר וחצי דבר על גדולי יהדות צפון אפריקה, בוכרה, תימן וכדומה

אברהם ביטון:      18 קהילות התדפקו על דלתות הוועדה

אברהם ביטון:  קיימנו לא מעט ימי עיון עם עשרות של חוקרים, פרופסורים, דוקטורים וכו', ממיטב האקדמיה

אברהם ביטון:  לצערי, הדו"ח שאנחנו הגשנו לשר החינוך, כהמלצה – 350 עמודים של המלצות – שחבר הכנסת אומר, בצדק: 1

אברהם ביטון: 2 מיליארד ₪ שהתפרסו על פני חמש שנים – מזה לא מומש כמעט כלום

אברהם ביטון:      מה קרה, בעצם? הייתה אי הבנה עמוקה בין משרד החינוך לבין ועדת ביטון

אברהם ביטון:  משרד החינוך, עם כל הרצון העצום והאמיתי, עד היום, להשתמש בכלים המעטים שנמצאים אצלו כדי לממש את החזון של ועדת ביטון – היכולת שלו הייתה ונשארה מוגבלת

אברהם ביטון:  לכן, אנחנו באנו ואמרנו: ללא שינוי עמוק וקבוע בתקציבים ובמסגרות – אנחנו ניזרק ממשלה לממשלה, משלטון לשלטון

אברהם ביטון:      אני רוצה להגיד לכם: אנחנו נתקלים בגישה חיובית יוצאת מן הכלל של כל הממשלות

אברהם ביטון:  אני, הרי, לא חשוד באיזו שהיא זהות פוליטית

אברהם ביטון:  אני משורר

אברהם ביטון:  זהו הכלי הנפלא שעומד לרשותי לאהוב את עם ישראל ואת החברה הישראלית; להימנע מכל הסכסוכים והתהומות האלה שבאים עלינו, בוקר-בוקר, ערב-ערב, לילה-לילה

אברהם ביטון:  אני שייך לאלה שאומרים: צריך לאהוב

אברהם ביטון:  ויש יכולת לאהוב אחד את השני

אברהם ביטון:  אחת הדרכים היא להכיר זה את זה

אברהם ביטון:      לצערי, יהדות המזרח לא זוכה להערכה מספקת בקרב כלל החברה הישראלית

אברהם ביטון:  היא לא זוכה לתשומת לב ולהיכרות

אברהם ביטון:  אני אומר: תכירו; תרדו לפריפריה

אברהם ביטון:  מה ירד מכם? אתם תאהבו יותר אחד את השני

אברהם ביטון:  הבעיה היא של אי קביעות ושל חוסר מערכת שתיתן מענה

אברהם ביטון:  לכן, היום, אחרי כשמונה שנים, קמתי מהספר החדש שאני כותב ואמרתי: אני אעלה לירושלים, עם חברים טובים מאוד שלי בתוך ועדת ביטון

אברהם ביטון:  לילות כימים בלי תמורה – הכל בהתנדבות גמורה

אברהם ביטון:  איתנו ד"ר שמעון אוחיון, חבר כנסת לשעבר; ד"ר מלכה כץ; יוחאי סולומון, ורבים אחרים, שרוצים לקדם את הנושא

אברהם ביטון:      לכן, אני מגיע למסקנה שבלי חוק ספציפי, ייחודי, ייעודי, למורשת יהדות המזרח – אנחנו נמשיך ליפול בתוך הרצון הטוב, הנפלא, כשלעצמו, של משרד החינוך; של המשרד לשוויון חברתי; של גופים וולונטריים רבים, ככל שיהיו, אבל ללא מסגרת קבועה וללא תקציב

אברהם ביטון:       לכן אני אומר: דבר ראשון – חוק

אברהם ביטון:  דבר שני – מינהלת מיוחדת של יהדות המזרח בתוך משרד החינוך

אברהם ביטון:  דרך אגב, זוהי מסגרת שהייתה קיימת עשרות שנים, בהקמתו של יצחק נבון ז"ל, עליו השלום, וקמו אנשים שלא מבינים דבר וחצי דבר בעומק של החברה הישראלית, וביטלו את האגף למורשת המזרח בתוך משרד החינוך, מתוך איזו שהיא הבנה מוטעית, שאם אנחנו ניתן ליהדות המזרח מקום של כבוד, של ייחודיות – אנחנו נפגע בכלליות הישראלית

אברהם ביטון:       אני אומר: אנחנו צריכים לחזק את כל החלקים של החברה הישראלית

אברהם ביטון:  דבר ראשון – חוק; דבר שני – מינהלת; ודבר שלישי – אישור תקציבי, מידי, של 250 מיליון ₪ לשנה לאורך חמש שנים

אברהם ביטון:  אנחנו, אלה שנתנו את ימיהם ואת לילותיהם בוועדת ביטון, כדי להכיר את הצרכים, אומרים: הצרכים הם על השולחן; אנחנו מכירים אותם

אברהם ביטון:       התראיינתי אתמול אצל איבגי בערוץ 14

אברהם ביטון:  שאלתי אותו: "תגיד, מר איבגי, אתה שמעת על ג'ראדה? על הפוגרום באוג'דה?"

אברהם ביטון:  "לא", הוא אומר, "אבל הבעיה שלי היא שלא רק אני, אלא שגם הילדים שלי – מערכת החינוך לא מפגישה אותם עם התכנים"

אברהם ביטון:  שמעתם על דונה גרציה; שמעתם על גדולתו של ניסים בכר, שחולל את המהפכה בעברית; שמעתם על יהודה אלקלעי

אברהם ביטון:  דמויות נפלאות

אברהם ביטון:  זה נכון – יש רצון טוב

אברהם ביטון:       אני חייבת לשבח – ואתה תסלח לי, חבר הכנסת טייב, על כך שאשבח מישהו מהמחנה השני – את אמילי מואטי, שהייתה בקדנציה הקודמת ראש ועדת משנה לוועדת החינוך, והיא והחברות שלה כתבו מחקר יוצא מן הכלל, שאני ביקשתי לשלוח לכל המשתתפים כאן

אברהם ביטון:      לכן, אני מבקש ומציע שהיום תהיה גם משמעות של התעוררות מחודשת בתודעה לגבי חשיבות יהדות המזרח, על ההיסטוריה שלה, על הספרות שלה וכו'

אברהם ביטון:  הדברים כבר ידועים ומובנים

אברהם ביטון:  יחד עם חידוש התודעה בדבר החשיבות – יש לצאת מכאן בקריאה לתקציב, שיפעיל את המנגנונים הראויים לחידוש הפעילות בתוך משרד החינוך

אברהם ביטון:       היום, אתם תשמעו גם פקידים של משרד החינוך, שיראו לכם כמה הם תרמו וכמה הם עשו

אברהם ביטון:  הכל נכון, אבל ללא תקציב עבורם – הם יישארו כפותי ידיים וכפותי רגליים

אברהם ביטון:  תודה רבה על ההזדמנות להשמיע את הפתיחה על הנושא של היום

יוסף טייב: תודה רבה, אדוני

יוסף טייב:  אני רוצה להרגיע אותך: פה, בוועדה, אנחנו נוהגים לפרגן אחד לשני, וזה לא משנה אם ימין, שמאל, אופוזיציה וקואליציה

יוסף טייב:  ברשותכם, אני אתן את הדיבור לחבר הכנסת דן אילוז, שצריך לצאת

יוסף טייב:  בבקשה

דן אילוז: תודה רבה, אדוני היושב ראש

דן אילוז:  תודה רבה, ארז ושמעון, על כל העבודה המדהימה שעשיתם

דן אילוז:  קודם כל, אני כבר אגיד שאני צריך לצאת מוקדם, בגלל ששר הכלכלה מחכה למעלה, אז אני מצטער, אבל היה לי חשוב מאוד להגיע לפה, למרות שאני לא חבר ועדה

דן אילוז:  אני חושב שהדיון שמתקיים פה היום – אמנם הוא לא ייפתח מהדורות וכותרות בעיתונות, אבל זהו אחד הדיונים החשובים ביותר שמתקיימים היום בכנסת

דן אילוז:  הוא מייצג מעבר עמוק מאוד, שהתקיים בחברה הישראלית, בין איזו שהיא תחושה של הצורך בשלילת גלות; בהתנתקות מכל המסורות שהיו לנו בחוץ לארץ – ולא חשוב, אגב, אם הן אשכנזיות, ספרדיות, תימניות, עירקיות, הודיות וכו' – לבין ההבנה שדווקא הכוח שלנו מגיע מהמסורות האלה; מהמגוון היפה והמדהים שיש בכל המסורות האלה

דן אילוז:      נכון שעלינו לארץ – ואין ציוני יותר ממני; אתם יכולים לשאול מסביבכם ולראות – אבל דווקא מתוך תחושת ציונות, אני אומר ששלילת הגלות הייתה טעות, ומה שהיינו צריכים להוביל היא עמדה של קיבוץ גלויות

דן אילוז:  זה מה שאנחנו רואים היום: יותר ויותר אנשים שמבקשים להתחבר בחזרה לשורשים שלהם, של המשפחה שלהם, וגם של החברים שלהם – גם אם אלה לא השורשים שלהם

דן אילוז:      אני אסיים עם פרויקט אחד שעשיתי בירושלים, שנראה לי שכן ראוי לספר עליו פה, כי ההשראה שלו הייתה מוועדת ביטון

דן אילוז:  כשהייתי חבר מועצת עיר בירושלים, עשיתי פרויקט של גיוון שמות הרחובות, כדי לתת מקום להרבה מאוד מסורות שאין להן מקום במרחב הציבורי

דן אילוז:  יש הרבה בירוקרטיה בתוך העולם של אישור ועדת שמות, ולכן רק עכשיו אני מקבל אישור על דברים שעשיתי כחבר מועצה, אבל עדיין, עכשיו – אני מקבל את ההצלחות

יוסף טייב: על זה נאמר: הזורעים בדמעה – ברינה יקצורו

דן אילוז: בינינו, הייתי באופוזיציה ועכשיו אני כבר לא, אז כנראה שמאשרים עכשיו ואז לא היו מאשרים, אבל זה כבר פוליטיקה

דן אילוז:  לדוגמה: הולך לקום שם רחוב בירושלים על שם פרחה ששון, שאני חושב שהיא צריכה להיות מודל לחיקוי לכל ילדה בישראל; בטח עבור מי שמגיעה מהמסורת הזו, אבל לא רק

דן אילוז:  כל ילדה בישראל צריכה לדעת מי זו פרחה ששון

דן אילוז:  אחת מהנשים הכי מדהימות

דן אילוז:  "הרוטשילדים של המזרחים" – כך היו קוראים להם – אבל לא רק בגלל שהיא הייתה עשירה, אלא גם בגלל שהיא הייתה אישה חזקה, עוצמתית, משכילה, שהייתה עושה חברותא עם הבן איש חי

דן אילוז:  תלמידה חכמה, ממש

דן אילוז:      עוד דוגמה: רחוב על שמם של קהילת ביתא ישראל

דן אילוז:  אין להם מספיק ייצוג במרחב הציבורי, וגם להם מגיע

דן אילוז:  מגיע לילד אתיופי שגדל בירושלים לראות גם שם רחוב על שם גיבורי התרבות שלו – פרדה אקלום, ועוד אנשים שפעלו

דן אילוז:  מגיע להם לדעת שגם הם יכולים להיות גיבורי תרבות, ולא רק אנשים שבאים ממגזרים אחרים

דן אילוז:       יש לזה חשיבות מאוד גדולה, גם לילד האתיופי וגם לנו, כי הסיפור הציוני שלנו לא יהיה שלם עד שאנחנו לא נדע להכליל את כל הסיפורים השונים לתוך סיפור אחד גדול, של חזרה לארץ מכל העולם כולו

דן אילוז:  לכן, אני חושב שזוהי אחת הוועדות החשובות שמתקיימות היום פה, בכנסת

דן אילוז:       אני שוב מודה למי שעמל, ואני שותף שלכם

דן אילוז:  אמנם, אני לא בוועדת החינוך, אבל אני תמיד אהיה פה ונוכח, לכל מה שצריך, ואני אשמח לקדם את הנושא

דן אילוז:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  נעמה, בבקשה

נעמה לזימי: תודה

נעמה לזימי:  אני רק רוצה להגיד לך, דן, שיש לנו איזה משהו במשותף: כשנכנסתי לכנסת – אמרו לי שאישרו לי בקשה לרחוב בחיפה על שם ד"ר ויקי שירן, זיכרונה לברכה

נעמה לזימי:  עושים מה שאפשר, אבל צריך להפוך את זה למשהו הרבה יותר קבוע וממשי

נעמה לזימי:  אז קודם כל, תודה לך, יו"ר הוועדה, על הדיון הזה; וכמובן, תודה למורנו ורבנו, ארז ביטון, על הנחישות שלך לממש את הדו"ח הזה

נעמה לזימי:  עד שזה יקרה במלואו – אני חושבת שהנוכחות שלך כאן היא כוח מניע לחלוטין, גם של השותפים והשותפות פה

נעמה לזימי:      אני אתחיל בזה שעבורי – הסיפור הזה של דו"ח ביטון הוא הסיפור הישראלי השלם, אבל הוא גם הסיפור של הבית שלי – גם הבית בו גדלתי וגם הבית שהקמתי

נעמה לזימי:  אני חושבת שבבית הזה, בכנסת, הפעולה למען הכרה במורשת ובתרבות של כל יהדות ערב היא משהו שאפשר לגשר עליו, בין כל הפערים – בין ימין ושמאל, אופוזיציה וקואליציה

נעמה לזימי:  זו אפילו ההזדמנות שלנו לעשות מעשה שהוא הסיפור של החיבור הישראלי

נעמה לזימי:       הסיפור הישראלי היום – הוא סיפור חסר, וזהו העניין פה

נעמה לזימי:  הוא סיפור חסר כי לא הכל נכתב; לא הכל מוצג; לא הכל נלמד

נעמה לזימי:  אני נשואה לסופר – שהוא גם מורה – שהספר הראשון שלו היה על הפסיפס התרבותי הישראלי – וגם זכה בפרס שרת התרבות – אבל שהוא גם חוקר יהדות איראן

נעמה לזימי:  הפתיע אותי לגלות, כשהוא התחיל לחקור את התחום של עליית יהודי איראן, שזהו תחום חלוצי

נעמה לזימי:  מה זאת אומרת: "תחום חלוצי"? זוהי עלייה מפוארת, שחלקה, אפילו, מלפני קום המדינה

נעמה לזימי:       זה לימד אותי עד כמה החוסר הזה הוא אובדן של ידע, ושאם אנחנו לא נשכיל לעגן את דו"ח ביטון בחוק ובתקציב – בסופו של דבר, לא נוכל לשחזר את הידע, את הסיפורים, את הטעמים, את המסורת ואת התרבות הזו, שהיא העושר התרבותי שלנו

נעמה לזימי:  האם אנחנו רוצים להיזכר אחרי שכבר לא נוכל לראיין, לתחקר ולהביא את הסיפורים? זוהי שאלה גדולה, על אומה שרוצה את התרבות של כולנו בתוכה

נעמה לזימי:      אני רוצה להגיד לך, יו"ר הוועדה, בקריאה כאן – שאני יודעת שהתקציב כבר עבר

נעמה לזימי:  אני יודעת שהדו"ח הזה לא נכלל בתקציב

נעמה לזימי:  אני חושבת שיש לנו פה יכולת להתחיל תהליכים תקציביים משמעותיים

נעמה לזימי:  אני תמיד אומרת: יש מהפכות גדולות ויש מהפכות קטנות

נעמה לזימי:  אם נצליח, כבר בשנה הזו – ואני לחלוטין לשירותך בהכל – להחליט על חלק מהדברים שכבר אפשר ליישם תקציבית, ולדרוש העברה תקציבית אליהם – כבר נעשה מעשה

נעמה לזימי:  בשנת התקציב הבאה – נוסיף תוספת נוספת, ובתקציב הבא שייבנה – נדאג להכליל את הכל

נעמה לזימי:  אבל אם לא נעשה מעשה, ונשאיר את החוסרים הללו כמשהו עומד, שלא מטפלים בו לאט-לאט – הדו"ח הזה לעולם לא ייושם

נעמה לזימי:  לכן, התפקיד שלנו הוא להפוך אותו, הלכה למעשה, למעוגן תקציבית, לאט-לאט

נעמה לזימי:      נעשה פה מחקר מאוד מקיף, ואני מברכת עליו

נעמה לזימי:  הוא מלמד אותנו על התהליכים החסרים, כמו גם על מה שכן נעשה

נעמה לזימי:  אני חושבת שבסופו של דבר, אמר נכון ארז ביטון – יש פעם אחר פעם דיונים מאוד חיוביים, בכל ממשלה

נעמה לזימי:  הלב והנשמה נמצאים

נעמה לזימי:  המעשה – פחות

נעמה לזימי:  הגיע הזמן שנחבר בין הלב והנשמה לבין המעשה, ואת כל הרצון הטוב – נתרגם גם לתקציב

נעמה לזימי:  זוהי זכות, עבורנו, לעשות אל מול התיקון הזה

נעמה לזימי:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  חבר הכנסת לשעבר, ד"ר שמעון אוחיון

יוסף טייב:  בבקשה, אדוני

שמעון אוחיון: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש

שמעון אוחיון:  אנחנו מאוד מעריכים את זה שבפנייה יחסית קצרה – אפשרת לנו, ויזמת את הישיבה המיוחדת הזו

שמעון אוחיון:  זוהי הזדמנות, כמובן, להודות לארז ביטון, חברנו הטוב שמוביל אותנו; לכל חברי הוועדה שנמצאים פה; פרופ' משה עמאר: פרופ' חביבה פדיה; ד"ר כ"ץ; סלומון ואחרים, שטרחו ועמלו

שמעון אוחיון:       אני אנסה להיות יותר פרקטי, ולהתחיל בשתי דוגמאות, כדי להמחיש

שמעון אוחיון:  לפני שנים רבות, יחסית – כעשר שנים – ארגנתי כנס באוניברסיטת בר אילן, שהקדשתי אותו לרבי שלום שבזי

שמעון אוחיון:  הייתה אז טענה שלא מלמדים אותו

שמעון אוחיון:  הוזמנתי לשיח ברדיו, כשהמנחה היה גבי גזית, ומולי עמד פרופ' מנחם פרי

שמעון אוחיון:  אני הייתי אז קצת בוטה

שמעון אוחיון:  ידעתי שאין מה לעשות; היום, בתקשורת, אתה צריך גם לומר דברים קשים, לפעמים, והתקוממתי כשראיתי שתי שאלות בבחינת הבגרות שמתייחסות לנתן זך

שמעון אוחיון:  אין לי שום דבר כנגדו, בוודאי; אני מעריך את יצירתו של נתן זך, אבל מה עם שבזי? ופרופ' מנחם פרי אמר לי: "אם אתה תלמד את שבזי בבית הספר התיכון – אתה תהיה בדיחה"

שמעון אוחיון:  הדברים מוקלטים וקיימים

קטי קטרין שטרית: למה אני לא מתפלאת?      

קריאה: זה מתוך בורות

קטי קטרין שטרית: זה לא מתוך בורות ;זה מתוך גזענות

קטי קטרין שטרית:  למה אתם עוטפים את זה במילים?     

שמעון אוחיון: זה לא משנה

שמעון אוחיון:  אני, כרגע, מצביע על עובדה

שמעון אוחיון:  זוהי דוגמה אחת, ויש לי המון דוגמאות

שמעון אוחיון:  אני רוצה לעבור לעוד דוגמה: לפני כשנה וחצי ארגנתי כנס בין-לאומי על משפט עברי במרוקו

שמעון אוחיון:  לקחתי איתי את מיטב הפרופסורים המתמחים במשפט עברי במרוקו

שמעון אוחיון:  אני לא אכנס לסוגייה, כי אנשים שואלים: "מה? משפט עברי במרוקו?" – כן

שמעון אוחיון:  זה נחקר באוניברסיטאות

שמעון אוחיון:  איתי היה פרופ' אליקים רובינשטיין, המשנה לנשיא בית המשפט העליון

שמעון אוחיון:  הוא חוזר מן הכנס, וכותב בטור הקבוע שלו, בידיעות אחרונות: "היינו נבערים ביחס לחכמי מרוקו – תורתם, בינתם ומשנתם

שמעון אוחיון:  לא הכרנו"

שמעון אוחיון:  חבל מאוד, כי אילו היינו מכירים – בוודאי היו כולם לגבי הפסיקה לגבי מעמד האישה, שהייתה נועזת; לגבי סוגיית הכשרות, שהגיעה לקטסטרופה פה, במדינה; לגבי פתרונות

שמעון אוחיון:       שתי הדוגמאות מצביעות על היעדר נוכחות של ערכים, שהם חשובים לכלל ישראל

שמעון אוחיון:  רבי שלום שבזי כתב למעלה מ-1,000 שירים, והחזיק את הקהילה בשירה שלו, ובאהבה שלו לארץ ישראל

שמעון אוחיון:  זוהי תנועה ציונית בפני עצמה

שמעון אוחיון:  הוא היה תנועה ציונית בתימן במשך מאות שנים

שמעון אוחיון:  להגיד: "ללמד אותו זו בדיחה" – זה מחוסר היכרות, וגם, הייתי אומר, מבורות ומהתנשאות מסוימת

שמעון אוחיון:      מכאן, אני מגיע לקטסטרופה שקרתה לנו

שמעון אוחיון:  לפני 18 שנים – היינו במקום אחר

שמעון אוחיון:  משרד החינוך תקצב מכונים למחקר, קורסים, חוגים, והיינו על הסוס

שמעון אוחיון:  אמרנו: "אנחנו בדרך"

שמעון אוחיון:  קמו מכונים; באוניברסיטת בר אילן היה חוג, שבו יכולת לקבל תואר במורשת יהדות המזרח – לא פחות ולא יותר; היו חוגים בבתי הספר לחינוך – איך מלמדים מתודיקה להוראת ספרות המזרח, ולהוראת ההיסטוריה של המזרח

שמעון אוחיון:  דברים מאוד מיוחדים

שמעון אוחיון:      באה גזרה, בתקופה של שרת החינוך דאז, שחיסלה את המכונים

שמעון אוחיון:  הכל נסגר

שמעון אוחיון:  אבל שם – צמחו מיטב החוקרים שלנו

שמעון אוחיון:  היום, פרופ' אהרון גימני, חוקר גדול של - - -      

מאיר כהן: איזו שרה, שמעון?     

שמעון אוחיון: לימור לבנת

שמעון אוחיון:  אני לא חושש מלהזכיר

שמעון אוחיון:  לצערי – זו הייתה טעות גדולה מאוד

שמעון אוחיון:  נסגרו המכונים, ומיד כשהאוניברסיטאות ראו שאין הקצבה – נסגר הכל

שמעון אוחיון:  שם צמחו מיטב הפרופסורים שלנו

שמעון אוחיון:  פרופ' משה עמאר – אני מקווה שהוא עוד יגיע לפה

שמעון אוחיון:  הוא אמור להיות כאן – על יהדות מרוקו; פרופ' שאול רגב, על יהדות בבל; פרופ' אהרון גימני – כולם צמחו שם

שמעון אוחיון:  מה היה? חצי משרה במחקר, וחצי משרה בהוראה של קורסים ברחבי האוניברסיטאות

שמעון אוחיון:       מעל 18 שנים שיש יובש

שמעון אוחיון:  אין עתיד

שמעון אוחיון:  אין תשתית מחקרית

שמעון אוחיון:  אין מי שיביא לנו איזו שהיא בשורה

שמעון אוחיון:  מישהו שיעמוד מול מנחם פרי, ויגיד: "אני חוקר ספרות

שמעון אוחיון:  אני מבין בתרומתו הכבירה של שבזי

שמעון אוחיון:  איתי – תתמודד

שמעון אוחיון:  איתי – תציג את הטיעונים שלך"

שמעון אוחיון:  הבעיה היא שלנו, במועצה להשכלה גבוהה: האג'נדה שלה לומר זאת בפירוש היא איננה אג'נדה של מורשת עם ישראל, ועל אחת כמה וכמה – לא של מורשת יהדות המזרח, ולא כאן המקום להצביע על מחקרים

שמעון אוחיון:  זה לא מעניין אותם

שמעון אוחיון:       לכן, אני קורא מכאן אל משרד החינוך: תחזירו את המכונים

שמעון אוחיון:  תחזירו את כל התשתיות שהיו באוניברסיטאות, בצורה ישירה

שמעון אוחיון:  אל תצפו שהמל"ג יצטרף אליכם

שמעון אוחיון:  הוא לא יקציב אגורה אחת מתקציבו לעניין הזה

שמעון אוחיון:  תעקפו אותו, כפי שעקפתם אז, ונקים תשתית מחקרית בעניין הזה, שהיא מאוד חשובה

שמעון אוחיון:      לצערי, אני מסתכל בדו"ח של מרכז המחקר של הכנסת, שעוקב אחר הביצוע

שמעון אוחיון:  עד היום – לא נקבע תקציב ייעודי, כדי לממש משהו מפה

שמעון אוחיון:  אני לא מדבר על המל"ג, הלא 250 מיליון ₪ - כשההמלצות של ועדת ביטון הן 100 מיליון ₪ - עוסקים במחקר ובהוראה

שמעון אוחיון:  המל"ג – לא שם

שמעון אוחיון:  המל"ג לא חושב, לרגע אחד, להקצות מקום לקורס לדוקטורנטים; מלגות, כדי שיהיה לנו דור שיוכל להתמודד בצורה מכובדת ומקצועית, ולא בחסד, ולהגיד: "רבותיי, אנחנו מפסידים כאן ערכים רבים מאוד של מורשת עם ישראל, שיכלו לתרום תרומה עצומה"

שמעון אוחיון:       אני צריך את יהורם גאון כדי לעשות איתו כנס ולהגיד: "היינו כאן קודם"? כדי שיחד איתו נחשוף מי בנה וקידם את תל אביב-יפו? מה קרה למשפחת ולירו? למשפחת אמזלג? למשפחת מויאל? למשפחת שלוש? עם כל הכבוד לביל"ויים – הם לא היו מסוגלים להזיז שום דבר – לא מבחינת מעמדם פה; לא כאנשי שפות; לא כאנשי שלטון

שמעון אוחיון:  הברון הירש והברון רוטשילד לא יכלו לסמוך עליהם

שמעון אוחיון:  הם היו צריכים אנשים בשטח, שיקדמו ויבנו שכונות

שמעון אוחיון:  איפה זה בהיסטוריה? איפה זה בסיפור? זה לא קיים

שמעון אוחיון:      דיברנו על יהודי איראן

שמעון אוחיון:  מדברים על יהודי בוכרה

שמעון אוחיון:  כל קהילה וקהילה תרמה תרומה משמעותית למדינת ישראל

שמעון אוחיון:  אם אתה לא תביא את זה לתכנית הלימודים – אתה תמנע את תחושת השותפות והשייכות

שמעון אוחיון:  כולנו שותפים

שמעון אוחיון:  כולנו חשים תחושת שייכות

שמעון אוחיון:  זה מה שייתן את החוסן הלאומי

שמעון אוחיון:  את הלכידות החברתית

שמעון אוחיון:       הקרע שמתנהל ברחובות היום, בין קבוצות שונות ובין מחנות שונים, נובע, בין היתר, מחוסר ההיכרות

שמעון אוחיון:  לו היו מכירים את תרומתו של כל אחד ואחד, של כל קהילה וקהילה, להתיישבות במדינת ישראל – מי יישב את הנגב? מי הקים את כל חגורת הביטחון ההתיישבותית של מדינת ישראל? מישהו יודע? מישהו מכבד? מישהו מספר את הסיפור הזה? אנחנו צריכים לספר, ולבנות תשתית הגונה וראויה

שמעון אוחיון:      אני לא רוצה לעשות את זה תחת לחץ ציבורי: "קדימה, אנחנו צריכים שיר של משורר פלוני

שמעון אוחיון:  בואו ניגש, נשלוף אותו ונכניס אותו, רק כדי להשתיק ולשים פה פלסטר"

שמעון אוחיון:  לא

שמעון אוחיון:  אני רוצה תשתית מכובדת

שמעון אוחיון:  אני רוצה חשיפה מלאה

שמעון אוחיון:  מלאי ענק, שממנו יוכלו לבחור

שמעון אוחיון:  כשמגיעים למערכת החינוך, היום – מצווה עלינו לבוא ולהגיד: "הנושא הזה הוא חובה"

שמעון אוחיון:       אתה לא יכול להגיד: "אני פטרתי את עצמי

שמעון אוחיון:  הצעתי את התכנית"

שמעון אוחיון:  זה כמו הבדיחה על אדם שהבריח מזון מפוקפק

שמעון אוחיון:  כששאלו אותו מה זה, הוא אמר: "זה מזון לציפורים"

שמעון אוחיון:  שאלו אותו: "ממתי ציפורים אוכלות את זה?", והוא אמר: "אם ירצו – יאכלו

שמעון אוחיון:  אם לא ירצו – לא יאכלו"

שמעון אוחיון:  זה מה שמערכת החינוך מגישה

שמעון אוחיון:  היא אומרת: "אם הוא ירצה – הוא ייקח"

שמעון אוחיון:  אם הנושא הוא לא מקצוע חובה בבגרות – אף אחד לא ילמד אותו

שמעון אוחיון:      כשאני הייתי בפקולטה לחינוך, אמרו לי: "מה פתאום הבאת כסף ללמד מתודיקה להוראת מורשת יהדות המזרח? זה שונה?"

שמעון אוחיון:  אמרתי: "כן

שמעון אוחיון:  אם אנחנו נכין אותם פה – הם ילכו, עם המערכים הללו, וילמדו את הנושא הזה"

שמעון אוחיון:  כך עשיתי גם בנושאים אחרים – ארז דיבר על כלל עם ישראל – גם בנושא השואה: גייסנו תקציבים והכשרנו מורים, שתפקידם הוא ללמד ולהטמיע את זה

שמעון אוחיון:  אם אתה לא מוביל לעניין הזה – לא יהיה לך

שמעון אוחיון:      לכן, אני קורא לחברים וליושב הראש: תיזמו חקיקה, שהיא חוק המורשת, שהכלים שלה יהיו יישום המלצות ועדת ביטון

שמעון אוחיון:  אני לא פוסל את ההצעה שלך – שבינתיים יהיו 50 מיליון ₪ או 100 מיליון ₪ לדברים הללו, בוודאי – אבל חוק

שמעון אוחיון:       אני קורא למשרד החינוך: עד שאתה תוכל להשפיע על מה שקורה במועצה להשכלה גבוהה – ואני לא רוצה להישמע יותר מדי פוליטי – תעשה את שלך

שמעון אוחיון:  תחזיר את המכונים; תחזיר את התשתיות; את הקורסים; את הדוקטורנטים; את ההוראה בבתי הספר לחינוך

שמעון אוחיון:  תחזיר לנו

שמעון אוחיון:  אנחנו כבר נצעד ונגיע להישגים נפלאים

שמעון אוחיון:       אצטרף לחברתי, חביבה, שהשקיעה שנים רבות במועצה להשכלה גבוהה, וגם מפה – אקרא את קריאתה למועצה: הכירו בלימוד מורשת יהדות המזרח כצורך לאומי, של כלל עם ישראל

שמעון אוחיון:  גבירתי הנכבדה מהמועצה להשכלה גבוהה – תכירי בזה

שמעון אוחיון:  על זה – חביבה נלחמה, ובוודאי עוד נשמע אותה

שמעון אוחיון:  אם אנחנו נעשה את שלושת הדברים האלה – גם את החוק, גם להחזיר את המכונים וגם להחדיר למועצה להשכלה גבוהה שיש להכיר בזה כצורך לאומי, ולהקצות משאבים – מה שיש לה, לפחות – אנחנו נהיה במקום אחר

שמעון אוחיון:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

קריאה: הוא נתן עכשיו חומר למפגינים כדי למצוא הדתה מזרחית - - -     

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  מחלקת המידע והמחקר של הכנסת, בבקשה

יוסף טייב:  תן לנו סקירה קצרה ונתקדם עם הח"כים

יוסף טייב:  בבקשה

אתי וייסבלאי: תודה רבה

אתי וייסבלאי:  אתי וייסבלאי

קטי קטרין שטרית: רק מי נמצא פה ממשרד החינוך?     

יוסף טייב: יובל סרי ויובל אוליבסטון

קטי קטרין שטרית: מה התפקידים שלכם?     

יוסף טייב: מנהל אגף מקצועות המורשת ומנהל אגף תחומי בחירה ורב תחומי

קטי קטרין שטרית: לא הגיעו מהמזכירות הפדגוגית?     

יובל אוליבסטון: אני סגן יושב ראש המזכירות הפדגוגית

יובל אוליבסטון:  הייתי ממונה על ועדת ביטון בשנים האחרונות, ולאחרונה זה עבר ליובל סרי

קטי קטרין שטרית: אבל זה יצא מהתקציב השנה

יובל אוליבסטון: אני אומר על זה מילה כשאני אציג את הנושא

קטי קטרין שטרית: אם זה לא נמצא – אנחנו מדברים עכשיו לריק

יוסף טייב: אם זה לא נמצא – זה יהיה

יוסף טייב:  יש לנו את הכלים, פה בוועדה, לעצור את מה שצריך לעצור

אתי וייסבלאי: שמי אתי וייסבלאי

אתי וייסבלאי:  אני חוקרת במרכז המחקר והמידע של הכנסת

אתי וייסבלאי:  בשנה שעברה כתבתי עבור חברת הכנסת דאז, אמילי מואטי – שהייתה יושב ראש ועדת משנה – מסמך מקיף על יישום מסקנות ועדת ביטון להעצמת מורשת ספרד והמזרח, שבדק את ההמלצות במערכת החינוך

אתי וייסבלאי:  אני אציג כאן את הדברים העיקריים שעלו מהמסמך

אתי וייסבלאי:  עד כמה שאני יודעת – לא הרבה השתנה בשנה האחרונה, אבל משרד החינוך מוזמן להוסיף או לתקן

מאיר כהן: ומה יושם

אתי וייסבלאי: כן, בדיוק

אתי וייסבלאי:      (באמצעות מצגת)     אני אעבור ישר לחלק של מה שיושם

אתי וייסבלאי:  כמו שכולם יודעים, הוועדה פעלה בשנת 2016 והגישה את ההמלצות שלה בדיוק לפני שבע שנים, ביולי 2016

אתי וייסבלאי:  משרד החינוך נקט פעולות משמעותיות ליישום הדו"ח

אתי וייסבלאי:  הוקם צוות יישום והטמעה, שהתחיל בצעדים קונקרטיים כבר בשנת הלימודים תשע"ז, ספטמבר 2016; פורסמה תכנית "הסיפור השלם", והוא נכלל בתכניות העבודה של משרד החינוך באותן שנים

אתי וייסבלאי:       עם זאת, חשוב לציין שלא נקבעו מדדים אופרטיביים ליישום שלו, וגם שהוא הופיע, בעבר, ב-"מארז מתנה", אבל מאז שאין לנו את מארז מתנה – הוא לא מופיע יותר

אתי וייסבלאי:  היה על זה חוזר מנכ"ל מפורט, של משרד החינוך, בדצמבר 2018, והוא לא עודכן מאז

יוסף טייב: 	מאיזו שנה הוא כבר לא נמצא במארז מתנה?     

אתי וייסבלאי: מארז מתנה הפסיק להתקיים בשנת 2020, ובמסמך שהחליף אותו – שנקרא "אבני דרך" – הנושא הזה לא מופיע

אתי וייסבלאי:  במסגרת העבודה שלי על המסמך, ערכתי מיפוי מקיף של ההמלצות של ועדת ביטון למערכת החינוך ובחנתי את יישומן

אתי וייסבלאי:  בסך הכל יש כ-100 המלצות, בשבע ועדות משנה, שעסקו בעבודת מערכת החינוך – לא עסקתי בהמלצות נוספות בנושאים אחרים; גם בנושא ההשכלה הגבוהה, למרות שהוא רלוונטי גם לנושא של הכשרת מורים, ואני אזכיר את זה – וכ-13 המלצות נוספות בתקציר ההמלצות

אתי וייסבלאי:      ההמלצות מאוד שונות, גם ברמת הפירוט; חלקן מאוד כלליות וחלקן מאוד ספציפיות

אתי וייסבלאי:  בכל אחת מההמלצות – בדקתי האם היא יושמה, יושמה חלקית או לא יושמה

אתי וייסבלאי:  חשוב לי להגיד שלא בדקתי עד כמה היישום הצליח, היה אפקטיבי ונמשך לאורך זמן

אתי וייסבלאי:  כלומר, האם משרד החינוך נקט בפעולה כדי ליישם את ההמלצה

אתי וייסבלאי:       בסך הכל, כמו שאמרתי, בתקציר ההמלצות – שזהו החלק המתכלל, שסיכם את הכל – היו 13 המלצות

אתי וייסבלאי:  ארבע מהן יושמו במלואן

אתי וייסבלאי:  בין השאר, כמו שאמרנו, ההגדרה של הנושא כמשימה בתכנית העבודה של משרד החינוך; שינויים בתכניות הלימודים; קביעת שבוע לימודים מרוכז בנושא העלייה

אתי וייסבלאי:  ארבע המלצות נוספות יושמו חלקית, וחמש מתוך המלצות התקציר – לא יושמו בכלל; כמו שנאמר פה: הקמת ועדת מעקב ציבורית; מינוי מינהלת ייעודית; הקצאת תקציב ייעודי – בסך הכל דובר על כ-250 מיליון ₪ לשנה במשך חמש שנים, ואחר כך – תקציב קבע

אתי וייסבלאי:      אם מסתכלים על המלצות ועדות המשנה - - -     

מאיר כהן: אני חושב, גבירתי, שצריך להתחיל בזה ששום דבר מהמלצותיה של ועדת היישום – שהיא הוועדה הכי חשובה בעיניי – לא יושם; לא מנגנונים ולא תקציב

מאיר כהן:  השאירו את זה בתחום האפור של "ירצו – יוכלו", כמו שאמר שמעון

מאיר כהן:  אני קורא לזה: "תחום הפולקלור"

מאיר כהן:  מאז הקמתו של משרד החינוך, התייחסו ליהדות המזרח כאל פולקלור, וכך ממשיכים

מאיר כהן:  שום דבר לא השתנה

מאיר כהן:       את זה – צריך להגיד

מאיר כהן:  ניהלתי בית ספר במשך 25 שנה

מאיר כהן:  אני יודע מהו ההבדל בין מצב שבו אתה מקבל תכנית לימודים סדורה, שזה חלק מתוכה, לבין מצב שבו אתה מקבל פרפראות של: "ברצונך – תיישם; ברצונך – אל תיישם"

מאיר כהן:       אם אתה מנהל בית ספר בדימונה – אתה הופך את המוזיקה האנדלוסית ללחם חוק, ובונה סביב זה תכנית עבודה שלמה

מאיר כהן:  אם אתה נמצא במקום אחר, שבו אין את האוריינטציה הזו – זה בגדר המלצה

מאיר כהן:  זה מה שצריך להדאיג את כולנו: שוועדת היישום, שאמרה איך עושים את זה; מהם המנגנונים; מהו התקציב; איך כותבים ספרים, מה כותבים ואיפה כותבים – שום דבר מההמלצות האלה לא יושם

מאיר כהן:  תודה

מאיר כהן:  סליחה שהתפרצתי

קטי קטרין שטרית: גם תקציבית

קטי קטרין שטרית:  אני רוצה שתתעכבי בנושא הזה

קטי קטרין שטרית:  את דיברת על 250 מיליון ₪ בשנה, שבסך הכל הם 1

קטי קטרין שטרית: 25 מיליארד ₪

קטי קטרין שטרית:  אם הוועדה סיימה את תפקידה והגישה את ההמלצות ב-2016 – האם זה היה במסגרת התקציב ב-2017? 2018? 2019? 2020?     

אתי וייסבלאי: לפי הבדיקה, היו שנים שבהן הוקצו תקציבים לנושא הזה

אתי וייסבלאי:  הם בטח לא קרובים ל-250 מיליון ₪, אבל באופן כללי – התגובה שקיבלנו ממשרד החינוך היא שזה נכלל במסגרת התקציבים שיועדו לתכניות לימודים במערכת החינוך, ואין לנושא הזה תקציב ספציפי

שמעון אוחיון: סיכמתי לפי הדו"ח שאתם הגשתם בעצמם – זה בערך 23 מיליון ₪

שמעון אוחיון:  מהם 23 מיליון ₪ לעומת כל השנים?      

קטי קטרין שטרית: את ההסבר הזה – אני רוצה לשמוע ממשרד החינוך

קטי קטרין שטרית:  זה הכי חשוב, בעיניי

קטי קטרין שטרית:  האמן לי, כשיש כסף – יש תכנית

אתי וייסבלאי: כמו שנאמר פה, למרות הוועדה של היישום, שרצתה לקבוע את התנאים הכללים לאיך ליישם את המלצות הוועדה – שום דבר לא יושם: הנושא של התקציבים, המינהלת וועדת המעקב הציבורית שתעקוב אחרי הנושא הזה

אתי וייסבלאי:  בוועדות אחרות, בעיקר בוועדת העשרה, ספרות והיסטוריה – כן יושמו חלק מההמלצות

אתי וייסבלאי:      באופן כללי, החסמים המרכזיים שראינו, בהקשר הזה, הם שאמנם אגף מורשת במשרד החינוך הוא זה שעוסק בנושא הזה במערכת החינוך – הם נמצאים כאן – אבל אין להם סמכויות; יש להם מעמד מייעץ בלבד מול המפמ"רים השונים – היסטוריה, ספרות וכן הלאה

מאיר כהן: מי עוסק, במשרד החינוך, בהיסטוריה של מרכז אירופה? אגף המורשת? תענה לי בכן או לא

יובל אוליבסטון: לא

מאיר כהן: תודה

קטי קטרין שטרית: יש מפמ"ר היסטוריה והוא מחליט

קטי קטרין שטרית:  צריך לדעת מהו השם של המפמ"ר להיסטוריה, ואז להבין את התשובה

אתי וייסבלאי: הנושא השני, כמו שנאמר, הוא שאין הקצאת תקציב ייעודי, ויותר משמעותי מכך – אם מדברים על מערכת החינוך – הוא שאין תוספת שעות הוראה

אתי וייסבלאי:  למרות שהנושאים האלה נכנסו לתכניות הלימודים – משרד החינוך ציפה שהם יישמו את זה באותה מסגרת של שעות הוראה

אתי וייסבלאי:  מה שעלה לאחרונה, בנושא השינויים בבגרויות, בהחלט נכנס לנושא הזה

אתי וייסבלאי:  כמו שהוא אמר – אין מעקב ובקרה אחרי יישום התכניות, וכמו שאמר פה חבר הכנסת לשעבר אוחיון – אין התייחסות לנושא במוסדות להשכלה גבוהה – יש צורך בלימודים בנושא הזה כדי להכשיר מורים

אתי וייסבלאי:  המסמך המלא נמצא גם באתר הוועדה וגם באתר מרכז המחקר והמידע

אתי וייסבלאי:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  משרד החינוך, בבקשה

יובל אוליבסטון:   בוקר טוב

יובל אוליבסטון:  שמי יובל אוליבסטון, סגן יושב ראש המזכירות הפדגוגית, והייתי ממונה על הטמעת דו"ח ביטון במשרד בשנים האחרונות, עד לפני כחצי שנה, ואז זה עבר לחברי, יובל סרי

יובל אוליבסטון:  ראשית, תודה ליו"ר הוועדה, חבר הכנסת יוסף טייב, ולארז ביטון, חברי היקר

יובל אוליבסטון:  תודה על ההזדמנות להופיע כאן, ואני מופיע כאן ביראת כבוד גדולה, מתוך רצון לשים על השולחן, ולפרוס בפניכם, את העשייה הענפה שנעשית במשרד החינוך, בעיקר בתחום הפדגוגי

יובל אוליבסטון:       כפי שהופיע כשאתי הציגה את מרכז המחקר והמידע של הכנסת, וכמו שאמרו לפניי – לפני כשמונה שנים הוטלה עלינו משימת קודש

יובל אוליבסטון:  משימה שהיא הצורך להאיר את נקודות העיוורון שהמשרד לקה בהן לפני כן, ולנסות לגשר על הפער המאוד גדול בהוראת התחומים הללו במערכת החינוך

יובל אוליבסטון:       בשנים הללו נעשה שינוי עצום בפדגוגיה של מערכת החינוך: תכניות הלימודים בספרות ובהיסטוריה, במגזרים שונים, במחשבת ישראל, במחול, ובעוד תחומים אחרים – השתנו לבלי היכר; גם החובה וגם הבחירה

יובל אוליבסטון:  היום, התכנים האלה מופיעים בספרי הלימוד; בחומרי ההוראה; בחומרי הלמידה; בחומרי ההערכה ובבגרויות, שלא כפי שהיה בשנים הקודמות לפני כן

יובל אוליבסטון:  תכניות חברתיות שונות נוספו למערכת; פעולות מחוזיות וארציות נוספו למערכת; פיתוח מקצועי; ימי עיון – המון תכנים נכנסו למערכת שלא היו קודם לכן

יובל אוליבסטון:  כפי שאתי הציגה קודם, בנושא הפדגוגי יש יישום כמעט מלא של המלצות הוועדה

יובל אוליבסטון:      אני רק אתן כמה דוגמאות קצרות – הכנו מצגת ארוכה, ואני מאמין שאין זמן להראות אותה – של מה שנעשה בשבועות ובחודשים האחרונים במשרד החינוך: עלה לאתר פסקול חדש של פיוטים, בחצי מיליון ₪, בהוראת חובה ביסודי, במקצוע תרבות יהודית-ישראלית

יובל אוליבסטון:  ביניהם הפיוטים: "אשאל אלוהיי", "לך דודי", "מפי אל", "רפא צירי", "קריה יפהפייה" ועוד פיוטים שונים, שעלו הקלטות שלהם, אפשרות לקריוקי, מערכים שונים של איך ללמד אותם וחומרי הוראה רבים למורי היסודי

יובל אוליבסטון:       בשבועות האחרונים, הוקמה ועדה פנים-משרדית שמתכללת את יישום ההמלצות בין המינהלים השונים

יובל אוליבסטון:  אנחנו יושבים באופן תמידי עם חברי - - -     

קטי קטרין שטרית: סליחה, אנחנו מדברים על 2023?     

יובל אוליבסטון: 2023

קטי קטרין שטרית: עכשיו אתם מיישמים את מה שהוגש ב-2016?     

יובל אוליבסטון: לא

יובל אוליבסטון:  אני מספר על מה שקרה בשבועות האחרונים

יוסף טייב: אנחנו מדברים על השנים האחרונות; לא על השבועות האחרונים

יובל אוליבסטון: אם אפשר להראות את המצגת – אני אוכל להראות את כל מה שנעשה בשנים האחרונות

יובל אוליבסטון:  עכשיו אני מתמקד רק בשבועות האחרונים

יוסף טייב: אוקיי, בסדר

יובל אוליבסטון: (באמצעות מצגת)     אלה הן תכניות הלימודים שהשתנו בשנים האחרונות, בארבעה תחומי דעת מרכזיים, שהם תחומי חובה: ספרות, היסטוריה, מוזיקה ותרבות יהודית-ישראלית

יובל אוליבסטון:  אני יכול להקריא לך יצירות חדשות שקיימות בספרות: "על שתיקתם של התימנים" מאת אהרון אלמוג; "הערבית שלי אילמת" מאת אלמוג בהר; השיר "בקור" מאת פרחי רחל

יובל אוליבסטון:  בחטיבה בבגרות נכנסה שירת ימי הביניים כחלק חובה מתוך הבגרות

קטי קטרין שטרית: אני לימדתי, וזה תמיד היה

קטי קטרין שטרית:  זה לא חדש

קטי קטרין שטרית:  לא יאומן

יובל אוליבסטון: אלה יחידות חובה

יובל אוליבסטון:  אפשר להסתכל בבגרויות משנת תש"פ – מאז שהייתה הקורונה

יובל אוליבסטון:  אלה יחידות הוראה מתוקשבות שעלו לפני שנה וחצי או שנתיים, שעוסקות בעיקר ביהודים באימפריה העות'מאנית; יהדות ספרד והיהדות תחת השלטון המוסלמי

יובל אוליבסטון:  אלה יחידות חדשות

קטי קטרין שטרית: אתה מדבר עם אנשים שהיו מורים, אז אולי תחשוב שיש לנו טיפה של אינטליגנציה בראש

קטי קטרין שטרית:  אנחנו באים מתחום החינוך

קטי קטרין שטרית:  זה היה

יובל אוליבסטון: גברת שטרית, אני רוצה להגיד משהו - - -     

קטי קטרין שטרית: לא, אין לי מה לעשות

קטי קטרין שטרית:  צריך לדבר עם השר שלכם, כי השר שלכם הגיע כשהתקציב כבר היה מוכן

קטי קטרין שטרית:  הוא לא יודע שאתם הורדתם את התקציב הזה, כי המלצתם על דברים אחרים, יותר חשובים מיהדות ספרד העשירה

קטי קטרין שטרית:  קרוב משפחתי הוא רבי דוד אלקיים

קטי קטרין שטרית:  אתה מכיר אותו? הוא כתב אין-ספור שירים ופיוטים, וכדי להתפרנס – הוא כתב כתובות

קטי קטרין שטרית:  גם הלחינו את השירים שלו, אבל אתם לא מצאתם לנכון להכניס אותו לתכנית הלימודים, כמו שלא מצאתם לנכון להכניס לתכנית הלימודים עוד הרבה תכנים מאוד חשובים

קטי קטרין שטרית:  אתה יודע למה? כי זה לא חשוב לכם

קטי קטרין שטרית:  לנו זה חשוב

קטי קטרין שטרית:  אנחנו נבחרי ציבור

קטי קטרין שטרית:  אנחנו מייצגים את הציבור

מאיר כהן: קטי, תבואי בטענות לשרים

יובל אוליבסטון: איני יודע למה את פונה אליי בטענה שזה לא חשוב לי

יובל אוליבסטון:  אני רוצה רק להדגים את הנקודה הזו

יובל אוליבסטון:  נשמעו פה טענות על כך שמורים לא יודעים ללמד את התחומים הללו, ולכן, גם אם זה היה בתכנית הלימודים – השקענו בכל יחידה כזו, בשנים האחרונות, כ-25,000 ₪, כדי ללמד אותם איך ללמד

יובל אוליבסטון:  יש עוד המון יחידות כאלה

יובל אוליבסטון:  יש פה המון חומרי הוראה ופריטי הוראה, שנוגעים לאיך מלמדים את התחומים האלה בתוך הכיתות

יובל אוליבסטון:  אם זה היה או לא היה בתכנית הלימודים – זוהי השקעה חדשה, שנועדה כדי לקדם את ההוראה שלהם בתוך הכיתות

יוסף טייב: יובל, מספרית – כמה הושקע בשנים האחרונות סביב הנושא הזה?     

יובל אוליבסטון: אני לא יודע להגיד מספר

יובל אוליבסטון:  אני אסביר - - -     

יוסף טייב: תעצור

יוסף טייב:  אם אתם מגיעים לוועדה ולא מסוגלים להביא לי מספרים – אל תבואו לוועדה

יובל אוליבסטון: אני אסביר במשפט

יובל אוליבסטון:  בצורה שבה עבדו, במשרד החינוך, בשנים האחרונות – לא הוקצה תקציב, בסעיף ייעודי, לדו"ח ועדת ביטון; הושקע תקציב לפיתוח חומרי הוראה ולפיתוח פדגוגיה

יובל אוליבסטון:  בתוך הדברים האלה – השקענו עשרות רבות של מיליוני שקלים

יוסף טייב: אני אשמח, ברשותך, שתלך ותעשה שיעורי בית, ותגיד לי: מתוך התקציב שהושקע – גם אם הוא לא היה תקציב ייעודי – כמה היה מיועד ליישום מסקנות ועדת ביטון?     

מאיר כהן: יובל, אנחנו לא כועסים עליך

מאיר כהן:  אני מכיר את המשרד טוב; אני בא משם

מאיר כהן:  לא אתה האיש

מאיר כהן:  צריכים לשבת פה השר, ואנשי המועצה להשכלה גבוהה, כי הם האנשים שמכתיבים, בעקיפין, מה יהיה במשרד הזה

מאיר כהן:  הגיע הזמן שהמשרד יחתוך את הקשר הנורא הזה למועצה להשכלה גבוהה, כאילו הם מחליטים מה יהיה בכיתות ז' ו-ח', ואילו חומרים יילמדו

מאיר כהן:       תענה לנו: א', למה זה לא תוקצב? מה אתה יודע מהמשרד? ב', למה שמו בצד את כל ההמלצות של ועדת היישום? אתה לא יכול להרכיב משהו אם ההמלצות החשובות של יישום הדבר – שמים עליהן קו שחור ואומרים: "זה מיותר"

מאיר כהן:  לכן זה נשאר בגדר פרפראות, ואתה עומד כאן ומתפתל

מאיר כהן:  תבדוק אצלך – למה לא אימצו את ההמלצות של ועדת היישום? אנחנו צריכים להיות פרקטים

מאיר כהן:  כל אחד יכול לספר כמה רע לו; לכולנו יש סיפורים כאלה, אבל עכשיו – אנחנו רוצים להיות פרקטיים

מאיר כהן:  למה לא יישמו, ומהי הכוונה של המשרד בשנה הקרובה? כך צריך לעבוד

מאיר כהן:  יש לך תשובות לזה, כמו שאמר היושב ראש? בבקשה

יובל אוליבסטון: שר החינוך ומנכ"ל המשרד הגדירו, כשהם נכנסו למשרד והעלו את הנושא, שצריך ליישם את המלצות ועדת היישום

יובל אוליבסטון:  לכן, בחודשים האחרונים הקמנו את הוועדה – שלא הייתה קיימת לפני כן, באופן מעשי, עם השרים הקודמים

יובל אוליבסטון:  הוועדה הזו קמה, קודם כל, בשביל לקדם את הדברים שלא קודמו קודם לכן

יובל אוליבסטון:  זהו הדבר הראשון

יובל אוליבסטון:      הערה שנייה שאני רוצה לומר, שהיא מאוד חשובה: מדינת ישראל, כמדינה, כמשרד אוצר – לא תקצבה תקציב לטובת הדבר הזה מעולם

יובל אוליבסטון:  כל מה שאני הצגתי – ויש עוד הרבה דברים שלא הצגתי – הכל תוקצב מתוך התקציב השוטף של משרד החינוך - - -     

יוסף טייב: למה?     

יובל אוליבסטון: לזה – אין לי תשובה

מירב כהן: זוהי אשמתנו; אשמת הפוליטיקאים

יוסף טייב: גם אם אנחנו אשמים – אנחנו צריכים להגיד: "אשמים אנחנו"

יובל אוליבסטון: אני אשמח לרתום אתכם, חברי הכנסת, לסוגייה הזו

מאיר כהן: זה לא נכון

מאיר כהן:  אני הייתי שר

מאיר כהן:  זה תלוי ברוח המפקד

מאיר כהן:  כששר חושב שזהו הדבר החשוב ביותר – הוא הולך לאוצר ואומר: "במסגרת התקציב שלי – אני רוצה שיוקצה כסף לזה", ועל זה הוא נאבק

מאיר כהן:  חבריה, חלק מהאנשים פה היו שרים, אז תפסיקו

מאיר כהן:  זוהי לא אשמת הפקידים או חברי הכנסת

מאיר כהן:  כל שר – שם את סדרי העדיפות שלו

שמעון אוחיון: יובל, גם פה, מרכז המחקר והמידע אומר: מעולם לא הייתה יוזמה

שמעון אוחיון:  לא באו פקידי משרד החינוך ואמרו: "אנחנו הולכים להגיש עכשיו תקציב

שמעון אוחיון:  קדימה; בואו נשים"

שמעון אוחיון:  מעולם – הדו"ח אומר בעצמו; הדו"ח הוא אובייקטיבי – לא באו פקידי משרד החינוך ואמרו: "לקראת הדיון בתקציב – בואו נכניס סעיף כזה" או: "בואו נכניס עוד סכום כזה"

שמעון אוחיון:  לא הייתה יוזמה

שמעון אוחיון:  זה כתוב שחור על גבי לבן

יוסף טייב: בבקשה יובל, תמשיך

יובל אוליבסטון: אני לא מקובעי התקציבים של המשרד; אני בסך הכל מיישם את המדיניות בבתי הספר וכו', ולדברים האלה – אנחנו אחראיים

יובל אוליבסטון:  אני אציג עוד כמה דברים קצרים: אלה בגרויות שבהן יש שאלות שמתייחסות, ספציפית, לנושאים שמומלצים מתוך הדו"ח

יובל אוליבסטון:  מאז תש"פ, בעקבות הקורונה – הבגרויות במקצועות האלה הפכו להיות רשות

יובל אוליבסטון:  עכשיו זה חזר להיות חובה, אז הנושאים האלה יחזרו לבגרות

יובל אוליבסטון:      אלה הרבה מקצועות בחירה שונים

יובל אוליבסטון:  עד עכשיו אלה היו מקצועות חובה, ועכשיו יש מקצועות בחירה

יובל אוליבסטון:  בתי ספר שבוחרים להרחיב במקצועות האלה – גם בהם יש לא מעט תכנים שהוספנו בשנים האחרונות

יובל אוליבסטון:  אלה דוגמאות באומנויות ובמחול

יובל אוליבסטון:       יש תכניות אורח חיים רבות – חלק היו קיימות לפני כן וחלק התווספו בשנים האחרונות: פעילות פיוטים בגנים ובבתי הספר - - -     

פרופ' שאול ידגר: אפשר לחזור לשקף הקודם? איך אתה מכניס במקום אחד את דרידה ואת הבן איש חי?      

יובל אוליבסטון: זה מחול

יובל אוליבסטון:  אין פה דרידה

יובל אוליבסטון:  אולי בשקף הקודם

קריאה: גם הבן איש חי היה פילוסוף

פרופ' שאול ידגר: נו, באמת, מה לו וליהדות?     

יובל אוליבסטון: זוהי רשימה של הוגים שהצטרפו למחשבת ישראל

יובל אוליבסטון:  מחשבת ישראל עוסקת בפילוסופיה, בחמד, אפילו - - -     

פרופ' שאול ידגר: זהו מס שפתיים; להראות פילוסוף צרפתי ממוצא יהודי

פרופ' שאול ידגר:  אין לו שום דבר עם יהדות

פרופ' שאול ידגר:  פעם הוא היה תלמיד של לוינס, אבל הוא עצמו - - -     

מאיר כהן: אדוני, אנחנו לא בוויכוח על זה

פרופ' שאול ידגר: לא, אבל זה מראה את הגישה

יובל אוליבסטון: אני אשמח לשבת איתך אחר כך ולהראות איזה פילוסופיה יהודית אפשר להוציא גם מז'אק דרידה

פרופ' שאול ידגר: אפשר להוציא פילוסופיה יהודית גם מקאנט, אבל זה לא עושה ממנו פילוסוף יהודי

יובל אוליבסטון: לומדים גם את קאנט במחשבת ישראל, אבל לא הצגתי אותו כאן מכיוון שהוא לא קשור, ספציפית, לנושא הוועדה

יובל אוליבסטון:  אפשר להמשיך במצגת

יובל אוליבסטון:  אלה מאגרי סרטים וסרטונים, של מאות רבות של שעות, שהעלנו לרשת

יובל אוליבסטון:  יש סרטונים של תיעוד של עולים, ויקירי רשות שתיעדנו את הסיפורים שלהם; העלנו אפליקציה חדשה – כבר לא חדשה – שמתעדת את סיפור השורשים של האבות, הסבים והסבתות, וכו'; העלנו שני אתרים מאוד גדולים: האחד של מספר סיפורים של חכמי המזרח, עם מערכי שיעור להוראה בכיתות השונות, שמתחבר גם למועדים השונים, וגם אתר שכולל את כל המועדים של כל החגים של העדות

יובל אוליבסטון:  המורים משתמשים בזה מדי שבוע, בכיתות, כדי ללמד את החגים של העדות השונות

יובל אוליבסטון:      אלה דברים ותיקים יותר, שכולם מכירים

יובל אוליבסטון:  אפשר להמשיך הלאה

יובל אוליבסטון:  אני יכול להגיד שסוף סוף, התקציב של תכנית הטלוויזיה: "יהודים מארצות האסלאם" – יצא לדרך

יובל אוליבסטון:  אני בקשר עם המפיק, וסוף סוף זה אושר, אחרי כמה וכמה שנים שבהן זה נעצר, בגלל הקורונה, ולא היה תקציב מדינה

יובל אוליבסטון:  התכנית תשדר 12 פרקים שעוסקים, בעצם, בהשלמת עמוד האש

יובל אוליבסטון:  זוהי תכנית מאוד מקיפה

מרדכי אלגרבלי: אני הייתי חבר כנסת ב-1977, ועתרתי לבג"ץ בנושא עמוד האש

מרדכי אלגרבלי:  אז התקבלה החלטה, על ידי מנחם בגין, להקים את עמוד האש ב'

מרדכי אלגרבלי:  כמה זמן חלף? 45 שנים, מאז שהעליתי את זה בכנסת ועתרתי לבג"ץ – ולצערי גם נדחיתי על ידי בג"ץ

מרדכי אלגרבלי:  אני ביקשתי לא להקרין את הסרט הזה

מרדכי אלגרבלי:  היום באתי לפה - - -     

יובל אוליבסטון: מרדכי היקר, התקציב הזה הוקצב לפני שש שנים, והשנה הוא אופשר, סוף-סוף, ואנחנו יוצאים לדרך

יובל אוליבסטון:  השקף האחרון מדבר על הרמה של החודשים האחרונים

יובל אוליבסטון:  הוקמה ועדה בנושא הזה; הוקם מיזם לאומי, שעוד שנייה יובל יציג אותו; מפתחים חומרי הוראה חדשים – זוהי רשימה של שבעה חומרים בהיסטוריה, אבל מפתחים גם בספרות וגם בעוד תחומי דעת, ואנחנו מתמרצים את בתי הספר, מהשנה הבאה, להגיע לביקורים יש מורשת יהדות צפון אפריקה ויוצאי ערב במסגרת לימודי של"ח

יוסף טייב: איזה סוג של תמרוץ בתי הספר מקבלים?     

יובל אוליבסטון: אנחנו מממנים להם את ההסעה, בעצם, אם הם בוחרים סיור למקום מסוים שנמצא ברשימה

יובל סרי: אני רק אוסיף שחלק מהעניין – זוהי תכנית שאני כבר נכנסתי אליה – שבהיעדר תקציב תוספתי לתחומים מסוימים – אנחנו מסתכלים על מה שיש ומנסים לעשות את הכי טוב איתו

יובל סרי:  גם בשל"ח – זוהי תכנית קיימת, שנקראת: "חלוצים בעל כורחם", אבל בתי ספר מתקשים מאוד לממן הסעות וימי סיור, אז הם עושים את זה קרוב, בדרך כלל

יובל סרי:  פה, זהו הנושא היחיד בשל"ח שיקבל תמרוץ; בתי הספר יקבלו סבסוד של חצי אוטובוס, במקרה הזה, ויוכלו להגיע לאתרים כאלה

יובל סרי:  אנחנו מעריכים שבשנה הבאה, כ-20,000 תלמידים יגיעו לאתרים כאלה

יובל סרי:       המיזם שמוזכר שם, למעלה, הוא מיזם מאוד גדול, שבו אנחנו הולכים להיכנס אל האקדמיה בצורה אחרת

יובל סרי:  ישנה מורכבות בין המל"ג לבין משרד החינוך; אנחנו לא יכולים להנחית עליהם תכניות, אבל אנחנו יכולים לתמרץ תכניות שישמיעו את הקול הזה

יובל סרי:  אנחנו נמצאים ממש בשלב של הכשרת רכזים בכ-12 מוסדות אקדמיים, כדי שיפתחו תכניות, וגם אנחנו הולכים להשקיע במורים בבתי הספר, באמצעות הכשרה מאוד מושקעת

יובל סרי:  זהו מיזם מאוד גדול, שעבדנו עליו בשנה האחרונה, הוא אושר במשרד ואנחנו מתקדמים איתו

יובל סרי:      ככל שזה תלוי בנו, אנחנו – אני אישית, ובטח שאוליבסטון – מחויבים מאוד לנושא

יובל סרי:  זהו אחד הנושאים שהכי חשובים לי

יובל סרי:  בשבע השנים האחרונות הובלתי את לימודי היהדות בממלכתי, ועכשיו אני מנהל אגף

יובל סרי:  ככל שנוכל – אני אגיד בזהירות – לקבל תקציבים ולעשות דברים משמעותיים – אנחנו ערוכים לעשות את זה

יובל סרי:  שוב, צריך לחשוב גם על המערכת – יש עליה הרבה מאוד לחצים ודברים שצריך לקדם במקביל

יובל סרי:  בסך הכל, זהו לא נושא אחד, ואנחנו מאוד מחויבים לנושא הזה

מאיר כהן: אדוני, זוהי לא תשובה

מאיר כהן:  תעזוב את זה

מאיר כהן:  אתה בא להגיד לנו שהנושא הזה הופך להיות משני כי אתם עסוקים בדברים אחרים?     

יובל סרי: לא

יובל סרי:  אמרתי שאני מחויב מאוד לנושא הזה - - -     

אברהם ביטון: היות ואני נמצא בקשר ישיר עם יובל אוליבסטון, עם יובל סרי, עם המנכ"ל ועם השר, קודם כל – אני נפעם מהנוכחות המפליאה של חברי כנסת, כמו חברת הכנסת קטי שטרית, עם התלהבות ועם הבנה

אברהם ביטון:  אי אפשר לעבוד עליהם; השר לשעבר מאיר כהן, שמלווה אותנו כל הזמן, ויודע שאין מענה ברצון הטוב של שני פקידים

אברהם ביטון:  אני לא מזלזל, יובל

אברהם ביטון:  אתם יודעים כמה אני אוהב אתכם ומעריך אתכם, אבל אתם עושים מעט מאוד בתוך מסגרת של תקציב קטן, עם כל הרצון שלכם

אברהם ביטון:       לכן, אני חוזר ומבקש: שיבואו לכאן אלה שיכולים לקבל החלטות, שהם המנכ"ל ושר החינוך

אברהם ביטון:  אני חושב שאנחנו, בוועדת ביטון, עם החברים הנפלאים שנמצאים פה, כל הזמן, מדברים מתוך ידע עמוק

אברהם ביטון:  אי אפשר להוליך אותם שולל ולהגיד להם: "אנחנו מלמדים בבגרות את הספרות של ימי הביניים"

אברהם ביטון:  על מי אתם עובדים? מלמדים את הספרות של ימי הביניים כבר עשרות רבות של שנים

אברהם ביטון:  מה אתם עושים?      לכן, אני חושב שעם כל הנוכחות שלכם להסביר, בצורה יפה מאוד, את הדברים שאתם כן עושים – את הדברים הגדולים, האמיתיים – אתם לא עושים

אברהם ביטון:  לכן אני חוזר על מה שחברי הכנסת פה אומרים, בצדק: תלכו לתקציב; תלכו לחוקק חוקים

אברהם ביטון:      אני פונה פה אל חברי הכנסת, וכמובן, אל יו"ר הוועדה, לצאת בהצהרה לפיה יש כאן צורך דחוף בחקיקה; צורך דחוף בהקמת מנגנון מינהלת

אברהם ביטון:  הגברת אתי עשתה עבודה נפלאה

אברהם ביטון:  היא ישבה בוועדת חינוך המשנה, ואני גם ממליץ להמשיך בוועדת חינוך המשנה לענייני ועדת ביטון, שהגברת מואטי הקימה ועמלה בה

אברהם ביטון:       זוהי הבעיה אצלנו: אנחנו עוברים משלטון לשלטון, הכל נופל – ומתחילים מחדש

אברהם ביטון:  לכן, אני מבקש חקיקה; אני מבקש מנגנון מינהלת; ואני מבקש תקציב, רבותיי

אברהם ביטון:  אני לא מבין את יובל אוליבסטון ואת יובל סרי – אתם מתנהגים כאילו אנחנו נגדכם

אברהם ביטון:  אנחנו לא נגדכם; אנחנו רוצים לתת לכם כלים – גם תקציביים וגם כלי חקיקה – כדי שהמפעל שלכם לא יהיה פרפראות, כמו שחבר הכנסת כהן אמר, או איזה שהם דברים ספורדיים

אברהם ביטון:      מה אתם אומרים, בעצם? "אנחנו הקמנו אתר לחכמי יהדות המזרח – תראו כמה זה נפלא"

אברהם ביטון:  זה היה צריך להיות מזמן

אברהם ביטון:  זה היה צריך להיות פי 10

קריאה: ארז, גם הספורדי לא באמת קורה

קריאה:  כשיורדים לפרטים, גם מה שלכאורה מיושם – לא מיושם

יוסף טייב: בבקשה, חברת הכנסת מירב כהן

מירב כהן: יש פה חוקרת שממש ממהרת, אז אני אתן לה לדבר לפניי

פרופ' חביבה פדיה: תודה רבה

פרופ' חביבה פדיה:  ברוכים כולם

פרופ' חביבה פדיה:  אני שמחה להיות כאן, עם ארז ביטון; חבר הכנסת הנכבד, יושב ראש הוועדה; ד"ר שמעון אוחיון וכולם

פרופ' חביבה פדיה:  דובר כאן על 18 שנים, אבל בעצם זה 75 שנה מאז קום מדינת ישראל, כשהתהליך של המיקום של ההיסטוריה של יהדות האסלאם לא נעשה בצורה הראויה; לא קיבל מענה, מוסדי וחינוכי, בהשכלה הגבוהה, וכתוצאה מכך – מכל שרשרת המזון שנובעת ממנה; ובסופו של דבר, הוא גם חסר ייצוג בספרי ההיסטוריה

פרופ' חביבה פדיה:       למעשה, קולקטיב שלם, עם מורשת מפוארת, נדרש להתנהל ללא תולדותיו וללא הספרות שלו

פרופ' חביבה פדיה:  המשמעות של לאומיות, בסופו של דבר, היא בין היתר – גם העיגון בספרות ובהיסטוריה

פרופ' חביבה פדיה:  אין ספק שהחסר העמוק הזה, שבו מורשת של לא מזהה את עצמה בתוך המוסדות החינוכיים ובתוך ספרי ההיסטוריה, גורם לדיס-פרופורציה עצום, כאשר אותו ציבור, שבחלקו הגדול גם נותב לפריפריה בישראל – חסר את ההון הסימבולי שלו

פרופ' חביבה פדיה:      זה יצר מגוון שלם של בעיות בציבוריות הישראלית, והתיקון העמוק והיסודי שלהם הוא שהם לא יהיו נתונים לטלטלות פוליטיות, וגם לא יהפכו לאיזה שהוא גוף נייד אלקטורלי – אני לא אכנס לזה בכלל

פרופ' חביבה פדיה:  הוא בלעגן את זה

מאיר כהן: הגוף האלקטורלי הוא לא נייד

פרופ' חביבה פדיה: הוא כן נייד, אבל אני לא אכנס להסבר של זה עכשיו

פרופ' חביבה פדיה:  בסופו של דבר, זהו תהליך שקשור רק בעיגון בחקיקה ובתקציב, כמו שהוזכר כאן לפניי

פרופ' חביבה פדיה:  במסגרת העבודה שלי, כיושבת ראש הוועדה לקידום מדעי הרוח, וכיושבת ראש צוות מורשת ספרד והמזרח במועצה להשכלה גבוהה, במועצה ה-13 וב-14, כיום – במועצה הקודמת הספקתי להעביר את תכנית המאה בנושא קידום מדעי הרוח, ולא הצלחתי, כפי שרציתי, לחבר אליה את הנושא של מורשת ספרד והמזרח

פרופ' חביבה פדיה:      כן הצלחתי, ממש על סף סיום המל"ג הקודמת, להגיע להכרה – אחרי מאמצים ומאבקים מאוד קשים – בכך שהנושא של מורשת ספרד והמזרח הוא דיסציפלינה שתילמד, מעכשיו, במוסדות להשכלה גבוהה, ויוכלו להוציא עליה תואר שני

פרופ' חביבה פדיה:  זה היה ההישג הכי גבוה שהצלחתי להגיע אליו

פרופ' חביבה פדיה:  ההישג הזה גרם לשלוש אוניברסיטאות בארץ – לבן גוריון, לבר אילן ולעברית – לפתוח תכניות לתואר שני

פרופ' חביבה פדיה:  עם זאת, התכניות האלה נטולות תקציב שהגיע מהמדינה, והן נאלצות להתנהל בצורה וולונטרית

פרופ' חביבה פדיה:      זאת אומרת שבעצם – הסיפור הגדול הוא שיש דברים, במדינת ישראל, שנבנו בצורה מוסדית וממוסדת, בחקיקה ובתקצוב, ויש ציבור שלם אחר שכל הזמן נתון לחסדי הוולונטריות

פרופ' חביבה פדיה:  כתוצאה מכך, הדברים משתנים עם כל שר שעולה ויורד

פרופ' חביבה פדיה:  הם בוודאי לא השתנו – כפי שאתה הזכרת – מלפני 18 שנים

פרופ' חביבה פדיה:       אני רוצה לומר את ההמלצות הנוספות שאנחנו חותרים אליהן, כרגע

פרופ' חביבה פדיה:  הצוות בראשותי עובד בצורה מאוד נמרצת, וחותר ליישם את ההמלצות של הצוות הקודם

פרופ' חביבה פדיה:  אנחנו גם תומכים ומבקשים את נושא התקצוב, ומאמינים שההגדרה של זה כצורך לאומי – היא תהיה הבסיס להכרה בדיון ההיסטורי והספרותי המלא

פרופ' חביבה פדיה:      הדוגמאות שראינו כאן, בשקופיות – גם אם הטייטל היה: "יצירה של יהדות ספרד והמזרח" – בפועל הופיע שם שיר אחד

פרופ' חביבה פדיה:  איך, מול עוול עצום של היעדר מלא של תיאור היסטורי וספרותי, אנחנו אמורים להתנחם בזה ששיר אחד, או ספר אחד, של משורר זה או זה, נכנס לתכנית הלימוד? זה חסר כל משמעות

פרופ' חביבה פדיה:  זה עדיין המשך התייחסות אתנית, אוריינטליסטית, לציבור המזרחי

פרופ' חביבה פדיה:       אני רוצה לומר בקצרה את ההמלצות שלנו, שאנחנו מאוד מקווים לקבל עליהן רוח גבית

פרופ' חביבה פדיה:  אנחנו מוסיפים ומעודדים לפתוח תכניות לתואר שני בתחום ההתפתחות הזו; קורסים אוניברסיטאיים מבואיים בנושא מזרח ומערב, שיגרמו לכל תלמיד ברמת התואר הראשון להכיר את ההיסטוריה היהודית בצורה מאוזנת, ולהכיר את בעיות הרוחב המשותפות, וגם את ההבדלים

פרופ' חביבה פדיה:  זה ייתן הבנה הדדית והערכה הדדית בין הציבורים בישראל; חיזוק מחודש של המרכזים שהוקמו בכל אוניברסיטה ואוניברסיטה בשנות ה-70 לשם העצמת מורשת המזרח, והפעלתם מחדש כגורם מרכז ומלווה של איגום הקורסים מכלל האוניברסיטה, כמו גם הטמעת התכנים בחוגים השונים

פרופ' חביבה פדיה:  על זה שמעתם משמעון אוחיון

פרופ' חביבה פדיה:      הדברים קשורים בתפקוד של המינהלת במשרד החינוך, ואנחנו גם ממליצים שיהיה כאן שיתוף בין משרד החינוך לבין משרד התרבות

פרופ' חביבה פדיה:  שיתוף כזה יכול להוביל לפירות גדולים; אנחנו רוצים לעודד פיתוח של מרכז מצוינות אחד לפחות, שיחבר בין ההון הסימבולי של לימודי ספרד והמזרח לבין סוגיית הפריפריה ממקום חדש

פרופ' חביבה פדיה:  שיציב מההתחלה מנגנון ופרדיגמה חדשה

פרופ' חביבה פדיה:  אנחנו לא יכולים להסתפק בכך שאומרים לנו ששיר או סיפור אחד נכנסו לתכנית הלימוד

פרופ' חביבה פדיה:  אנחנו צריכים את הפרדיגמה של לימודי ההיסטוריה, וזוהי הנקודה

פרופ' חביבה פדיה:      דבר נוסף: אנחנו רוצים שלפחות מרכז אחד יהיה על-ארצי, ובו יהיו מאוגדים כל החוקרים שעוסקים בהיסטוריה של יהדות ספרד והאסלאם

פרופ' חביבה פדיה:  יכול להיות שיהיו כאלה שבאים עם רקע רבני, או כאלה שבאים עם רקע אקדמי, ולכן מרכז מצוינות אחד, שהוא על-אקדמי ועל-ארצי, הוא מאוד חשוב

פרופ' חביבה פדיה:      המלצה אחרונה, לעת עתה: הוצאת קולות קוראים ייעודיים לעידוד התחום מטעם האקדמיה למדעים, בתמיכת ות"ת, שיופנו למחקרים משותפים, ויאפשרו לחוקרים צעירים לבנות יחד את תשתית הבנייה של מרכזי מצוינות חדשים ושל דיסציפלינות נדרשות

יוסף טייב: תודה רבה, פרופ' חביבה

יוסף טייב:  חברת הכנסת מירב כהן, בבקשה

מאיר כהן: אדוני, אני הכנתי הצעת חוק

מאיר כהן:  האם יש כוונה של הוועדה להגיש הצעת חוק?     

יוסף טייב: כן

מאיר כהן: אפשר לעשות את זה ביחד? שזו תהיה ההחלטה?     

יוסף טייב: נעשה את זה ביחד

מאיר כהן: יש הצעת חוק מוכנה ליישום דו"ח ועדת ביטון

מאיר כהן:  אני צריך ללכת

מאיר כהן:  אם אתה אומר לי שנעשה את זה ביחד – אני אשמח מאוד

מאיר כהן:  תודה רבה

מירב כהן: אני איתכם

מירב כהן:  קודם כל, אני רוצה להגיד ישר כוח לממ"מ

מירב כהן:  יש לכם פה עבודה מאוד חשובה, ואילולא אתם – היינו הולכים פה לאיבוד

מירב כהן:  יש המון סעיפים, ושמתם את הכל במסמך מסודר

מירב כהן:  לפעמים, גם לראות את המציאות המכוערת זה התחלה של פתרון

מירב כהן:  זה שרואים שיש כ-100 המלצות, שמרביתן לא יושמו – בדגש על ההמלצות המבניות והארגוניות, שאמורות לייצר מנגנון שיישם את האירוע הזה באופן שיטתי – זה רע מאוד

מירב כהן:  זה ש-250 מיליון ₪ בשנה היו אמורים להיות מוקצים, ובחלוף השנים – שבע שנים מאז – אנחנו רואים ש-23 מיליון ₪ הוקצו, בפועל – זו בושה גדולה, וזו זילות להחלטות ממשלה

מירב כהן:       אני רוצה לשתף מהניסיון האישי שלי כשרה

מירב כהן:  הייתי שרה, למשך זמן קצר, במשרד לשוויון חברתי, והנושא מאוד חשוב לי

מירב כהן:  אמרתי: "טוב, אני לא אצליח עכשיו לדאוג ליישום של כל המסקנות

מירב כהן:  בואו, לפחות, ניקח את עמוד האש המזרחי ונביא אותו לביצוע"

מירב כהן:  אמרתי שאני נותנת על זה את כל הכוח שלי

מירב כהן:  זה יושב במשרד החינוך, ולא במשרד לשוויון חברתי, אבל עשינו על זה הרבה ישיבות, ורתמתי את שרת החינוך דאז, יפעת שאשא-ביטון

מירב כהן:  לא הייתה בעיה של תקציב – היו כ-9 מיליון ₪ – אבל המנגנון היה כל כך כבד, והבירוקרטיה הייתה כל כך גדולה, שעל אף הרצונות הטובים של כולם – ולא היה אף אחד עם כוונת זדון; כולם היו ברצון טוב – זה לא זז

מירב כהן:      למה אני מביאה את הדוגמה הזו? כי בלי כוח מקצועי ייעודי לנושא הזה – אנשים שקמים בבוקר ומיישמים את זה – זה לא יקרה בחיים, נקודה

מירב כהן:  זה משהו כל כך גדול ורחב שגוף כמו משרד החינוך, שהוא גוף בירוקרטי ומאוד מורכב, לא יצליח להתמודד עם זה

מירב כהן:  הוא לא מצליח להתמודד, לפעמים, עם המשימות השוטפות שלו

מירב כהן:       אני לא יודעת אם זה מעודד מישהו, אבל תלמידי ישראל בתיכונים, שמסיימים בגרות – לא יודעים על עדות המזרח, אבל הם גם לא יודעים על דברים אחרים

מירב כהן:  יש משבר גדול במערכת החינוך

מירב כהן:  המשרד הזה עבר המון טלטלות

מירב כהן:  חוסר היציבות הפוליטית מביאה לזה שכל שר שמגיע – מוחק את מה שהקודם עשה, ומתחילים בתכנית חדשה

מירב כהן:  הם לא מצליחים להתמודד עם המשימות השוטפות, אז זה לא ריאלי אם אנחנו חושבים שהם יבואו וייקחו משימה כל כך מורכבת וחלוצית, ויישמו אותה

מירב כהן:       בלי כוח משימה ייעודי – זה בחיים לא יקרה, גם אם נשים כסף

מירב כהן:  חייב להיות לזה כוח קומנדו, אחרת זה פשוט לא יבוצע

מירב כהן:  אני אומרת את זה מניסיון אישי, ואני אשת ביצוע

מירב כהן:  זה יקרה בסוף, אבל זה שזה קורה אחרי תשע שנים – זה לא רציני

מירב כהן:       בהיעדר פתרון מערכתי כזה, אני כשרה, נגיד, פתחתי פרויקט לאיסוף עדויות של אנשים שעלו למדינת ישראל ממדינות ערב, וזה קורה, לאט-לאט; זה יקרה

מירב כהן:  אבל זה לא מספיק

מירב כהן:  זה לא מאקרו; זה מיקרו

מירב כהן:  ובהיעדר כוח משימה כזה – זה תמיד יהיה מיקרו

מירב כהן:  זה יהיה פיצ'יפקס, וזה לא מערכתי

מירב כהן:      אנחנו גם מפספסים את העושר של התרבות שלנו, וגם, בסוף – זה יוצר תחושת מרמור מאוד קשה

מירב כהן:  האנשים שעלו ממדינות ערב מהווים סדר גודל של 50% מהאוכלוסייה

מירב כהן:  אגב, גם זה נתון לא בדוק, כי לא עושים מחקר על זה

מירב כהן:  הלמ"ס יחזור לחקור את זה, לבקשתנו, אבל אפילו לא בדקו את זה; זו הערכה

מירב כהן:  זוהי פגיעה כל כך גדולה בסולידריות שלנו

מירב כהן:       אני יכולה להעיד, כילדה שלא למדה את זה בבית הספר, שאני חושבת שכמעט כל ילדה שהיא בת לעולים ממרוקו, או ממדינות ערב, חוותה את זה שהיא מתביישת

מירב כהן:  היא באה לבית הספר – ומתביישת

מירב כהן:  היא מתביישת בתרבות של ההורים שלה; היא מתביישת להביא חברים הביתה

מירב כהן:  לוקח זמן להתבגר, ולהבין עד כמה הדור הזה הוא דור של גיבורים

מירב כהן:  אני חושבת שאם היינו מקבלים מנה גדושה של התרבות ושל ההיסטוריה בבית הספר – היינו מבינים את זה בשלב הרבה יותר מוקדם

מירב כהן:  היום, מבחינתי, ההורים שלי עשו כברת דרך מדהימה, אבל כילדה – התביישתי, ואני בטוחה שבני דורי חשו את זה גם כן

מירב כהן:  זה קשור מאוד לתכנית הלימודים, וזה מאוד פוגע בסולידריות שלנו, כחברה

מירב כהן:      מה שהכי כואב לי זה שמתי נזכרים בזה? כשיש קמפיין בחירות

מירב כהן:  יש קמפיין בחירות – השד העדתי יוצא החוצה, ומתחילים כל הנאומים של השנאה, של ההתלהמות, של אזרחים סוג א', של אזרחים סוג ב'

מירב כהן:  אבל כשנמצאים בתוך הממשלה, ואפשר לעבוד ולבצע – לא קורה

מירב כהן:  לא מתוקצב; לא מתועדף; לא מבוצע

מירב כהן:  ואז, במקום שנעשה עבודה מתוך מקום של אהבה, של ציונות ושל בנייה – אנחנו נזכרים בזה רק ממקום של שנאה

מירב כהן:  זהו נזק כפול ומכופל – לא רק שלא בנינו, אלא אנחנו גם בונים על היעדר העשייה הזו מגדלים של שנאה, שמחרחרים ריב ומדון, ומפוררים את החברה שלנו

מירב כהן:      אני חושבת שליישום של הוועדה הזו באמת יש חשיבות לאומית, ואני חושבת שצריך לעשות את זה ממקום של אהבה גדולה, ולא לחכות שיפרוץ משבר

מירב כהן:  הוא יפרוץ, והוא מגיע מעת לעת

מירב כהן:  אני רוצה להודות לארז ביטון, על העבודה החלוצית שעשית

מירב כהן:  ראו בי שותפה לכל דבר ועניין בנושא הכל כך חשוב הזה

מירב כהן:  תודה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  מר אלחי סלומון, בבקשה

אלחי סלומון: בוקר טוב

אלחי סלומון:  אני ראש ספרות במסגרת ועדת ביטון

אלחי סלומון:  אני דווקא לא הולך לדבר על תקציבים, אלא על דברים פשוטים הרבה יותר, שאפשר ליישם בקלות, לפני שנים, ושהם בליבה של הדברים, והם לא קורים

אלחי סלומון:  בסופו של יום, מעבר לאוניברסיטאות ולתקציבים הגדולים, ליבת הדברים כאן היא תחומי ההיסטוריה והספרות – תכנית לימודי החובה של כל תלמיד בישראל

אלחי סלומון:      אני אומר לאנשי משרד החינוך: אפשר ליישם את הדברים בקלות

אלחי סלומון:  אני אומר לך, אדוני יושב ראש הוועדה, וגם לך, הגברת אתי וייסבלאי ממכוני המחקר, כדי שתראו את הליבה של הדברים

אלחי סלומון:  גם כשנדמה שמיישמים – בעצם לא מיישמים

אלחי סלומון:       למשל: בתכנית הלימודים של החינוך הממלכתי – ששם הבעיה היא גדולה יותר – בתכנית הלימודים המעודכנת בשירה, לשנים הקרובות – ואני מדבר על לימודי החובה – תלמידים לומדים קובץ ב' וקובץ ז'

אלחי סלומון:  לא אלאה אתכם בדיוק על מה מדובר

אלחי סלומון:  המורה בוחר או את קובץ ב', של 16 שירים, מתוכם הוא מלמד שמונה, או את קובץ ז'

אלחי סלומון:  בקובץ ב', המשורר המזרחי היחיד שנמצא הוא אודי שרבני

אלחי סלומון:  זאת אומרת: הוא ילמד את אלתרמן; שלמה טנאי; יהודה עמיחי; אגי משעול; אורי ברנשטיין; חמוטל בר יוסף; לאה גולדברג; רחל; ואודי שרבני

אלחי סלומון:  אפילו את ארז ביטון הוא לא ילמד

אלחי סלומון:      אם המורה בחר את קובץ ז' של השירים – בו יש את ארז ביטון או את רוני סומק – אתה יכול ללמוד רק את אחד מהם – לצד חלפי; פגיס; חיים גורי; יותם ראובני; אמיר אור; אדמיאל קוסמן ואלחנן ניר

אלחי סלומון:  תשימו לב לאחוזים

אלחי סלומון:  וזה בתוך מה שמיושם

אלחי סלומון:  יישמו את זה שארז נמצא בפנים, יישמו את זה שאודי שרבני נמצא בפנים – אבל האחוזים הם מגוחכים

אלחי סלומון:  אנחנו אמרנו את זה למפמ"רים, ובסופו של יום – אלה המפמ"רים

קריאה: סליחה, אבל כל זה – זה בחזקת לשכנע את המשוכנע

קריאה:  אנחנו במיץ של עצמנו

קריאה:  ריבונו של עולם, כל 15 שנה אנחנו יושבים בוועדות – ולא יוצא מזה כלום

קריאה:  יש מקור תקציבי

קריאה:  יש מטוס שעומד – מיליארד ₪ - ללא שום שימוש

קריאה:  שיחתכו אותו לארבע שנים - - -     

יוסף טייב: תודה רבה

אלחי סלומון: מה שאני אומר פה הוא בכלל בלי תקציב

אלחי סלומון:  זוהי הליבה של הדברים, וגם את הדברים האלה – לא משנים

אלחי סלומון:  היצירות שנמצאות במיקוד לשנים הקרובות: סיפור קצר ורומן של כותבים מתחום הספרות הכללית – לא העברית

אלחי סלומון:  סוגת הפיוט, שדיברנו עליה כל כך הרבה, ארז – סוגת הפיוט בתחום הממלכתי – שזה רוב תלמידי ישראל – לא קיימת כלל בלימודי החובה

יובל סרי: זה לא נכון

יובל סרי:  אני מפמ"ר תרבות יהודית מזה שבע שנים

יובל סרי:  הקמתי את המקצוע הזה - - -     

אלחי סלומון: בתחום הספרות הממלכתית

יובל סרי: אבל יש תרבות יהודית-ישראלית

יובל סרי:  בניתי את זה במשך שבע שנים

יובל סרי:  חצי מהשירים שאני מלמד הם פיוטים, ועכשיו בניתי פסקול, בחצי מיליון ₪, של פיוטים על המקצוע שלי

אלחי סלומון: זה לא מספיק

אלחי סלומון:  תרבות ישראלית הוא מקצוע חובה ביסודי ובחטיבות הביניים, בממלכתי-יהודי

יובל סרי: אמרת שזה לא קיים בכלל במערכת

אלחי סלומון: לא

אלחי סלומון:  אני מדבר על ספרות לבגרות, שבסופו של יום – היא יישור קו של כל תלמיד ישראלי עובר כדי להיות ישראלי שיודע את ספרות ישראל

אלחי סלומון:  תלמיד לספרות בחינוך הממלכתי – שזה המוני תלמידים – לא ילמד אף פיוט, מימי הביניים ועד ביאליק

אלחי סלומון:  נעשו הרבה מאוד דברים, כמו שהזכירה פה חברת הכנסת שטרית – רבי דוד אלקיים; רבי דוד בן חסין; רבי דוד בוזגלו – וגם לגבי מעשי חכמים

אלחי סלומון:  אין מעשי חכמים לחינוך הממלכתי

אלחי סלומון:      הזכירו פה הדתה

אלחי סלומון:  לא מדובר על הדתה

אלחי סלומון:  מדובר על מורשת ישראל – בסיס שכל ילד, גם בחינוך הממלכתי, זכאי להכיר

אלחי סלומון:  בחינוך הממלכתי-דתי המצב הוא יותר טוב, ועדיין – בעייתי מאוד

אלחי סלומון:  ברשימת הנושאים החייבים בתכנית הבסיס יש סיפור אחד של סמי ברדוגו, שני שירים של ארז ביטון, אחד של לאה עיני ואחד של רוני סומק, מתוך כ-20 שירים – רבי שלום שבזי לא נמצא כחובה – ומורה יכול לבחור נושאים בהם כלל אין משורר מזרחי, וכך עושים

אלחי סלומון:  זאת אומרת, המינון הוא זעיר מאוד, וזהו הבסיס

אלחי סלומון:       יש את תכנית המחר – ההתחדשויות קדימה בתחומי הספרות

אלחי סלומון:  הדברים האלה הם הבסיס לכל השנים הקרובות

אלחי סלומון:  זה מה שרציתי להראות לכם: שלפני תקציבים – העוול זועק לשמים, וברור מאוד

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  ד"ר מלכה כ"ץ, בבקשה

ד"ר מלכה כ"ץ: אוקיי

ד"ר מלכה כ"ץ:  תודה רבה, קודם כל, ארז ביטון, על ההשקעה האדירה; לד"ר שמעון אוחיון, שלא מרפה ולא מפסיק לרגע לחשוב על איך עושים את הדברים; ולכל החברים בוועדה

ד"ר מלכה כ"ץ:  אני באה מתחום ההיסטוריה

ד"ר מלכה כ"ץ:  גם בעבר עסקתי בכך, בתכנון לימודים, וגם לימדתי במכללות להכשרת מורים

ד"ר מלכה כ"ץ:  בנוסף לכך, זהו גם תחום המחקר שלי כחוקרת, ברמה האקדמית

ד"ר מלכה כ"ץ:       אני רוצה לחזק את הדברים של אלחי

ד"ר מלכה כ"ץ:  אני חושבת שכל הסיפור של תקציבים הוא חיוני לחלוטין, אבל מעבר לכך – יש לנו כאן דברים שהם ממש חשובים

ד"ר מלכה כ"ץ:  צריך להבין שהם צריכים להיעשות, וצריך להיות ערניים ולפקח עליהם, מעבר לסיפור של מתן התקציבים

ד"ר מלכה כ"ץ:      דיברו פה הרבה על החשיבות של לעשות את החידוד בין מקצועות החובה לבגרות

ד"ר מלכה כ"ץ:  שם, אין מה לעשות – זהו נוער

ד"ר מלכה כ"ץ:  נוער בן 17, שעוד שנה בצבא

ד"ר מלכה כ"ץ:  כשהוא רואה על מה בוחנים אותו ועל מה לא בוחנים אותו בבגרות – זה מה שאומר לו את הדברים האמיתיים על הזהות שלו

ד"ר מלכה כ"ץ:  לא רק מה שהוא שר בגן ילדים

ד"ר מלכה כ"ץ:  זה משמעותי מאוד

ד"ר מלכה כ"ץ:      דבר נוסף: אני לא יודעת אם שמתם לב לכך שהיום כבר תשומת לב – וחוקרים עמדו על כך – גם לנוסח, למשל, של בחינות הבגרות: באיזו דרך שואלים שאלות על העלייה? האם נשאלות שאלות על התרומה שלה, או על הבעייתיות הקיימת במדינת ישראל בעקבות העלייה שלהם? אני רוצה להפנות לחידודים האלה

ד"ר מלכה כ"ץ:  למשל: בזמנו, כשדיברו על מעמד האישה, יצאה חוברת שלמה של כל מיני דגשים לגבי מה צריך לבדוק בספרי הלימוד שצורם בנושא המגדרי

ד"ר מלכה כ"ץ:  המון פעמים נכתב ספר לימוד, ויש בו חומר על יהודי המזרח – אבל צריך להיות ערניים לגבי האג'נדה שבגללה שמו את החומר הזה

ד"ר מלכה כ"ץ:       הנקודה המרכזית היא ועדות המקצוע של מקצועות הלימוד

ד"ר מלכה כ"ץ:  מי יושב שם, בתחומים הללו? מי, בכלל, נותן את האג'נדה של מהו מקום המזרחיות וההיסטוריה בתוך כלל ההיסטוריה הישראלית? המון מהדברים שהוצגו פה – נלמדו גם בעבר, וגם בתכניות בעבר

ד"ר מלכה כ"ץ:       יש היום חידושים שלמים של חוקרים, אבל הדברים האלה בכלל לא מגיעים היום אל כל ועדות המקצוע ואל חומרי הלימוד

ד"ר מלכה כ"ץ:  ישנם חוקרים שברמה האישית – בלי שאיזה מרכז תגבר אותם – בחרו לחקור היום, באקדמיה

ד"ר מלכה כ"ץ:  האקדמיה מלאה בכל טוב, גם על התפיסה על הכללית של ההיסטוריה שלנו, ועל מהו המקום של הדברים

ד"ר מלכה כ"ץ:       אני חושבת שצריך לוודא, גם כשמתוכננות תכניות – מהו המקום של כל הנושאים הללו, ומי מפקח

ד"ר מלכה כ"ץ:  אני חושבת שפיקוח הוא לא רק תקציבי

ד"ר מלכה כ"ץ:  הפיקוח צריך להיות גם על איך נקבעים הדברים

ד"ר מלכה כ"ץ:  זה נכון שיש מצוקה ושצריך להוריד שעות, אבל אם מורידים – מורידים בפרופורציה לכל הנושאים

ד"ר מלכה כ"ץ:       נוצרה איזו מציאות שבה יש נושאים שכשצריך לקצץ – מקצצים בהם

ד"ר מלכה כ"ץ:  תאמינו לי – לא הייתי רוצה להיות במקום של המורים

ד"ר מלכה כ"ץ:  הייתי שם

ד"ר מלכה כ"ץ:  הם מקבלים הודעה מחודש לחודש: "שר חדש – נא לקצץ"

ד"ר מלכה כ"ץ:  צריכות להיקבע נוסחאות מוסכמות, שכשאר נעשה קיצוץ – במה מקצצים ובמי מקצצים?     דבר נוסף הוא חובת ההסמכה

ד"ר מלכה כ"ץ:  מחייבים, למשל, מורה להיסטוריה ללמוד X שעות של היסטוריה כללית ו-X שעות של היסטוריה יהודית, ובלי זה – הוא לא מקבל תעודה

ד"ר מלכה כ"ץ:  את אותם הדברים – המלצנו לעשות בוועדת ביטון לגבי חובת ההסמכה של המורים של ההיסטוריה, שיהיו מחויבים לקבל ידע

ד"ר מלכה כ"ץ:  אני לא נכנסת לתחומים שהם לא שלי – הלכה, מחשבת ישראל

ד"ר מלכה כ"ץ:       מירב דיברה יפה על כוח, או ועדה, שתפקידם גם לבדוק את הדברים, וגם על מה בודקים

ד"ר מלכה כ"ץ:  זאת אומרת, זהו לא רק עניין של תקציבים או של שורות, אלא זהו עניין של מהו המקום של הדברים; איפה הם נמצאים בתוך נושאי הליבה; ומי דואג שבתוך מי שקובע את הדברים – יימצאו האנשים שמתחדשים בתחום, שמראים את הדברים החדשים ושמשלבים אותם

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  ד"ר רחל ידיד, בבקשה

ד"ר רחל ידיד: ד"ר רחל ידיד, יושבת ראש עמותת אעלה בתמר לחקר מורשת יהדות תימן ותרבותה

ד"ר רחל ידיד:  מייסדי עמותת אעלה בתמר הבינו שהממשלה – לא תבוא ישועה

ד"ר רחל ידיד:  לכן הם לקחו את החוק לידיים של עצמם, גייסו את מיטב החוקרים וכתבו מעל 50 ספרי מחקר על המורשת, התרבות וההיסטוריה של יהדות תימן המפוארת

ד"ר רחל ידיד:       לצערי הרב, לפני כ-25 שנה התחלנו בהקלטת המבוגרים שעלו בתימן בשנות ה-30, ה-40 וה-50

ד"ר רחל ידיד:  יש לנו כ-1,200 קלטות של אנשים שמרביתם – כבר לא חיים איתנו היום; חלקן אודיו וחלקן וידאו

ד"ר רחל ידיד:  הרבה לפני – שומעים את הקולות של המשרד לשוויון חברתי

ד"ר רחל ידיד:  זה דבר אחד

ד"ר רחל ידיד:      דבר שני, לצד ספרי המחקר – הקמנו גם מכון מחקר

ד"ר רחל ידיד:  גייסנו את מיטב החוקרים הצעירים – שלשמחתי, מרביתם לומדים בבר אילן, והנשיא שלנו הוא פרופסור גימני – ואנחנו משתדלים לעשות הכל על מנת לשמר את המורשת, את התרבות ואת התרומה של עדת התימנים למדינה

ד"ר רחל ידיד:       לפני כשנה הוצאנו ספר, שנקרא: "בחבלי מולדת", וההיסטוריון, ד"ר דני בר מעוז, חקר מה תרמה הקהילה שלנו להקמת מדינת ישראל

ד"ר רחל ידיד:  180 יישובים

ד"ר רחל ידיד:  התימנים הגיעו לפני הביל"ויים, בחודשים ארוכים, והכפילו את המספר שלהם לפחות פי 5

ד"ר רחל ידיד:  הגיעו מעל 200 איש והקימו את כפר השילוח

ד"ר רחל ידיד:  בשנה שעברה מלאו 140 שנה לאותו כפר

ד"ר רחל ידיד:  מי יודע על זה? מי שמע על זה? אף אחד לא שמע

ד"ר רחל ידיד:      דבר נוסף: יש לנו תכנית שלמה, של ארבעים סרטי וידאו קצרים, שכל אחד מהם דן בנושא אחר, שכבר מוכנים

ד"ר רחל ידיד:  אני באתי מהתחום של תכניות לימודים – 47 שנה באקדמיה, בחינוך והכשרת מורים והגננות

ד"ר רחל ידיד:  יש לנו תכנית מוכנה, וניסינו לדפוק על הדלת של משרד החינוך כבר יותר מארבע שנים

ד"ר רחל ידיד:  לא הצלחנו להכניס את זה לתכנית הלימודים

ד"ר רחל ידיד:      מהי הבעיה? מה שמכניסים הוא אקס-קוריקולארי; לבחירת המורים, והמורים עושים את הדרך הכי קלה עבורם

ד"ר רחל ידיד:  אני חושבת שצריך לשים יוצאי עדות המזרח בתפקידי מפתח

ד"ר רחל ידיד:  אלה שאכפת להם; שבוערת בהם האש של המורשת שלהם

ד"ר רחל ידיד:  אם הם יהיו בנקודות מפתח, בתפקידים חשובים ומשפיעים – אז משהו יזוז

ד"ר רחל ידיד:  לא כשאחרים, שאין להם מושג מהי המורשת שלנו, ינהלו אותנו

ד"ר רחל ידיד:      תודה ליושב ראש הוועדה, ולסופר והמשורר הגדול והדגול, מר ביטון

ד"ר רחל ידיד:  בעזרת השם, אני מקווה שמכאן – תצא הישועה, ושוב נתחיל ליישם, ושלא נשב שוב ושוב בשנים הבאות

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  שאול, בבקשה

פרופ' שאול ידגר: אני אציג את עצמי, כדי להסביר את הדברים שאני הולך לומר

פרופ' שאול ידגר:  אני פרופסור לביוכימיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית

פרופ' שאול ידגר:  אני מציין את זה כי אני רוצה לדבר על דברים מתוך האקדמיה

פרופ' שאול ידגר:  יש בעיה אחת, שלא מועלית כאן, והיא המגמה היום, באקדמיה, ובכלל בציבור היותר חילוני וכו', לערער את צדקת מדינת ישראל

פרופ' שאול ידגר:       זה מבוסס על שתי טענות שהן שקריות, בעיניי: האחת היא שיהדות האסלאם חיה תמיד ברווחה ובנחת, ולא נרדפה, והשנייה היא שמדינת ישראל היא תוצאה של קולוניאליזם אירופי, בגלל שיהדות אירופה נרדפה, וכו'

פרופ' שאול ידגר:       זהו הבל ורעות רוח, ואנשים לא יודעים את זה

פרופ' שאול ידגר:  אני מדבר עם עמיתים באקדמיה

פרופ' שאול ידגר:  כשאני מספר להם שסבא רבא שלי עלה מחלב במאה ה-19 ובנה בתים בירושלים, ושהבוכרים, מהצד השני שלי, עלו באמצע המאה ה-19 ובנו – מתוך רווחה; לא מתוך מצוקה – זהו דבר שלא רוצים לקבל אותו

פרופ' שאול ידגר:  לכן, ההוראה של ההיסטוריה של יהדות המזרח, כולל, בעיקר, את הכיסופים לציון – בלי שום קשר לציונות המודרנית – והעלייה מתוך רווחה, ומתוך מגמה של לקום ולבנות כאן קהילות יהודיות – זה דבר שהוא חשוב מעל ומעבר להצלת הכבוד שלנו

פרופ' שאול ידגר:      רוב המגמה היא להציל את הכבוד ולתקן את העוול ההיסטורי

פרופ' שאול ידגר:  זה פחות מעניין אותי

פרופ' שאול ידגר:  מעניין אותי מהן ההשלכות של הציונות, היום, על מעמד מדינת ישראל

פרופ' שאול ידגר:  אני מדבר עם אנשים צעירים – הם לא יודעים על זה כלום, והם יותר ויותר מקבלים את הטענה לפיה ישראל היא תוצאה של הקולוניאליזם האירופי ושל הלאומיות האירופית של המאה ה-19, וכן הלאה

פרופ' שאול ידגר:  לכן, זוהי הנקודה החשובה

פרופ' שאול ידגר:      בתור אחד שנמצא בתוך האקדמיה, מהמל"ג – לא תבוא ישועה

פרופ' שאול ידגר:  ממשרד החינוך – יכול להיות שתבוא ישועה

פרופ' שאול ידגר:  אני רואה שהנכדים שלי לא יודעים את זה

פרופ' שאול ידגר:  הם לומדים, אמנם, בממ"ד תורני, כמובן, וכולם – מהגדולים ועד הקטנים – יודעים מעט מאוד על הדברים האלה, אלא אם אני מספר להם את זה מקורות משפחתי

פרופ' שאול ידגר:  לכן, זוהי נקודה חשובה

פרופ' שאול ידגר:      החשיבות של זה היא לא רק בלהציל את הכבוד שלנו ובלתקן עוול היסטורי, אלא בלשנות את התודעה של צדקת מדינת ישראל, וצדקת הקיום היהודי בארץ ישראל

פרופ' שאול ידגר:  זהו נושא שאני חושב שלא ניתנת לו תשומת לב מספיקה, בלי שום קשר לספרדים

פרופ' שאול ידגר:  היו, בעבר, עליות מתוך רווחה גם של יהדות אירופה, אבל מעטות מאוד

פרופ' שאול ידגר:  עליות של יהודים מהמזרח, מתוך רווחה ומתוך מטרה לבוא ולבנות – היו בכל הדורות, ולא יודעים על זה שום דבר

פרופ' שאול ידגר:      כשאני מספר לחברים באקדמיה על כל מיני דברים כאלה – בשבילם זה גילוי כאילו נפלתי מהירח

פרופ' שאול ידגר:  לכן, אני חושב שחשוב מאוד שמשרד החינוך ידגיש את הדבר הזה

פרופ' שאול ידגר:  ההצדקה של מדינת ישראל, היום, הולכת ומתערערת, והלימוד של ההיסטוריה היהודית הוא חשוב מאוד – בעיקר של יהדות האסלאם – כדי לבסס את צדקת מדינת ישראל והעם היהודי בארץ ישראל

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  בני פרץ, בבקשה

בני פרץ: תודה רבה

בני פרץ:  לפני כן, אני רוצה לדבר לאדון ארז ביטון

בני פרץ:  אדון ארז ביטון, אתה לא ראית אותי, אבל אולי תזכור את הקול שלי, או את השם שלי – בני פרץ – עוד מהפנתרים השחורים, יחד עם סעדיה מרציאנו זכרונו לברכה

בני פרץ:  אם אתה עוד זוכר את היום שבו הנפנו אותך על הכתפיים שלו – היום הזה שהבאנו, כדי שתעלה ושיכירו גם בשירה שלך

בני פרץ:  הרצון היה להוציא איזו תכנית, או מופע, של זוהרה אלפסיה

בני פרץ:  אבל יום-יומיים חלפו

בני פרץ:  לא נשארו הרבה שלוחמים

בני פרץ:  נשארו הרבה דיבורים

בני פרץ:  אני עדיין נשארתי, והיושב ראש יודע שאני עדיין מדבר על השוויוניות, בחינוך ובהכל

בני פרץ:      הייתה תקופה אחת, מסוימת, שהייתה טובה, שהייתה לנו את השרה לשוויון חברתי, גילה גמליאל, שלקחה מקום שקראו לו "בית אבות לזקנים" – ופיתחה אותו מעלה-מעלה

בני פרץ:  בכל שנה היא הייתה עושה כנס כדי לתת פרס, וכדי להביא את השירה והספרות המזרחית

בני פרץ:  זה נגמר, כי היא ידעה לקחת משהו קטן ולהפוך אותו הלאה, כולל בחינוך

בני פרץ:  היא פיתחה את החינוך

בני פרץ:  ידענו שלא יגיע חינוך, בכלל, לעיירות הפיתוח, והיא עשתה את זה דרך מחשב – שיכולים לקחת שיעורי עזר כדי להתפתח לבד

בני פרץ:  רק צריך היה לתת להם את הכלים הנכונים

בני פרץ:      חבר הכנסת לשעבר, שמעון אוחיון – אני זוכר, מזה שנים רבות, עד כמה הוא הרים וידע

בני פרץ:  פה, אנחנו צריכים להגיד: זה לא העם

בני פרץ:  זה לא אתם

בני פרץ:  זה אלה שמייצגים אותנו, שאנחנו מביאים אותם לכנסת

בני פרץ:  בכל מערכת בחירות הם מדברים בשם עדות המזרח – הם מקימים את עדות המזרח ונזכרים בנו, שאנחנו סוג א', סוג ב' או סוג ג' – אבל לעולם לא ישתנה כלום, כי יש קבוצה מסוימת, במדינה הזו, שנכנסה בחינוך, שלעולם לא תשים את ספרך במקום הראשון; לא את מה שעדות המזרח עברו; לא את הפוגרומים שהם עברו; לא את הספרות שלהם; לא את הלימוד ולא את ההשכלה

בני פרץ:  הם הביאו אותם לפה כחוטבי עצים וכשואבי מים בלבד

בני פרץ:      אדון אוחיון נלחם הרבה

בני פרץ:  כולנו זוכרים את תכנית דברת, של לימור לבנת

בני פרץ:  בסוף – איפה הייתה דברת? איפה החינוך? איפה השעות? שום דבר

בני פרץ:  הכל קבור

בני פרץ:  אפשר לעשות עוד מחקר ולהקים עוד גופים

בני פרץ:  אתה, עם מה שהקמת ועם מה שדיברת, ביחד עם אדון שמעון אוחיון – אתם השארית שנשארה מהמבוגרים, ואני, אולי, האחרון בדור הנפילים, שכבר הולך ונגמר, שלא מוזכר בכלל, שהתחיל את המחאות על האפליה הזו

בני פרץ:  אתם – ואלה כמו יושב ראש הוועדה – לא צריכים לבוא ולדפוק על השולחן

בני פרץ:  אתם צריכים לבוא לבחוץ ולעורר פה את הכנסת, כפי שאלה עושים

בני פרץ:  בסוף, גם אם נבוא – שיידעו

בני פרץ:       לי יש משני הכיוונים – גם מזרחי וגם אשכנזייה

בני פרץ:  ברוך השם, הנכדים שלי יודעים מה זה מזרחי, אבל בבית הספר – הם לא לומדים שום דבר

בני פרץ:  הם אומרים את זה

בני פרץ:  הם נזכרים בנו רק במימונה ובמופלטה

בני פרץ:  בזה – הם זוכרים אותנו מצוין

יוסף טייב: זה כבר משהו

בני פרץ: את זה זוכרים כל המנהיגים, שבאים לכל הבתים

בני פרץ:  מימונה ומופלטה

בני פרץ:  זה מה שהם זוכרים

בני פרץ:  הם יודעים להגיד לך משהו? לא

בני פרץ:  אנחנו אומרים פה, אדוני היושב ראש: קמה ועדה, והשקיעו מיליונים במחקר הזה

בני פרץ:  צריך להוציא אותה לפועל, ולהגיד למשרד החינוך: קח תקציב, אדוני, אך ורק לזה

בני פרץ:  שיהיה חובה, בבתי הספר, ולא לתת למורה לבחור

בני פרץ:  מורה לא יודע לבחור, כי למורה מסוים יש גזענות מסוימת

בני פרץ:  אנחנו יודעים את זה

בני פרץ:  אנחנו גם רואים את זה בשטח

יוסף טייב: חשוב מאוד

בני פרץ: אני גם לא מתבייש להגיד – אמרו: "הדתה"; עוד מעט יגידו: "הדתה מזרחית", בבתי ספר אקסקלוסיביים שהם הקימו כדי להתרחק, בתקופה שהם עברו אינטגרציה

בני פרץ:  אני לא אתפלא על כך

בני פרץ:  לכן אני אומר, לסיום, כבוד היושב ראש: אדון הסופר ביטון, תמיד תזכור דבר אחד – אנחנו השארית האחרונה כדי לתת זכר לילדינו

בני פרץ:  כפי שנתנו להם את הערכים לגבי השואה – נתנו להם לעשות עבודות גמר על השואה ולהכיר בה – הם צריכים להכיר גם בנו

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  פרופ' חננאל מאק, בבקשה

פרופ' חננאל מאק: תודה רבה

פרופ' חננאל מאק:  אני רוצה להודות ליושב ראש ולד"ר שמעון אוחיון, שהזמין אותי לכאן

פרופ' חננאל מאק:  אני אומר שתיים-שלוש נקודות בקצרה: א', אני רוצה לחזק את ידי הגברת שדיברה לפניי, וגם של חבר אחר קודם לכן, על החשיבות של ירידה מרמת הדיון באוניברסיטאות, מנכ"ל ההשכלה הגבוהה, תקציבים וכד', אל הרמה של מפמ"רים וועדות מקצועיות של המשרדים

פרופ' חננאל מאק:  בלי הרבה תקציב, טרחה ומאמץ – אני חושב שאפשר, בקצרה ובמהירות, לכנס את המפמ"רים ואת ראשי ועדות המקצוע, ולהציג בפניהם את עיקרי הדברים שמדוברים עליהם כאן, כמעט בלי הוצאה תקציבית וביתר יעילות מאשר רוב התכניות שדובר בהן כאן עד עכשיו

פרופ' חננאל מאק:  זהו דבר שאפשר לעשות ממש מהיום למחר

פרופ' חננאל מאק:       לפני כמה ימים היה כנס של גוף שנקרא "929" של מורים לתנ"ך בחינוך הממלכתי הכללי, שהשתתפו בו כ-700 איש

פרופ' חננאל מאק:  אני לא הייתי שם, וגם הרב בני לאו, כנראה, לא היה

פרופ' חננאל מאק:  זו הייתה הזדמנות, שהייתה מחייבת מאמץ של חמש דקות, של מישהו שיקדיש את הנושא שעליו אנחנו מדברים – למשל, כאשר דנים בפרשנות המקרא

פרופ' חננאל מאק:  שימו קצת יותר דגש מהמקובל על חכם כמו אבן עזרא או הרמב"ן, וקצת פחות, אולי, על רש"י ועל תרגומים

פרופ' חננאל מאק:  אני אומר את זה כדוגמה קטנה

פרופ' חננאל מאק:       הדבר השני שאני רוצה להגיד, שלא שמעתי מילה לגביו עד עכשיו, הוא על גופי התרבות שאינם חלק ממערכת החינוך, ושהם גופים עצמאיים

פרופ' חננאל מאק:  אני אזכיר כאן חמישה-שישה שמות שכולם מכירים: בית אביחי; מוסד ביאליק, פה בירושלים; יד בן צבי; מרכז שז"ר; מרכז בגין; בית עגנון; בית ביאליק, בתל אביב – עוד ועוד כאלה

פרופ' חננאל מאק:  המנהלים של הגופים האלה, במאמץ לא גדול, יכולים לשמוע את הבקשה, את הרצון ואת ההמלצה של המערכות השונות, כולל הוועדה המכובדת הזו – אי אפשר להנחות אותם; הם גופים עצמאיים – לחזק את המרכיב שאנחנו מדברים עליו כאן בתכניות שלהם

פרופ' חננאל מאק:  שוב, לא תקציב; לא מאמץ; לא ועדות

פרופ' חננאל מאק:  פשוט מישהו שיעשה את הדבר הזה

פרופ' חננאל מאק:  אני מדבר, עכשיו, בעיקר על אנשי משרד התרבות

פרופ' חננאל מאק:      הדבר השלישי והאחרון: דובר כאן הרבה על תרבות יהדות המזרח בדורות האחרונים, ואני לא אחזור על כך

פרופ' חננאל מאק:  דובר על כך בכל המישורים: בספרות; בהיסטוריה; בעלייה; בקליטת העלייה; בהתיישבות; בהיבט של ההתיישבות המוקדמת, שיש לו חשיבות רבה מבחינה מדינית-פוליטית בת זמננו, ולא מספיק הודגש

פרופ' חננאל מאק:  לא שמעתי אף מילה אחת על המרכיב הקדום יותר, של חלקם ילידי המזרח הקדמונים – לא - - - שלנו – בהנחלת המורשת הרציפה של היהדות הקדומה

פרופ' חננאל מאק:       מעטים יודעים שהתלמוד הבבלי – הוא נוצר בבבל; את זה כולם יודעים – לא היה זוכה לשום תקומה ואהדה אלמלא גולי בבל

פרופ' חננאל מאק:  400-500 שנים של פעולת - - - בבבל, בערך מהמאה השביעית ועד ה-11, היא שהעלתה את התלמוד למה שהוא, והפכה אותו לספר של העם היהודי, עד היום הזה

פרופ' חננאל מאק:  זוהי תרומתה המוחלטת של יהודי בבל

פרופ' חננאל מאק:  יותר מאוחר – צפון אפריקה; ספרד; גם באשכנז, אבל הדגש המרכזי כאן הוא על יהדות בבל

פרופ' חננאל מאק:  אני מזכיר את זה כדוגמה, מפני שיש עוד שורה ארוכה של נושאים שחכמי המזרח – או, יותר נכון, חכמי ארצות האסלאם – אחראיים להם, הרבה יותר מאשר חכמי המערב או הצפון

פרופ' חננאל מאק:       מעטים יודעים שהפילוסופיה היהודית, השיטתית, הסדורה – הספר הראשון בתחום הזה הוא ספרו של הרב סעדיה גאון, בבבל במאה העשירית

פרופ' חננאל מאק:  מעטים יודעים שמעבר לפעילותו הנרחבת בכל מיני תחומים של מדעי היהדות – ולא נרחיב על זה כאן – הוא הראשון שכתב מבוא לספר

פרופ' חננאל מאק:  תשאלו את עצמכם, אפילו, החכמים הנכבדים שיושבים כאן: איפה אנחנו מוצאים, לראשונה בהיסטוריה של העם היהודי, ספר שיש לו מבוא?      עוד דוגמה אחת שאפשר להשתמש בה – אני מזכיר שוב: אלה החכמים הקדמונים – היא הרמב"ם

פרופ' חננאל מאק:  ראיתי, בהבלעה, שתמונה המיוחסת לו עלתה כאן

פרופ' חננאל מאק:  את שמו – לא שמעתי עד עכשיו, בדיון הזה

פרופ' חננאל מאק:  אני הייתי מציע להשתמש בניסוח של רמב"ם – אני מצטט: "קבל האמת ממי שאמרה", ומזה – לשאול מי אמר, ומהי חשיבותו? יהודי? נוכרי? אישה? גבר? "קבל את האמת ממי שאמרה"

פרופ' חננאל מאק:  להציג את זה כדרך חיים, גם בוויכוח הפוליטי המר שמתקיים במדינה כאן מולנו, עכשיו, בשנה האחרונה

פרופ' חננאל מאק:  אמר פלוני, אמרה אלמונית, אמר זה, אמר ההוא – בואו נבדוק את העניין לגופו

פרופ' חננאל מאק:  "קבל האמת ממי שאמרה", ולא: "אני אמרתי"

פרופ' חננאל מאק:  הרמב"ם אמר

פרופ' חננאל מאק:      אני אומר שוב, כדי לסכם: א', חשיבות הוועדות המקצועיות, מעבר לתקציבים, לאוניברסיטאות - - -; ב', מיקומם של מכוני התרבות העצמאיים – לא משרד החינוך – הפזורים ברחבי הארץ

פרופ' חננאל מאק:  לפני שנתיים, בערך, פגשתי את ד"ר אוחיון בישיבה של גוף מסוים בעיריית ראשון לציון

פרופ' חננאל מאק:  הגוף ההוא, של עיריית ראשון לציון – כמוהו עשרות, אולי, בכל רחבי הארץ – יכול לשנות את התמונה במאמץ קטן מאוד, אם מישהו יטפל בזה גם מולם

פרופ' חננאל מאק:      כאמור, הדבר השלישי שעדכנתי כאן הוא לחזור על הקלאסיקה: אל התלמוד; אל מעבירי התלמוד; אל פוסקי התלמוד; אל הפרשנות הקדומה, שקדמה לרש"י, למשל – גם זהו נושא שכמעט לא העבירו אותו

פרופ' חננאל מאק:  עד כאן, תודה רבה לכם

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  אבי בוחבוט, בבקשה

אבי בוחבוט: תודה רבה, אדוני היושב ראש; כבוד גדול, ארז ביטון; ד"ר שמעון אוחיון

אבי בוחבוט:  תודה על ההזמנה

אבי בוחבוט:  אני אתחיל, ברשותכם, בקצרה, דווקא מהסיפור האישי

אבי בוחבוט:  קוראים לי אבי אברהם בוחבוט, תכף בן 33, שני הוריי נולדו במרוקו ועלו לדימונה, ומאז הם שם

אבי בוחבוט:  גם אני שם, בדימונה, מאז ועד היום

אבי בוחבוט:  הקמתי משפחה, ואני בוחר להמשיך לגור בדימונה ובנגב

אבי בוחבוט:       למה אני מספר את זה? אני נחשפתי לוועדת ביטון, לראשונה, בשנת 2018, ובעקבות ועדת ביטון התחלתי, לראשונה, לעסוק בזהות שלי

אבי בוחבוט:  כסטודנט לחינוך במכללת קיי בבאר שבע – באותם הימים הייתי גם יושב ראש אגודת הסטודנטים – הלכתי ובדקתי גם במחלקות האחרות, בתוך המכללה לחינוך – המורים והמורות לעתיד, שהולכים ללמד את דור העתיד בנגב, מה הם לומדים על אותה היסטוריה, שלי ושל הוריי, שאני לא מכיר עליה כלום?      גיליתי שהמחלקות לספרות, לאומנות ולהיסטוריה – כמעט ולא מלמדות, ועד שיש איזה קורס – זהו קורס שהוא רשות, ולא חובה

אבי בוחבוט:  אז – הבנתי מה אני רוצה לעשות, גם בתוך חלקת האלוהים הקטנה שלי

אבי בוחבוט:  ב-2018 וב-2019 הוצאתי שני מסעות זהות למרוקו, לסטודנטים וסטודנטיות לחינוך, בעקבות יהדות ארצות האסלאם

אבי בוחבוט:  היינו שם שמונה ימים, למדנו על יחסי היהודים-מוסלמים הטובים שהיו שם, וגם על התריתלים – הפרעות ביהודים במרוקו, שנרצחו, שאף אחד לא יודע עליהן ולא מכיר אותן

אבי בוחבוט:  אפילו עשיתי טקס ייחודי וראשוני, בבית העלמין בפס, לזכר היהודים שנרצחו בתריתל

אבי בוחבוט:  אני אומר את זה ואני באמת נרגש

אבי בוחבוט:  תקראו את מה שהסטודנטים והסטודנטיות האלה כתבו, ואת מה שהם חזרו, אחרי כן, ללמד באותה המערכת, בארץ שלנו, בנגב

אבי בוחבוט:       כתוצאה מכך, פעלנו במל"ג גם מטעם התאחדות הסטודנטים הארצית, יחד עם פרופ' חביבה פדיה, שישבה פה קודם

אבי בוחבוט:  במשך ארבע שנים – ערכנו רק דיונים, שלא מצליחים לקדם שום דבר

אבי בוחבוט:  בסוף 2022 – חביבה ציינה את זה פה, בקצרה – הייתה, כביכול, איזו שהיא החלטה היסטורית – החלטה בלי שיניים, אפילו – לפיה מכירים בתחום הדעת של לימודי יהדות ארצות האסלאם

אבי בוחבוט:  לא מזמן קיבלנו מייל מהמל"ג שאומר שתחום הדעת הזה התקבל, אך כדי ליישם אותו – יש עוד דרך ארוכה; צריך להביא משאבים וכו', ואתם לא רוצים לדעת אילו אמירות גזעניות נאמרו

אבי בוחבוט:       אגב, אני מסכים על כך שבסוף – יותר קל להשריש במערכת החינוך מלמטה, אבל אני חושב שאם לא נשבור את המעגל הזה – אם לא יהיו מכוני מחקר, ולא יהיו דוקטורנטים – לא יהיו מרצים שיוכלו ללמד את המורים בבתי הספר להכשרת מורים

אבי בוחבוט:  בדקנו, ויש כ-30,000 סטודנטים וסטודנטיות להכשרת מורים במדינת ישראל

אבי בוחבוט:  ברוב המוסדות להכשרת מורים – כמעט ולא מלמדים שום דבר

אבי בוחבוט:  איך התלמידים יידעו משהו, בבתי הספר, אם המורים שלהם לא לומדים את זה? איך המורים יידעו, אם אין דוקטורנטים ואין מכוני מחקר?      אני אמנם צעיר, אבל אני עסוק בסיפור הזה כבר חמש שנים, יחד עם ד"ר שמעון אוחיון, בברית יוצאי מרוקו ובכלל, גם במועצה להשכלה גבוהה

אבי בוחבוט:  אני חייב לומר שהקירות שאנחנו נתקלים בהם – זה הזוי

אבי בוחבוט:  אתם יודעים מה? לא רק שלא לומדים, אלא כאילו מרגישים שזוהי בושה

אבי בוחבוט:  בסוף, כשאנחנו לקחנו חלק מהדברים וניסינו ליישם אותם בעצמנו – כמו מסעות הזהות למרוקו, אליהם יצאו גם מזרחים וגם אשכנזים – כשאנשים יוצאי ארצות האסלאם חזרו ואמרו: "אני כבר לא מתבייש בזהות שלי" – פה עשינו את שלנו, והיום – אותם מורים מלמדים במערכת החינוך

אבי בוחבוט:  גם החבר'ה שהיו איתנו מיהדות אשכנז אמרו: "וואו, איך לא הכרנו את זה? את גדולי המשוררים, הפייטנים ואת כל התרבות העשירה והענפה הזו"

אבי בוחבוט:      אני רוצה לסיים פה: גם את הכותרת של המסע לקחנו מוועדת ביטון

אבי בוחבוט:  זהו עם שלם שמשלים את הפרקים החסרים בסיפור של כולנו

אבי בוחבוט:  עם אחד

אבי בוחבוט:  בסוף, אנחנו רוצים ליצור אחדות, לא על ידי אחידות, אבל שבסוף – כל קהילה תביא את הסיפור שלה

אבי בוחבוט:  לא תהיה אחדות – ואנחנו רואים את המצב היום, במדינה – אם כל אחד במדינה לא ירגיש שהוא חלק מהסיפור ושהוא שייך

אבי בוחבוט:  יש חלקים גדולים בעם שלא מרגישים שהם שייכים, ועד שזה לא יקרה – זה לא יקרה

אבי בוחבוט:      אני חוזר על דבריי: ליישם את הדברים

אבי בוחבוט:  אני שמח על הרוח שיש פה, ותודה רבה על הזמן, אדוני היושב ראש

אבי בוחבוט:  נקווה שבאמת ייצאו מפה בשורות

יוסף טייב: תודה, אבי

יוסף טייב:  אודי אביסרור, בבקשה

אודי יהודה אביסרור: שלום לכם

אודי יהודה אביסרור:  שמי אודי אביסרור, עו"ד

אודי יהודה אביסרור:  אני הממונה על דור ההמשך בברית יוצאי מרוקו, בהנהלת יושב הראש, ד"ר שמעון אוחיון

אודי יהודה אביסרור:  אני, הממונה על דור ההמשך, ואבי בוחבוט, הממונה על הדור הצעיר, מטיילים לא מעט בישראל

אודי יהודה אביסרור:  אנחנו מקיימים חוגי בית ונפגשים עם אנשים, וכולם מספרים את אותו הסיפור

אודי יהודה אביסרור:  מה שאנחנו רואים בחוץ, כרגע – השסע והפילוג החברתי האדיר שיש במדינה הזו – נובע, לטעמי, בעיקר מהסיבה שבעטיה אנחנו מתכנסים כאן

אודי יהודה אביסרור:  הסיפור לא מסופר במלואו

אודי יהודה אביסרור:      כשאני למדתי בבית ספר – לא ידעתי מי זו ללה סוליקה, ולא ידעתי מי זה הרב יהודה ביבאס, שהיה מבשר הציונות עוד לפני הרצל, שכבודו במקומו מונח

אודי יהודה אביסרור:  לא ידעתי שערש הבלשנות העברית נוסדה, בכלל, במרוקו, במאה העשירית לספירה

אודי יהודה אביסרור:  היו הרבה מאוד דברים שבכלל לא ידעתי עליהם

אודי יהודה אביסרור:      שר החינוך היה צריך להיות כאן, כי זה נושא שאמור להיות ראשון במעלה

אודי יהודה אביסרור:  אם הסיפור הציוני לא יסופר במלואו – אנשים ירגישו כאן לא שייכים, כמו שאמר אבי, חברי, וברגע שאתה מרגיש לא שייך – זה יוצר בעיות ופילוג

אודי יהודה אביסרור:       בזמנו, כשהייתי שדרן בקול ישראל, ראיינתי את ארז ביטון מספר פעמים

אודי יהודה אביסרור:  אנחנו יודעים, כפי שראינו כאן, שזה לא מיושם

אודי יהודה אביסרור:  נותנים קצת מתנות, אבל כל עוד הסיפור לא נמצא בספרי הלימוד בישראל בהיקף של 50% לפחות – שום דבר לא קורה כאן

אודי יהודה אביסרור:  זהו הדבר שצריך לעשות, וזהו דבר ראשון במעלה שצריך לקרות במדינה

אודי יהודה אביסרור:       אם הסיפור הציוני יסופר במלואו – זה יישם את מה שז'בוטינסקי כתב, בזמנו

אודי יהודה אביסרור:  הוא כתב מאמר, לפני מעל מאה שנה, על כיצד לקיים כאן חברה, בישראל

אודי יהודה אביסרור:  הוא המשיל את העם שלנו לתזמורת: כל עדה היא כמו כלי, כשכל כלי מביא את הסגנון ואת הצליל שלו

אודי יהודה אביסרור:  אך ורק אם כל הצלילים יישמעו – רק אז תיווצר הרמוניה, והמדינה תוכל להתקיים

אודי יהודה אביסרור:  משמע: כל עדה צריכה לספר את הסיפור שלה באופן חובה בספרי הלימוד – חובה; לא המלצה – ורק אז, אנחנו נרגיש כאן מאוחדים, כולנו, והעם הזה יהיה בריא

יוסף טייב: כולנו נתפלל למצוא את המנצח הנכון, שיצליח לכוון את כל הצלילים

יוסף טייב:  לבנה זמיר, בבקשה

לבנה זמיר: תודה רבה

לבנה זמיר:  לבנה זמיר, נשיאת התאחדות עולי מצרים בישראל

לבנה זמיר:  מאחר והנושא, היום, הוא יישום של המלצות ועדת ביטון – 360 עמודים; קראתי את כולם, ארז – כולם יודעים שאין שום יישום

לבנה זמיר:  אני מגיעה לוועדות שונות בכנסת מזה 15 שנה

לבנה זמיר:  זה התחיל עם חבר הכנסת ניסים זאב, שיחד עזרנו לו – כפורום ראשי ארגונים של יהודי ארצות ערב – להביא לאישור החוק לפיו ממשלת ישראל מכירה בזכותם של יהודי ארצות ערב לפיצוי – לא רק על הרכוש שעזבו שם, אלא גם על הסבל

לבנה זמיר:  ובמצרים – הסבל היה קשה מאוד

לבנה זמיר:  גורשו; נעצרו; נכנסו לבתי סוהר איומים, עם ייסורים ממש

לבנה זמיר:  בכל אופן, זה היה החוק הראשון, ונשמנו לרווחה

לבנה זמיר:      אחר כך הגיע חבר הכנסת שמעון אוחיון

לבנה זמיר:  ביוני 2016 – ב-2010 זה היה עם חבר הכנסת ניסים זאב – שמעון אוחיון עמד בראש, דרש והצליח, לקבל יום אחד בשנה – לא כל השנה, כמו שאנחנו נלחמים כאן ומנסים להכניס לכל תכנית הלימודים – לציון היציאה, הגירוש והמורשת של יהודי ארצות ערב

לבנה זמיר:  זה לא קורה

לבנה זמיר:  מדוע? סליחה שאני אזכיר את השר פירון – אני אוהבת אותו, מעריצה אותו ומעריכה אותו מאוד – אבל הוא התנגד, אז, ב-2016, לכתוב חוזר מנכ"ל שיורה על יום אחד בשנה, ב-30 לנובמבר, שבו ילמדו על ההיסטוריה של יהודי ארצות ערב

לבנה זמיר:       דיונים על גבי דיונים, פה, במקום הזה בדיוק, ובכל מקום – בוועדת קליטה, בוועדת הרווחה ובוועדות אחרות – ובסוף השר פירון – וזה אב כל חטא, וסליחה על הביטוי – הסכים לרשום: "לעודד"

לבנה זמיר:  חוזר מנכ"ל "יעודד"

לבנה זמיר:  אמרתי, וזה כתוב בפרוטוקולים שלכם: "רבותיי, בואו לעודד

לבנה זמיר:  חלאס, הוא לא רוצה להורות, אז שיהיה לעודד", וכך עבר החוק

לבנה זמיר:  מה זה לעודד? זה פשוט לא קורה

לבנה זמיר:  פעם בשנה, יא רבי, מרא פי-סנה, כמו שאומרים במצרים, (אומרת בערבית:) פעם אחת, כמו הירח (צוחקת), סליחה, מה לעשות? זה בעורקיי

לבנה זמיר:      וזה התחיל כאשר אבי נפטר

לבנה זמיר:  מצאתי במגירה שלו מכתב שהוא כתב: "לבתי, לבנה זמיר לבית וידאל"

לבנה זמיר:  אנחנו שישה אחים

לבנה זמיר:  ראיתי בזה צוואה, כי הוא נלחם כאריה – ונפל כזבוב

לבנה זמיר:  הדור של אבי, שסבל כל כך, לא הצליח לראות את זה

לבנה זמיר:  לפעמים אני בוכה, ואומרת: חבל שאבי לא פה כדי לראות שאנחנו לפחות מדברים על זה

לבנה זמיר:       ביולי 2018 – זו הייתה הפעם האחרונה שבה הוזמנתי לדיון בכנסת, עם חבר הכנסת נגוסה, יושב ראש ועדת הקליטה; הייתה כאן גם חברת הכנסת ענת ברקו, שמאוד נלחמה בשבילנו; והיה חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג, שהיום הוא נשיא המדינה

לבנה זמיר:  הוחלט – אתם יכולים למצוא את הפרוטוקול – שתוקם קרן בין-לאומית שתפצה את יהודי ארצות ערב ואת הפליטים הערבים, שהפכו ל-5

לבנה זמיר: 5 מיליון, או משהו כזה

לבנה זמיר:       זו הייתה החלטה של הוועדה הזו

לבנה זמיר:  מאז – לא כונסה שום ועדה בכנסת – תבדקו אותי – בקשר ליהודי ארצות ערב

לבנה זמיר:  כלום

לבנה זמיר:  וגם שום דבר לא יושם

לבנה זמיר:  אז על מה מדברים כאן? יום בשנה – לא יושם

לבנה זמיר:  אני טועה, יובל? ולמה אנחנו יורדים על יובל? במה הוא אשם? הוא רק יכול לעשות את מה שאומרים לו לעשות

לבנה זמיר:  את מה שהשר אומר

לבנה זמיר:  היום, שר החינוך – נשמח וממש נרקוד על הגגות אם הוא יהפוך את המילה: "לעודד", ויורה

לבנה זמיר:  אז – יבוא השינוי

לבנה זמיר:  אז – יבוא היישום

לבנה זמיר:       יש לי כאן מכתב, ששמתי גם על שולחנו של יושב ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת טייב

לבנה זמיר:  המכתב הזה, מיושב ראש ועדת החינוך יעקב מרגי – אתם זוכרים מתי הוא היה? מדצמבר 2016

לבנה זמיר:  כאן – הוא זימן אותנו לשמוע על יוצאי מצרים

לבנה זמיר:  היינו כאן, 70 יוצאי מצרים, שבאנו מכל הארץ

לבנה זמיר:  הוא רצה לשמוע את הסיפורים שלנו – והוא שמע

לבנה זמיר:  היו גם אנשי משרד החינוך, שהתחילו להגיד דברים: "עשינו זה, ועשינו זה"

לבנה זמיר:  לבסוף, הוא הוציא מכתב סיכום, בו הוא כתב: "שמעתי את יהודי מצרים ואת הדברים הקשים והיפים

לבנה זמיר:  שמעתי גם את אנשי משרד החינוך, וזה לא מספק אותי"

לבנה זמיר:  הוא הוציא מכתב לשר החינוך דאז, נפתלי בנט, וביקש, והמליץ, שהנושא של יהודי מצרים – כי במקרה הזה זה היה מצרים – יילמד בבתי הספר

לבנה זמיר:  שום דבר לא קרה

לבנה זמיר:  מה לעשות?     בחמש השנים האחרונות היו יותר מדי בחירות, ואני לא יכולה לבוא בטענות, כל כך, לשום שר או שרה, כמו מירב כהן, שניסתה לעשות איתנו הרבה מאוד – ולא הספיקה

לבנה זמיר:  בואו נזרוק את זה, קצת, על זה שהיו יותר מדי חילופי ממשלות, אבל עכשיו – יש ממשלה יציבה

לבנה זמיר:  מהר, חבר הכנסת טייב, יושב ראש ועדת החינוך – המילה, עכשיו, היא: "דחוף"

לבנה זמיר:  דחוף, לפני שתתחלף ממשלה

לבנה זמיר:  סליחה על הביטוי

לבנה זמיר:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  לבנה, אנחנו נתפלל להחזיר עטרה ליושנה

יוסף טייב:  הוועדה מודה לכל המשתתפים

יוסף טייב:  הוועדה מודה למשורר והסופר ארז ביטון, חתן פרס ישראל, על השתתפותו בישיבה; לכל יתר המשתתפים, כל אחד לפי כבודו ומעלתו

יוסף טייב:      הוועדה קובעת שללא לימוד התרבות וההיסטוריה של יהדות המזרח, והלימודים החסרים – התלמידים לא לומדים על כלל ישראל

יוסף טייב:      הוועדה מביעה אכזבה ומורת רוח ממשרד החינוך, על היישום החלקי של דו"ח ועדת ביטון: מתוך 13 מסקנות – רק חמש יושמו במלואן; ארבע יושמו חלקית וחמש – לא יושמו כלל

יוסף טייב:      הוועדה מביעה אכזבה ממיעוט הנתונים שמשרד החינוך הציג בפניה

יוסף טייב:  גם אם משרד לא ייעד תקציב ייעודי ליישום החוק – הוועדה ציפתה שהמשרד יציג לפניה את התקציב שיש לדו"ח בתכניות הלימוד

יוסף טייב:  לעמדת הוועדה, יש לקדם וליישם את מלוא הדו"ח

יוסף טייב:  יש צורך בחוק – חוק המורשת – להחזרת מינהלת יהדות המזרח למשרד החינוך, שהייתה ובוטלה, וכן באישור תקציב של כ-250 מיליון ₪ לשנה למשך חמש שנים

יוסף טייב:  כשיהיה תקציב – יהיו גם תכניות ושעות הוראה ייעודיות

יוסף טייב:      הוועדה מתכוונת להגיש הצעת חוק ליישום דו"ח ועדת ביטון, ארז

יוסף טייב:  הוועדה קוראת למשרד החינוך להכליל את ההיסטוריה ואת המורשת של יהדות המזרח בבחינת הבגרות

יוסף טייב:      הוועדה קוראת להחזיר את מכוני המחקר במדעי החברה והרוח באוניברסיטאות, שיצאו, והיו קיימים בעבר; חוקרים ותכניות בנושא; וכן את יתר התכניות והתשתיות שהיו במוסדות השונים של האקדמיה

יוסף טייב:       הוועדה מברכת את כל מכוני המחקר, ואת כל העמותות מכל העדות, על פועלם ותרומתם למדינת ישראל

יוסף טייב:  נברך שלא תצא תקלה תחת ידנו, ושנחזיר עטרה ליושנה במהרה

יוסף טייב:  ברשותכם, אני נועל את הדיון