הוועדה לביטחון לאומי, כנסת 25, פרוטוקול מספר 29, 2023-06-01 00:00

צביקה פוגל: שלום

צביקה פוגל:  ראשית, אדוני מפקד המחוז וגם החברים, תודה רבה על הזמן שפיניתם לנו, אני יודע שזה באמת לא מובן מאליו, אתם עסוקים מאוד ואנחנו שמחים שאתם עסוקים, אבל היה לנו מאוד חשוב להגיע לכאן

צביקה פוגל:  המשילות והביטחון האישי זה משהו שכולנו, כל חברי הכנסת, שואפים אליו

צביקה פוגל:  זה לא איזה גחמה של מפלגה כזאת או אחרת, באמת כולנו שואפים לכך

צביקה פוגל:  לכן המטרה של הביקור הזה מבחינתנו היא ללמוד ולהכיר את האתגרים שאיתם אתם מתמודדים כשבעניין הזה יש לנו מטרה משותפת

צביקה פוגל:  אחרי שנלמד ונכיר נוכל לייצג את הדברים שאתם צריכים כדי להיות יותר טובים אל מול משרדי הממשלה, כי הוועדה שבראשותה אני עומד, יש לה שני תפקידים עיקריים, האחת היא לפקח ולבקר את פעולות הממשלה והשנייה היא לחוקק

צביקה פוגל:       תנצלו אותנו, אנחנו באים לפה לא בשביל לעשות יום כיף

צביקה פוגל:  דרך אגב, כולנו ויתרנו על יום חופש, בכנסת לא תמיד עובדים גם ביום חמישי, אבל כולנו השקענו את הזמן לבוא לפה ללמוד, תנצלו את העובדה הזאת

צביקה פוגל:       ומה שאני מבקש מחבריי חברי הכנסת, מהיכרות מוקדמת עם אירועים כאלה, בואו ננצל את הזמן באמת לשאול ולהתעניין במה שיוביל אותנו לקבל החלטות יותר טובות ולא להיגרר להתנצחויות או לנסות ללמד את המשטרה איך לעשות את תפקידה, כי נדמה לי שבזה הם יותר טובים מאיתנו

צביקה פוגל:  אדוני, בבקשה

פרץ עמר: קודם כל אני מתחייב שזה יהיה יום מעניין, בעיקר מלמד, ואני מניח שחלקכם תשמעו פה דברים שלא הכרתם קודם

פרץ עמר:  אני רוצה להזים לפחות בפתח דבריי דברים מאוד מאוד ברורים, שמישהו לא ייקח את הדברים לכיוונים לא נכונים, אנחנו מדברים על המגזר הבדואי שהוא שוכן בדרום, שהוא בהיקף של כ-300,000 תושבים, תיכף נדבר עליהם ונפרט אותם

פרץ עמר:  בהנחת העבודה שלי אני יודע שהם הרבה יותר משום שהמפקד האחרון היה לפני הרבה מאוד שנים, כיום מתקיים מפקד, אנחנו ממש בעיצומו של מפקד

פרץ עמר:       בסופו של דבר אני מזהיר את עצמי ומזהיר את כולם מבחינת ההבנה, רוב האוכלוסייה הבדואית היא אוכלוסייה טובה, אותנטית

פרץ עמר:  כשאנחנו מדברים על דברים מסוימים ואנחנו מקטלגים את האוכלוסיות הרלוונטיות שאני מדבר עליהן, אתם תתמקדו באוכלוסיות האלה, כדי שבסוף לא חלילה נשפוך את התינוק עם המים וחלילה נפגע באוכלוסייה הבדואית שיש בה תרבות מפוארת שהלוואי שהייתה נשארת כפי שהייתה קיימת עוד מימיה הראשונים של המדינה

עמית הלוי: רוב זה 51% או 85%? כשאתה אומר למה אתה מתכוון?      

פרץ עמר: אז אני אדייק את עצמי, זה לא רוב כלכלי עסקי, זה לא מניות, זה בעיקר אוכלוסייה, כשמדברים על אוכלוסייה רוב זה מעל 75%, רוב האוכלוסייה היא אוכלוסייה בדואית אותנטית, שותפה מלאה לכל אתגרי המדינה

פרץ עמר:       אז נתחיל להיכנס לסקירה

פרץ עמר:  הסקירה מדברת על מספר דברים כדי שתכירו את המחוז הדרומי

פרץ עמר:  לא כולם מכירים את המחוז הדרומי כפוליגון גיאוגרפי, יש כאלה שחושבים שהמחוז הדרומי זה נגב

פרץ עמר:  המחוז הדרומי זה הרבה יותר רחב מנגב, זה מתחיל באשדוד

פרץ עמר:  אנחנו בתוך המחוז עם 14,000 קילומטר רבוע, עם 12 ערים, 12 מועצות מקומיות, 16 מועצות אזוריות ומועצה מקומית תעשייתית אחת

פרץ עמר:  אגב המועצה התעשייתית זה חידוש שקיים רק בדרום, אין מועצה תעשייתית נוספת למרות שיש אזורי תעשייה יחסית גדולים

צביקה פוגל: רמת חובב

פרץ עמר: אגב, היא מתנהגת כמו מועצה

פרץ עמר:  בתמר זו מועצה אזורית שיש בה קיבוצים ומושבים

פרץ עמר:  אמנם הם מעטים ביחס להיקף ולשטח וההכנסות של הארנונה, אני מבין לפי מה שקורה כרגע בתקשורת, שהולכים לאזן את הארנונה, אבל היא מועצה עשירה, בוא נגיד ככה

פרץ עמר:       איך זה נראה מבחינת הקטע התרבותי? יש בדרום כמעט מיליון וחצי תושבים, כמעט מיליון יהודים, 280,000 מוסלמים, גם זה מספר שהוא מספר שנבדק לפני 16 שנים והוא לא מדויק, אנחנו נקבל את הדיוק יותר מאוחר, ויש כ-6,500 נוצרים ו-89 ללא דת

פרץ עמר:  ההגדרה של ללא דת זו הגדרה של משרד הפנים, כמו הכושים העבריים בדימונה, כל מיני אוכלוסיות שהשתלבו, גרים בדרום והם לא קיבלו הגדרה סטטוטורית מובהקת

פרץ עמר:       ניכנס לקטע של החברה הבדואית

פרץ עמר:  בחברה הבדואית כרגע נכון לעכשיו, עד המפקד, למרות שהנחת העבודה שהם הרבה יותר, אנחנו מדברים על כ-300,000 בדואים שמתוכם 200,000 בדואים גרים בתוך יישובים

פרץ עמר:  כשאנחנו מדברים לגבי החברה הבדואית, אז כמו שאמרנו 300,000 באוכלוסייה ו-200,000 ביישובי קבע

פרץ עמר:  כשאנחנו מדברים על יישובי קבע זה לא יישובי קבע כמו שאתם מכירים, עם רשות מוניציפלית שמתנהלת בצורה מאוד מאוד מסודרת

פרץ עמר:  יש רשויות פה, אפילו רובן של הרשויות, שההתנהלות שלהם היא התנהלות לא כל כך תואמת את מה שמצפים ממנה לצורך העניין במשרד הפנים בהתנהלות שלה

פרץ עמר:  התנהלות לא תקינה, רשויות חסרות בהיבט התקציבי, היכולת שלהם לנהל את ההיבט המוניציפלי הבסיסי הוא כמעט בלתי אפשרי ולפעמים משטרת ישראל רואה את עצמה חורגת מסמכותה ומנסה להתערב ולעזור לתושבים כדי להתקיים

פרץ עמר:       כמו למשל דוגמה, ניקח את היישוב תל שבע

פרץ עמר:  היישוב תל שבע לא מתנהל היום כרשות מאז שבחרו בו כראש מועצה

פרץ עמר:  רשות מתנהלת כשיש לה ראש רשות, יש לה חברי מועצה, הם מקיימים דיונים, מקיימים ישיבות, זה לא מתקיים

פרץ עמר:  אני אומר ברמת המקרו

פרץ עמר:  יניב, אתה יודע להגיד קצת הרחבה? אתה מכיר את הדמויות

יניב שלמה: שלום, נעים מאוד, לי קוראים יניב שלמה, אני הממונה על החברה הבדואית במשרד לשוויון חברתי, אני מושאל

פרץ עמר: אני השאלתי אותו

פרץ עמר:  הוא היה העוזר שלי לענייני הבדואים והשאלתי אותו

יניב שלמה: אז אני מושאל

יניב שלמה:  לגבי היישוב תל שבע

יניב שלמה:  כשמדברים על ההתנהלות של זו התנהלות שבאה לידי ביטוי בנושאים האזרחיים, עם הנושא של איך היישוב נראה, עם הנושא של זבל, הנושא של לצאת לפרויקטים, כשאתה נותן תקציב לפרויקטים, לסדר, לצבוע, לסדר ואדיות ודברים כאלה

פרץ עמר: תחזוקה פשוטה

יניב שלמה: כל הדברים האלה לא יוצאים לפועל

יניב שלמה:  מעבר לכך יש גם סכסוכים בתוך היישוב, גם סכסוכי דם שמשפיעים מאוד על ההתנהלות

משה סעדה: זאת אומרת אפס אכיפה

יניב שלמה: המועצה לא אוכפת

משה סעדה: יש פקחים

יניב שלמה: הפקחים מתוך אשכול נגב מזרחי

פרץ עמר: יש שיטור עירוני שלא מתפקד, למה הוא לא מתפקד? כי הפקחים אינם והשוטרים לא יכולים לעבוד כשיטור עירוני לבד

פרץ עמר:  בואו נשאיר את זה בעניין הזה, כי אז כל הדיון - - -     

קריאה: אנרכיסטים

פרץ עמר: חבר הכנסת רביבו, אם אנחנו עכשיו ניכנס ליישוב יישוב כנראה ניתקע שם ונפסיד את המהות

פרץ עמר:  אני חושב שתרשמו לכם סוגיות, אם תרצו לפתח אותן אחר כך אפשר

אייל אזולאי: אם אפשר רק הערה, בגלל מצב של חוסר התפקוד הזה היה ראוי למנות ועדה קרואה, כמו שעושים ב -      

יוסי מימון: הבעיה הגדולה היא שמשרד הפנים באופן עקרוני לא ממנה ועדות קרואות, הוא בוחן אם המועצה מאוזנת, מועצה שמוציאה את כל הכסף למשכורות לעובדים שלה ולא על הציבור תמיד תהיה מאוזנת

יוסי מימון:  אני מנסה כבר שש שנים לעשות משהו בזה

אברהם דויטש: כדאי לדון בזה אחר כך כי יש פה עניין של עתירה לבג"צ והפסיקה שלו בעניין וזה מורכב

פרץ עמר: למה אני מזכיר את זה? פועל יוצא של העניין שלפעמים משטרת ישראל מוצאת את עצמה מתעסקת בשירותים מוניציפליים

פרץ עמר:  מה זה אומר? זה אומר שאם הציר חסום באבנים ובבולדרים כי יש סכסוך בין שני משפחות אז אנחנו נאלצים להביא טרקטור ולפנות את הבולדרים

פרץ עמר:  אי אפשר לשמור על נסיעה בטוחה בתוך יישוב כשיש בולדרים על הכביש וזו אחריותנו כי זה שלומו של הציבור

פרץ עמר:  אנחנו מוצאים את עצמנו מתעסקים בדברים אורבניים פשוטים שזה לא תפקידנו, אבל אנחנו עושים את זה כי אין לנו ברירה, לכן אנחנו מנסים פה להראות כמה הסיפור מורכב בהתנהלות שלנו מול הרשויות

פרץ עמר:       כמובן שהפריסה של הפזורה הבדואית, היא מתפרסת על כל צירי הנגב, כשבעיקר הסמיכות שלהם היא סמיכות לצירים והסמיכות של הצירים הופכת להיות בעיה אסטרטגית ביטחונית, ראו 'שומר חומות', מה שקרה לנו

פרץ עמר:  'שומר החומות' בנגב התבסס בעיקר על הצירים הבין-עירוניים, הוא לא התבסס בתוך הרשויות, זה התבסס על הצירים הבין-עירוניים וזה בעצם קטע את הצפון מהדרום לפרקי זמן מאוד מוגבלים שאילץ אותנו לפעול בכוח לעתים כדי לפזר את זה

פרץ עמר:       65% מהאוכלוסייה היא מתחת לגיל 20, שזה נתון משמעותי מאוד ביכולת שלהם ובראייה שלהם לעתיד, זה מספר ענק, ומספר עוד יותר מטריד, שלמעלה מ-30,000 מתוכם הם דור ב'

פרץ עמר:  אני תיכף אדבר על הפוליגמיה

פרץ עמר:  דור ב' הם צאצאים של נשים פוליגמיות

מירב בן ארי: בדרך כלל פלסטיניות

פרץ עמר: כן, פלסטיניות מהשטחים שהן בעצם האישה השנייה, השלישית והרביעית, תיכף נדבר על מה משטרת ישראל מתכוונת לעשות בעניין הפוליגמיה

פרץ עמר:  בסופו של דבר 'שומר חומות', חלק ניכר מהפורעים, שגררו אחריהם את הבדלנים, זה מדור ב'

פרץ עמר:  זאת אומרת דור ב' מקלקל את הנוער הבדואי האותנטי, שאמרתי קודם שהוא נוער לצורך העניין נורמטיבי וטוב, שההורים מאוד מאוד מקפידים לשמור עליו, אבל הגרירה מבחינה חברתית היא כמעט בלתי נמנעת בגלל דור ב'

משה סעדה: זה 10% מכלל האוכלוסייה

פרץ עמר: אם אתה מדבר על ה-300,000

משה סעדה: כן

פרץ עמר: אמרתי שאין מפקד, כל אלה מספרים מוערכים, אני מניח שבסוף השנה המפקד הזה יסתיים ויתפרסם ויהיו לנו את הנתונים היותר מדויקים

משה סעדה: הצעירים, כמה הם?      

פרץ עמר: לא יודע להגיד בצורה ודאית, אבל 30,000 זה מסה קריטית שמשפיעה מאוד

פרץ עמר:  תזכרו שהם בגיל שהם יודעים לעשות פעולות עצמאיות, הם לא ילדים בני 10 ו-12, הם בגיל הבוגר של הקבוצה הזו

פרץ עמר:  ותזכרו שהתופעה של הפוליגמיה הולכת ומתפתחת, זה לא דבר שנפסק ונבלם

פרץ עמר:  הקטע הפוליגמי מבחינת מדינת ישראל הוא לא חוקי, אבל - - -     

משה סעדה: אבל הכריזו פעם, שרת המשפטים איילת שקד, שנלחמים בזה ומגישים כתבי אישום

משה סעדה:  זה קורה?     

פרץ עמר: שלושה-ארבעה כתבי אישום שהוגשו מאז 2017, אתה מבין? אני מניח שאתה מבין שזה לא עובד

משה סעדה: זה אומר שהכריזו

פרץ עמר: כדי שזה יעבוד אנחנו הגשנו תכנית מסודרת פרטנית, גם למשרד שלנו, דרך אג"ת, וגם למשרד המשפטים, הם מכירים את זה, של מחלק פוליגמי שיתעסק ויטפל בקטע הפוליגמי כדי שבסופו של דבר הסיפור הזה כתופעה, בשלב הראשון תיבלם ובשלב השני תצטמצם

פרץ עמר:  יש פה תופעות משניות רחבות מאוד בהקשר הפוליגמי, זה קטע של כלכלה והונאה, כי יש פה עניין של ביטוח לאומי בהיקפים מטורפים

פרץ עמר:  יש פה קטע של כל מה שקשור להתנהלות הביטחונית, הצאצא של דור ב', אין לו משבר זהות

מירב בן ארי: יש לו זהות אחת, הוא פלסטיני

פרץ עמר: הוא אומר לך בצורה מפורשת: אני פלסטיני

פרץ עמר:  אגב, חלק מהמשפחות הפוליגמיות לא גרות פה, הם גרים שם

אילן אוחיון: רק מידע קטן, הממ"ז, ברשותך, חשוב להבין, אחות של איסמעיל הנייה, ראש החמאס, גרה פה בתל שבע

קריאה: אבל היא גרה פה על פי דין, על פי חוק

אילן אוחיון: ברור, אבל הילדים שלה, בעבר כבר עצרנו אותם על עבירות ביטחון

עמית הלוי: אתה אומר שהם ילדים מנשים פלסטיניות, וזה המקור המרכזי? מה הגורמים של החבורה הזאת, שהיא לא קטנה בכלל, חבורה בדלנית, או אתה מזהה אצלה תופעות רק מעצם היותם - - -     

פרץ עמר: לא

עמית הלוי: מי עוד מפעיל אותם?      

פרץ עמר: לא קטלגתי אותם בהקשר של איזה שהיא התחברות לתשתית מסוימת, לא, אמרתי שאין להם משבר זהות, הם מגדירים את עצמם פלסטינים

פרץ עמר:  ב'שומר חומות' הם יידו אבנים, אני חושב שזה מספיק בשביל להבין את העניין

פרץ עמר:  כדי להוציא רעיון מן הכוח אל הפועל לפעמים צריך משהו שהוא יהיה הקטליזטור של העניין ומה שהיה לנו ב'שומר חומות' זה מה שהיה

משה סעדה: אבל אני לא מצליח להבין, סליחה שאני מתעכב על זה, הרי דברים כאלה, אם אתה נלחם בהם מההתחלה זה לא מתרחב

משה סעדה:  כמו חסימות כבישים, אתה צריך בפעם הראשונה

משה סעדה:  עניין של פוליגמיה, אין בעיה ראייתית, כי קל לדעת, קל לדעת אם הוא נשוי לה או לא, איפה זה עומד?      

מירב בן ארי: ממש לא, ממש אי אפשר לדעת

פרץ עמר: בפוליגמיה, ברגע שיש את הטענה שכן, זו בת זוגתי, אני לא חי איתה, יש לי אישה

מירב בן ארי: הם לא מתחתנים בכלל

פרץ עמר: בעבר בית הדין השרעי - - -     

אליהו (אלי) רביבו: הם מתחתנים ולא בהכרח מדווחים

פרץ עמר: לא, אני אסביר לכם

צביקה פוגל: חברים, אם אנחנו נתעכב על כל נושא אנחנו לא נגיע לשום מקום, יש לנו לוח זמנים

צביקה פוגל:  תרשמו את השאלות, אני מבטיח לכם שנקבל עליהן תשובות

צביקה פוגל:  תודה

פרץ עמר: אני מבטיח לכם שלא תישארו עם שאלה שלא תקבלו עליה תשובה

פרץ עמר:  בעבר, לצערי, בית הדין השרעי חיתן אדם עם יותר מאישה אחת, וכשבאו אליהם בטענות איך זה יכול להיות, אצלנו ברבנות בודקים מאיזה דנ"א אתה מורכב כדי שחלילה לא תהיה פה בנישואים כאלה, ההקשר של ההלכה הקצין את זה בצורה מטורפת

פרץ עמר:  בקטע של השרעי זה פחות

פרץ עמר:  אבל מה שקרה בסוף, כשבית הדין השרעי הבין שיש לו בעיה בתופעה אז הוא הפסיק להשיא אנשים מעבר לנישואים פעם אחת, אבל כדי להינשא לאישה נוספת בקטע המוסלמי הוא לא צריך את בית הדין השרעי, הוא יכול ללכת ל - - - להגיד את מה שצריך להגיד על פי הדת והיא נשואה לו

פרץ עמר:      אין מצב שיש אישה שהיא גרושה לבדואי, חד הורית, שהיא ממשיכה להביא ילדים לאדם שהוא מוסלמי, בתרבות זה לא יכול להיות, זה בושה מבחינת התרבות וזה לא מקובל בלשון המעטה ולפעמים אנשים מגיעים למצב של אלימות קשה כתוצאה מהעניין

פרץ עמר:  כך שהסוגיה הזאת שהיא גרושה וממשיכה להביא לו צאצאים זה בלוף

פרץ עמר:  זו עובדה פשוטה

פרץ עמר:       לרוב הפוליגמיה היא האישה השנייה היא לא אישה בדואית אותנטית, לרוב זה אישה מוסלמית

פרץ עמר:  לא תהיה אישה בדואית שתסכים או המשפחה שלה יסכימו אותה להשיא אותה כאישה שנייה לבעל שכבר יש לו אישה אחת, כי הבדואי האותנטי, אמרתי, יש לו צביון של תרבות מאוד מובהק, מאוד ברור, שלצערי הסיפור של הפוליגמיה יכול לטשטש את זה בדורות הבאים למצב שכמעט שאין דין ואין דיין ואין מסגרות והכול פתוח

פרץ עמר:  מה לעשות שבמדינת ישראל הפוליגמיה היא עבירה על החוק, צריך לטפל בה

עמית הלוי: כקבוצה אתם מזהים מרכיבים של התארגנויות, ה-30,000 איש האלה, עצם היותם דור ב' פלסטיני, או שאתה אומר שב-30,000 האלה יש מרכיבים, יש אנשים שמארגנים, יש מטיפים במסגדים, יש בתי ספר מסוימים

צביקה פוגל: בואו נתקדם, שאלות בסוף

פרץ עמר: המצב הסוציואקונומי של המגזר הבדואי הוא נמוך, הוא נמוך מאוד, ואני חושב שאחד הדברים ואחת המשימות של מדינת ישראל היא לדאוג לתעסוקה ולהרים את המצב הסוציואקונומי לרמות סבירות כדי שאנשים יוכלו להתפרנס בכבוד, כי אם הם לא מתפרנסים בכבוד זה מתנפץ עלינו, על כל היישובים העשירים, ובסופו של דבר ניקח את המודל של נגב גליל, אזור התעשייה המשותף של רהט, בני שמעון ולהבים, זה הוריד את כמות האבטלה ברהט בצורה מדהימה

פרץ עמר:       אם רהט תמשיך להתפתח בדרך הזאת היא תהפוך להיות עיר נורמטיבית רגילה כמו שאר הערים במדינת ישראל, כי בסוף יש סדר תקין של התנהלות אורבנית לחיים רגילים, תקינים

פרץ עמר:  אני לא יודע, אני לא בטוח שיש איזה שהוא מישהו שרוצה להיכלא לאורך זמן בבתי כלא, הוא מעדיף לעבוד מסודר, אבל כשאין לו את האפשרות הזאת הוא מחפש פרצות ודרכים להתפרנס גם אם זה דרך לא לגיטימית

פרץ עמר:       המבנה השבטי שלהם הוא נוקשה, כמובן עם אחריות אישית ואחריות קבוצתית והערבות הדתית וזה מה שהופך את האירועים האלה להמון קטטות והמון אירועים חריגים וקשים

פרץ עמר:  אנחנו מנסים תמיד להפריד בין הניצים ולנסות להוביל, להשתמש גם בתרבות עם אנשים שיודעים להשפיע בין הקבוצות כדי להרגיע את הרוחות כדי שלא יהיה חלילה איבוד חיים של אנשים

פרץ עמר:  ריבוי הנשים, הפוליגמיה, 36% מהמשפחות הן פוליגמיות

פרץ עמר:  זה פשוט מטורף, הנתון הוא נתון ממש מפחיד

פרץ עמר:       סוגיית הקרקעות

פרץ עמר:  יש כמעט 2,800 תביעות בעלות

פרץ עמר:  נכון, לפני שנה, שנה ומשהו, כשאנחנו מדברים על 570,000 דונם שלגביהם צריך להתנהל איזה שהוא דיאלוג משפטי, או הסדרה או גישור, כדי למצוא את הפתרונות

פרץ עמר:      אני אעבור על האתגרים

פרץ עמר:  סדר היום במחוז הדרומי הוא סדר יום מבולבל

פרץ עמר:  מאחר שאמרתי שהמחוז שלנו הוא גדול, מאשדוד עד אילת, שיש בו כמעט 67% משטח מדינת ישראל, יש בו גם את החלק הצפוני שלו שהוא חלק צפוני אורבני קלאסי רגיל, כמו שיש בתל אביב, ירושלים, חדרה ושאר המקומות, ויש את הקטע מבאר שבע דרומה שהוא יותר מגזר שדורש המון תשומת לב, המון השקעה של משאבים כדי להפוך אותו להיות חלק אינטגרלי מתוך כל האוכלוסייה

פרץ עמר:      אז נעבור לסיפור של האתגרים במגזר

פרץ עמר:  נתחיל עם החלק הראשון, הבריונות

פרץ עמר:  אגב הבריונות זה צרה צרורה שצריך לטפל בה מהבסיס

פרץ עמר:  מה זה בריונות? אדם לוקח רכב, שם מוזיקה בקולי קולות ומתפרע על הצירים, ואם מישהו מעיר לו אז הוא נכנס בו עם הדופן, זורק אותו טיפה ימינה

פרץ עמר:  זה מפחיד וזה נוראי

פרץ עמר:  אז בואו נראה כמה דברים

פרץ עמר:       (הקרנת סרטון)

פרץ עמר:  הסיפור הזה, בכוונה רצינו להראות לכם חלקים קטנים מהבריונות כדי להראות לכם במה אנחנו עוסקים

פרץ עמר:  זה קורה כל היום, כל הזמן, במקומות מסוימים זה משהו הרבה יותר שכיח, במקומות אחרים זה פחות שכיח, אבל זה משהו שמעסיק אותנו כל הזמן

פרץ עמר:  הקמנו פה יחידת אופנועים של 20 ומשהו אופנועים, על כל אופנוע שני רוכבים כדי להמחיש לאותו בורח שהוא לא יברח, כמובן עם חוזי מהאוויר

פרץ עמר:  גם אם רדפנו אחריו חצי יום אנחנו תפסנו אותו

פרץ עמר:       גם אם זה מסכן מאוד את השוטרים שלנו לרכוב על דו גלגלי בשטח שהוא אדמה, מסכן, מסוכן, אבל אני חושב שכדי לשנות את המשוואה שלא כדאי לברוח כי אם תברח אתה תיענש בחוזקה אז כדאי מאוד שתירגע ותעצור בצד – אנחנו מתחילים לראות את הניצנים של המשמעת שמתחילים פחות לברוח, לפחות ההגיוניים שבהם, אבל זה הפך להיות טרנד, זה ממש ספורט, ולכן פה אנחנו מתייחסים לעניין הזה בצורה מאוד מאוד משמעותית

פרץ עמר:       האתגר הבא זה אלימות וסדר ציבורי

פרץ עמר:  (הקרנת סרטון)

פרץ עמר:  זה בית קפה ברהט, מישהו פתח קפה קפה והעסיק מלצריות, נערות מהעיר רהט, לא מקובל מבחינה תרבותית, והנה, רוצים להפוך לו את הכול

משה סעדה: האם בית הקפה הזה עובד עדיין?      

פרץ עמר: עובד

פרץ עמר:  אנחנו מקפידים שהוא יעבוד, אנחנו שומרים עליו והוא עובד

פרץ עמר:  אגב הקפה שם טעים, אתם מוזמנים לשתות

קריאה: אחלה בעלים יש שם

אליהו (אלי) רביבו: אנחנו מתרשמים מהצורה שאתה מציג, אבל בכל זאת צריך ל - - - המקרה השני אחרי בית הקפה היה כשהגיעו בחורים לתוך חניה ביתית וניפצו את השמשות

אליהו (אלי) רביבו:  הם הגיעו בפנים גלויות, מה היה גורלם של אותם פורעים?      

פרץ עמר: כל מה שראית בסרטונים האלה, יש כתבי אישום ואנשים נשפטים

אליהו (אלי) רביבו: יפה

אליהו (אלי) רביבו:  בסוף מה שאנחנו רוצים

פרץ עמר: אני רוצה להציף את האתגר

אליהו (אלי) רביבו: זו צרה אחרת שאנחנו מתמודדים איתה, פה זה משהו אחר וחשוב לתת לזה - - -     

פרץ עמר: אני אומר לך, אנחנו קבענו ארבעה כיווני פעולה במשטרת המחוז הדרומי, לא שלא מטפלים בשאר הדברים, הבריונות תפס אצלנו מקום ראשון

פרץ עמר:  אתה יודע למה? כי בריון תמיד לעולם הוא יהיה השודד הבא, הבריון תמיד לעולם יהיה הרוצח הבא ואם כל הצרות של מדינת ישראל הבא

פרץ עמר:  מי שיש לו מאפיינים אישיותיים אלימים צריך להיות במקום אחר כדי להשתלט על היצרים הנוראים האלה

פרץ עמר:  מי שלא אלים אפשר להתפשר איתו

פרץ עמר:       אתה יודע, גם רמאי ומי שעשה עבירת הונאה, אני יכול עוד לסבול אותו, אבל מי שמכה את אשתו מכות רצח או מכה אדם ברחוב בגלל שהוא העיר לו הערה טיפשית והוא בן 18 והקשיש בן 70, זה צריך להכניס אותו מאחורי סורג ובריח

עמית הלוי: אני רק אומר לאלי, אנחנו נעשה על זה דיון בשבוע הבא אצל צביקה, אבל מבחינת המדינה באירועים האלה שיש נזקים, כמו שאמרת, לרכוש וזה, האכיפה היא אפס

פרץ עמר: לא, לא אפס

עמית הלוי: תשובתה של פרקליטות המדינה אליי בכנסת, מעל בימת הכנסת, מתוך 680 כתבי אישום, 680 אירועים ב'שומר חומות', כשאני הגשתי אפס, התשובה של אורית קוטב שלושה, אני לא בטוח שהם הוגשו, שלושה מתוך 680 אירועים

קריאה: הוא מדבר על תביעות אזרחיות

אליהו (אלי) רביבו: הוא מדבר על נזיקית

עמית הלוי: אני לא מדבר על כתבי אישום פליליים, אני מדבר על הצד הנזיקי

עמית הלוי:  כיוון שהוא אמר שנוצרו נזקים, זה אירוע חשוב ביותר כיוון שאנחנו רוצים ליצור גם הרתעה בהקשר הזה

פרץ עמר: תיכף נדבר על התקיפה הכלכלית

פרץ עמר:  אגב, אנחנו עוברים לתקיפה כלכלית באופן מאוד משמעותי

פרץ עמר:  הציבור בארץ כנראה לא אוהב לתבוע תביעות אזרחיות, אני אגיד לכם גם למה, כי הוא אומר שזה ייקח לו עשר שנים

עמית הלוי: נכון, בשביל זה יש מדינה

פרץ עמר: בסדר, השאלה אם המדינה תקצר את התהליך הזה ותביא את זה למשהו הרבה יותר ריאלי

עמית הלוי: זה גם נכון, אבל היא לא צריכה לשקול שיקולי כדאיות בעניין הזה, אלא שיקולי הרתעה

אליהו (אלי) רביבו: השאלה היא מה התוצר הסופי בבית המשפט, צריך לומר את זה ביושר

אליהו (אלי) רביבו:  הם יכולים לעבוד מאוד מאוד קשה, להשקיע המון משאבים, קרה נס שהטכנולוגיה הלא מספיק מפותחת שלהם ומינימום כוח האדם שלהם הביא לתפיסה, חקירה, הגשת כתב אישום ובית משפט במנעד מאוד מאוד בעייתי - - -     

קריאה: עונש מקל

משה סעדה: הוא רואה את העבריין ואת שיח הזכויות

אליהו (אלי) רביבו: צריך לשים את זה על השולחן

אליהו (אלי) רביבו:  אגב שראינו פה מאוד יכול להיות שבן אדם פגע ברכוש של בן דוד שלו

פרץ עמר: נמשיך

פרץ עמר:  אנחנו נכנסים לקטטות וסכסוכים

פרץ עמר:  ירי, אירועי ירי, שאתם כל הזמן שומעים שצריך לקחת את כלי הנשק

פרץ עמר:  זאת תופעה קשה

פרץ עמר:  אגב, מי שהכי הרבה סובל ממנה זה התושבים הבדואים בעצמם

פרץ עמר:  זה פשוט מטורף

פרץ עמר:       (הקרנת סרטון)

אליהו (אלי) רביבו: כל אלה מאותרים? אותרו?      

פרץ עמר: כל מה שאתה רואה סרטונים נעצרו

מירב בן ארי: סרטוני הטיקטוק עוזרים להם ועוזרים לנו

מירב בן ארי:  זה יחסים הדדיים

פרץ עמר: ניכנס לחלק האחר, נושא של קטטות וסכסוכים וסמים

פרץ עמר:  הברחות אמל"ח בגבולות

פרץ עמר:  לצורך העניין מה שכלפון מתעסק איתו

פרץ עמר:  קבוצה של 40 אנשים מצליחה לסכל פה היקפים של הברחות של מאות כלי נשק לתוך מדינת ישראל

פרץ עמר:  הנשק הזה לא הולך לפח"ע, הוא הולך בעיקר למגזר, היום כל אחד שואף להחזיק נשק במותן

פרץ עמר:  פעם הייתה שברייה היום זה נשק, זה האישיו, אם אין לו נשק הוא לא בן אדם

פרץ עמר:       (הקרנת סרטון)

פרץ עמר:  זה כבר לא מעבדות, זה חממות

פרץ עמר:  הם בונים האנגר והם מגדלים בו גראס

פרץ עמר:  אגב לצערנו התופעה של הגראס - - -     

עמית הלוי: הם עושים את זה גם בשטח הפתוח?      

פרץ עמר: כן, בשטחי אש

פרץ עמר:  אנחנו כל יום משמידים למעלה מ-30-20 חממות אחרי שאנחנו מזהים אותם מהאוויר, מסמנים את הנ"צ, מגיעים ומשמידים, אבל זה טיפה בים

פרץ עמר:  כמה שאתה מנסה לסגור את הדבר הזה זה מטורף

פרץ עמר:       השתלטות על קרקעות המדינה

פרץ עמר:  כל מה שקשור לפלישה לקרקע ובנייה בלתי חוקית, אנחנו עוזרים לרשויות האכיפה כדי לאכוף את הדברים האלה

פרץ עמר:  זה נטל לא פשוט, זה מעסיק אותנו הרבה מאוד שעות ובסופו של דבר גם המגזר מאוד מתמרמר על הפעילות הזאת כי בסוף אין להם מקום מגורים לגור

פרץ עמר:  זאת אומרת אם אני עכשיו הורס למישהו בית והוא מחר בבוקר יכול ללכת לרשות הבדואים והוא מקבל קרקע לבנות, זה היה המצב הכי אידיאלי, כי יש לו פתרון, אבל יש פה הרבה מאוד אנשים שיש צווים להריסה והורסים להם את הבתים, אין להם לאיפה ללכת, הם הולכים בסוף לבאר שבע, לגור בתוך העיר באר שבע

פרץ עמר:       עוד עשר שנים, תרשמו בפתק לבן, העיר באר שבע תהיה עיר מעורבת, כי זה האילוץ, לא תהיה שום ברירה, אנשים צריכים קורת גג

פרץ עמר:  בדואי שמתחתן לא יגור בתוך הבית של אבא שלו, הוא חייב דירה בנפרד, אין מצב שהוא גר עם ההורים

פרץ עמר:  לא כמו אצלנו, אצלנו אתה יכול להתחתן ולישון במיטה בבית ההורים, אבל אצלם זה ממש תרבותי מאוד מאוד ברור ומובהק, הוא צריך לקבל את הבית שלו

פרץ עמר:       הסיפור הלאומני, 'שומר חומות', דור ב'

פרץ עמר:  (הקרנת סרטון)

פרץ עמר:  תראו איזה מהומת אלוהים, זה מטורף מה שקרה פה

פרץ עמר:  הורידו עמודי חשמל על הכבישים, הגיעו לרמות אלימות גם כלפי רכוש וגם כלפי אנשים בצורה מאוד קיצונית

צביקה פוגל: זה היה רק בדרכים?      

פרץ עמר: רק בדרכים

פרץ עמר:  אצלנו לא נתנו להיכנס לתוך הערים וגם את זה דיכאנו אחרי יומיים כי ביצענו מעל 500 מעצרים

פרץ עמר:  תוך יומיים

פרץ עמר:  הבאנו 130 או 140 כתבי אישום

קריאה: ברשותך, אדוני היושב ראש, יחידת יואב זה שובר השוויון

קריאה:  לולא הייתה יחידת יואב ב'שומר חומות' היינו מאבדים שליטה לחלוטין, ובנוסף, חשוב גם להדגיש, אדוני הממ"ז, שב'שומר חומות' נחסמו מתקנים אסטרטגיים של מדינת ישראל ודי לחכימא ברמיזה

פרץ עמר: ניכנס לתשתיות

פרץ עמר:  יש פה את סיפור התשתיות הלאומיות

פרץ עמר:  (הקרנת סרטון)

פרץ עמר:  גניבת השנאים בדרום הפכה להיות תופעה ממש קשה וגורמת נזק אדיר

פרץ עמר:  מורידים לעמוד את השנאי שלו, משביתים את רמת חובב, לצורך העניין

פרץ עמר:  יש פה מפעלים ברמת חובב, כדי להביא אותם לייצר הם צריכים יומיים להניע את המערכים

פרץ עמר:  ברגע שניתקת לו השבתת לו את המערכות וההפסדים הם הפסדים בהיקפים מאוד גדולים, כשכל הרווח הוא 2,000 שקל על הנחושת

פרץ עמר:  אתה מסתכל על הפרופורציה של הנזק מול ה - - -     

צביקה פוגל: זה נלקח בשביל הנחושת, או זה נלקח בשביל להחזיר את זה תמורת פרוטקשן?      

פרץ עמר: לא, זה הנחושת

פרץ עמר:  יש מצבים שלפעמים גורמים נזק כדי שתהיה סיבה לסחוט

אליהו (אלי) רביבו: כמו מחשבים, הפעלת צמ"א וכאלה

פרץ עמר: אבל פה השנאים, יש בהם כנראה נחושת בכמות יחסית גדולה אז הם רוצים את ה-2,000 או 3,000 שקלים

פרץ עמר:  אגב, הם מורידים את זה בצורה מקצועית, תוך דקות שנאי יורד

פרץ עמר:  כשאני מזמין את חברת החשמל כי אין לי חשמל יומיים לוקח להם שלושה שבועות לתקן את זה

פרץ עמר:  הם בשניות מפרקים לך את העמוד, לא יודע איך הם עושים את זה, אבל הנה, עובדות

פרץ עמר:       שימו לב, אין לנו רק את המגזר, יש לנו במרחב לכיש גם פשיעה מאורגנת וחמורה של ארגוני הפשיעה

פרץ עמר:  אגב, מי שגר בצד הצפוני של המחוז מבין ומרגיש את זה

פרץ עמר:  ניכנס לראות את ההתנהלות שם, התנהלות שצריך להשקיע בה הרבה מאוד משאבים, הרבה מאוד כוחות

פרץ עמר:       (הקרנת סרטון)

פרץ עמר:  זה מעצר של בחור של קבוצת פשיעה ממשפחת טנסקי, הבחור נכלא לכמעט חמש שנים, אבל עדיין הארגון שלו פעיל כי יש לו את היכולת הכלכלית והוא מניע אנשים מבית הסוהר והם עושים בעבורו כמעט כל דבר

פרץ עמר:  זה האח הדומיננטי ויש עוד אחד

פרץ עמר:      הפשיעה החמורה, בתוך ארגוני הפשיעה האלה יש באמתחתם היקפים אסטרונומיים של תקציבים וכסף, של מיליארדים

פרץ עמר:  פעם התל"ג הגדיר את ההון השחור ב-14% מהתל"ג

פרץ עמר:  יוסי, אתה זוכר כמה? משהו כזה

פרץ עמר:  היקף מאוד מאוד גדול

פרץ עמר:  אגב, אם הכסף השחור הזה היה הופך להיות כסף מולבן על ידי המדינה כנראה חלק ניכר מהבעיות, בוודאי גם של המשטרה, היו נפתרות, סכומי כסף מטורפים

פרץ עמר:  אבל זו מציאות שקיימת כמעט בכל מדינות העולם, החוכמה היא לצמצם את זה לממדים שהם ממדים נשלטים ונסבלים, לא להיקפים שנמצאים בהם היום

פרץ עמר:       אני רוצה להגיד לכם שאין פה ארגון פשיעה שלא היה בכלא לאורך שנים, אבל ימי הכלא גם נגמרים ואז הם יוצאים החוצה, הם יוצאים החוצה הרבה יותר מסוכנים כי הם רוצים להחזיר את השליטה והם משתמשים בכוח הזרוע והורגים אנשים

פרץ עמר:  כל הדבר הזה מאלץ אותנו ממש להיות באינדקס מאוד מאוד ברור איפה כל האנשים המסוכנים, באיזה נקודה הם נמצאים, כדי שהם לא יעשו מעשה קיצוני ואם הם הולכים לעשות כזה אז בדקה ה-90 עוצרים אותו כדי שגם נאסוף ראיות

פרץ עמר:      נדבר קצת על הבנייה

פרץ עמר:  בשנת 2010, תראו את התמונה הזאת, זאת תמונת ראי לתמונה של 2021, אבל מה שקרה, התכסית השתנתה כי בנו עוד יותר בתים

פרץ עמר:  הבנייה הזאת קיימת משום שאין פתרון של הסדרה

פרץ עמר:  אם היה פתרון של הסדרה וכל צאצא שמתחתן ורוצה לחפש מקום לבנות את ביתו היה יכול לקבל את זה בצורה מסודרת, אין דבר כזה, אין לו פתרון, אז הוא בונה ליד אבא שלו כי זאת התרבות, ככה הם ממשיכים לבנות

עמית הלוי: אין דירה ברהט שהוא יכול לשכור?      

פרץ עמר: תנסה להביא מישהו ממשפחה שהיא לא שייכת לשכונה הזאת, הם יהרגו אותו תוך דקה

פרץ עמר:  יש פה דינמיקה של תרבות

פרץ עמר:  כדי להבין את התרבות צריך לעשות את ההסדרה בצורה נכונה וחכמה

פרץ עמר:  אגב, יש פתרון, אפשר לתת לכל משפחה – אי אפשר להגיד להם שהם יהיו כמו ישראלים, זה לא עובד, אנחנו נגיד להם, זה לא יעזור, אבל אם תיקחו את הקבוצות האתניות, שהן קבוצות משפחתיות מסוימות ותיתנו לכל אחד את החלק שלו, כמובן יש עדיין משפחות שיכולות להתגורר ביחד כי יש ביניהם קשרי משפחה, אפשר להסדיר את זה, זה רק עניין של חשיבה ותכנון ואפשר להביא את הפתרון הזה למקום טוב

פרץ עמר:       תדעו לכם, לעולם, אזרח מדינת ישראל, זה לא מספיק שיש לו תעודת זהות כחולה עם מספר תעודת זהות, זה לא מספיק

פרץ עמר:  אזרח במדינת ישראל צריך להיות אזרח שיש לו תעודת זהות, יש לו מקום מגורים קבוע וידוע והוא משלם מסגרת מיסים קבועה, ארנונה, מים, חשמל

פרץ עמר:  אני קורא לזה מיסים, אמנם זה לא מיסים, אבל זה מיסי צריכה שאתה חייב לשלם, למה? כי יש לו מסגרת שמחייבת אותו להתיישר על פי אמות מידה מקומיות

פרץ עמר:  אבל כשיש בן אדם שגר בפזורה, לא משלם, לא ארנונה, לא מים, לא חשמל, כי הוא לא מקבל שירותים כאלה אז הוא כמובן גם לא משלם, אין לו מסגרת והמסגרת הזאת באיזה שהוא מקום, בסטייט אוף מיינד שלו, מבלבלת אותו בהתנהלות שלו היום יומית והופכת אותו להיות אדם אחר, שונה, שבעינינו זה נראה מוזר וקשה

פרץ עמר:  ויש לנו הרבה כאלה, מעל 100,000 שעדיין גרים בפזורה, שזה משהו שצריך לתקן כמה שיותר מהר

פרץ עמר:       מה הם האתגרים שנוצרים לנו כתוצאה מכל מה שאמרתי? אז יש לנו את הנושא של הבריונות בערים ובצירים הבין-עירוניים שאנחנו מטפלים בהם ממש בסדר עדיפות, יש בעיה של ביטחון אישי בערים ובצירים, ועדיין אנחנו מתקדמים קדימה עם הרבה מאוד שינויים שעשינו, כמו הקמת יחידת האופנועים ורקיע, שנותן לנו חוזי מלמעלה ואנחנו מנהלים אחריהם מרדפים

אליהו (אלי) רביבו: מה מצב פריסת המצלמות?      

פרץ עמר: נכון לעכשיו פרסנו מצלמות בכל נקודות החיכוך הקבועות שיש לנו במגזר שהן תולדה של 'שומר חומות', הסיפור של רצח אבו חדייר, ההוא בירושלים ששרפו אותו, גם פה היו מהומות, וגם 94', כל מיני אירועים שהיו פה, אירועים מכוננים, שעל בסיסם קבענו איפה המקומות שבעצם עתיד או צפוי להיות שם איזה שהוא אירוע אלים

פרץ עמר:  על זה יש מצלמות

פרץ עמר:  מעל זה יש לנו את הרחפנים שיודעים להסתובב על כל הציר הזה של אזור הנגב, כי מדובר במאות קילומטרים, שהם מופעלים באופן אוטונומי

אליהו (אלי) רביבו: באופן רנדומלי גם בטח

פרץ עמר: לא רק רנדומלי, הוא יכול להיות רנדומלי ויכול להיות גם מתוכנן

פרץ עמר:  בסופו של דבר אנחנו קובעים לכל רחפן את הפוליגון שלו, יש לו עשרה סימנים מזהים שיש בעיה

פרץ עמר:  הוא מאתר את הסימן שיש בו בעיה, נעצר מעליו, מתעד, צוות תגובה עם זוג אופנועים אמור להגיב ולתת פתרון

פרץ עמר:  זה כדי להשתלט על תא השטח הגדול הזה

פרץ עמר:       בנוסף לזה אנחנו כרגע מפתחים יכולת של ניידת אווירית, שזה ניידת עם מסוק שתפעיל שני רוכבי אופנועים על גבי אופנוע כדי שתגמא מאות קילומטרים, כי השטחים פה ענקיים, היא תוכל להגיע באפס זמן כדי שנתחיל להיות אפקטיביים

פרץ עמר:  אני תמיד מגיע אחרי האירוע, כי רק הנסיעה שלי זה שעה וחצי, לכן המסוק אמור להביא אותו לנ"צ הרלוונטי יחד עם האופנועים, יחד עם הלוחמים, פורק אותו, מסיים את האירוע ומחזיר אותו

פרץ עמר:       זה משהו שהוא כרגע בשלבי פיתוח מתקדמים, זה יהפוך את העניין הזה להרבה יותר טוב

פרץ עמר:  גם לגבי נעדרים שנעדרים במדבר הגדול הזה, שיכולים לתת לי את הנקודה שלהם, כי הם מחזיקים פלאפון, אני יודע להגיע אליהם בדקות

פרץ עמר:  אם אני צריך לבוא אליהם עם רכב אני יכול להגיע מאוחר מדי

מירב בן ארי: נכון

מירב בן ארי:  גם השטח שלך הוא הכי גדול מבין כל המחוזות

פרץ עמר: הוא הכי ענק, הוא 67% משטח המדינה

פרץ עמר:  הסיפור של הפשיעה החקלאית, שזו בעיה בפני עצמה, זו בעיה קשה מאוד

פרץ עמר:  לטובת העניין הזה יש לנו את מג"ב, אבל זה לא מספיק, גם שם צריך לעשות לא מעט פעולות כדי לשנות את הגישה ולראות איך מגנים על היישובים עצמם

פרץ עמר:       יש את הנושא של סחיטות באיומים

פרץ עמר:  יש פתרונות לסחיטות באיומים

פרץ עמר:  אנחנו מנסים להוביל מהלכים מאוד מאוד גדולים לשכנע את הציבור שנסחט, או שהוא פוטנציאל לסחיטה, פעם אחת שלא יאפשרו את הסחיטה הזאת ופעם שנייה שייפנו אלינו

פרץ עמר:  עד היום כל מי שפנה אלינו פתרנו לו את הבעיה

פרץ עמר:  לא רק שפתרנו לו את הבעיה, גם לא איימו עליו אחר כך

מירב בן ארי: הבעיה זה שרובם לא מדווחים

מירב בן ארי:  הם מעדיפים לשלם ושיהיה להם שקט

פרץ עמר: זו הבעיה

פרץ עמר:  הבעיה היא שכרגע צריך להגביר להם את תחושת הביטחון האישי שלהם, ברגע שהביטחון האישי ישתנה הם יבואו ויגישו תלונות

פרץ עמר:  הסיפור הוא לא תופעה קשה, היא תופעה קשה כי היא מתחת לפני השטח ואנשים לא מדווחים

פרץ עמר:  אני ביקשתי ברמה הכי ברורה והצהרתי קבל עם ועולם אל תשלמו סד"ח, תבואו תתלוננו, אנחנו נגן עליכם

פרץ עמר:  אני לא רואה שהקריאה הזאת מקבלת איזה שהוא מענה טוב, אני לא רואה את השינוי, אבל אני חושב שזה משהו הרבה יותר בסיסי שצריך ממש לכתת רגליים, ללכת מעסק לעסק, זה מה שאנחנו עושים עכשיו

מירב בן ארי: יש כאן את היל"ק שעושים את זה?      

פרץ עמר: כן, יש לנו את הזרוע החדשה

פרץ עמר:  אבל לא רק זה, אנחנו גם עברנו עסק עסק ואנחנו ממפים את כל אלה שפנו אליהם ואנחנו מנסים לעבוד על אותם אנשים שמשלמים כדי שלא ישלמו ונוכל כמובן לשנות את זה

פרץ עמר:  אני חושב שזו לא גזרה משמים

פרץ עמר:  אתם יודעים, במעמד הר סיני קיבלנו עשרה איסורים, תיגשו לחוק העונשין, יש 700 איסורים

פרץ עמר:  מי העלה את זה מעשר ל-700?      

קריאה: השבוע בעל עסק פה בבאר שבע התלונן על סד"ח, תוך ארבעה ימים מעצרים בלב באר שבע

קריאה:  כך שמי שמתלונן מקבל מענה

צביקה פוגל: מה עשה המעבר או הכניסה של יחידת יואב פה לאזור התעשייה של עמק שרה?     

פרץ עמר: יחידת יואב, במיקום שלה כאן היא נותנת לא מעט הרתעה כי היא נעה בתוך הסביבה הזאת

פרץ עמר:  למרות שהתפקיד הוא לא עמק שרה, אבל היא נעה בתוך המקום הזה

פרץ עמר:  איפה שיש גמישות משטרתית שנעה ומסתובבת בתוך המתחם לרוב יש שם פחות פשיעה

פרץ עמר:  אגב זה בדוק סטטיסטית, לא רק אצלנו, בכל מקום, גם בעולם

פרץ עמר:  הבעיה המרכזית שלנו, כדי לטפל בבעיה שלנו כבעיה בסיסית אנחנו צריכים את התלונות של האנשים, כי ללא תלונות של האנשים, גם אם אני יודע שהם נסחטים אין לי יכולת לעשות עם זה משהו, אני לא יכול לבוא עם זה, לא לפרקליטות ולא לבית המשפט, המודיעין זה לא מספיק

פרץ עמר:       אנחנו בעיקרון משטרה

פרץ עמר:  זה נכון, יש לנו לא מעט סמכויות, אבל סיפור השותפויות זה מרכיב שמכפיל ומרביע את היכולות של כולנו

פרץ עמר:  אנחנו בפיקוד דרום היום עם טולדנו, אלוף הפיקוד, עושים עבודה משותפת, כמעט שאין לנו שום טשטוש

פרץ עמר:  יש לו חפ"ק שיושב אצלי במטה במשטרת ישראל

פרץ עמר:  מה היתרון של החפ"ק הזה? היתרון של החפ"ק הוא מחפ"ק את שני הגבולות שלנו, הטליה שזה הצד הירדני, ופילדלפי, שזה הצד המצרי, ובהקשר הזה הם מפעילים ונותנים שירותים, גם למג"ן, גם לחטיבת פארן וגם לחטיבת יואב

פרץ עמר:  אני יודע כל דבר שמתקרב לגבול ואנחנו מגיבים בצורה מאוד מאוד ממוקדת

פרץ עמר:       ירידת ההברחות בציר פילדלפי ירדה בכמעט 80%, כמעט שאין חדירות

פרץ עמר:  בציר הטליה שהוא ציר שאין בו מכשול יש עדיין כל מיני חדירות, אבל ברוב המקרים אנחנו תופסים שם המון המון, תפסנו לאחרונה 63 כלי נשק שהוברחו, אני לא רוצה לדבר על הדיפלומט הזה שהבריח 300 כלים, סמים והרבה הרבה מאוד דברים

משה סעדה: מסתננים אין כבר?      

פרץ עמר: יש הרבה

פרץ עמר:  כל עובד זר שעוזב את תל אביב אחרי שנות השירות שלו, אחרי חמש שנים או שלוש שנים, הוא חוזר למדינת האם ואחרי יממה הוא עושה לך את ציר החית, הוא עובר והמעסיק שלו מחכה לו בכביש 90, אוסף אותו ומחזיר אותו חזרה למדינה

משה סעדה: אבל הגדר?     

פרץ עמר: אין גדר

פרץ עמר:  ואם יש שיטפון אתה יכול בשנייה לעבור

פרץ עמר:  הכול פרוץ

פרץ עמר:  הצבא כרגע מנסה ליצור דינמיקה שונה למכשול טכנולוגי מסוים בנקודות מסוימות

פרץ עמר:  זה לא מכסה את הכול, אבל הם עושים הרבה כדי לנסות לשפר את זה

פרץ עמר:  אני מאמין שבסוף המדינה תידרש לתת פתרון לגבול הזה, כמו שנתנו פתרון לפילדלפי

פרץ עמר:  הוא לא חייב להיות פיזי בסדר גודל כזה, אבל הוא צריך לתת כיסוי

מירב בן ארי: הוא צריך להיות טכנולוגי, הוא לא יהיה בטון

פרץ עמר: טכנולוגי, אבל שייתן כיסוי באופן מלא, כל דבר שנכנס פנימה

פרץ עמר:  אי אפשר, אנחנו מדינה ריבונית, לא יכול להיות שיש לנו – אגב, אנחנו כולנו מתייחסים לשער של מדינת ישראל כאילו שזה היה נתב"ג, אנחנו אוהבים ללכת לשער כי המטוס עומד להמריא

משה סעדה: ומה הכמויות של המסתננים? אותן כמויות כמו שהיה בעבר ממצרים?      

פרץ עמר: לדעתי יותר

יוסי מימון: אנחנו עושים עבודה על זה במל"ל, זו כמות שהולכת וגדלה

יוסי מימון:  נתפסו רק בשנה האחרונה מעל 300 איש במקרה בתוך מדינת ישראל

יוסי מימון:  הבעיה הגדולה זה לא המחסום, הבעיה הגדולה היא המדיניות

יוסי מימון:  כי אם היום מגיעים ואומרים לך בכניסה לישראל כשתופסים אותם: למה באתם? יש לי פה בן דוד שקרא לי לבוא והגיעה משפחה עם שלושה ילדים, אבא, אישה ושלושה ילדים, מסודן, יש להם פה משפחה שמזמנת אותם וכשאתה רוצה להחזיר אותם אתה מקבל כל מיני עתירות של כל מיני ארגונים כאלה ואחרים שיש מסוכנות להחזיר לירדן כי ירדן תחזיר אותם לסודן כאשר כל העולם מחזיר לסודן

אליהו (אלי) רביבו: אז אני מעדכן אתכם, כיושב ראש הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, שהסקירות שאני מקבל כולל אתמול בערב שונות 180 מעלות

אליהו (אלי) רביבו:  הוסבר לי שמאז שמצרים חזרה לפזר את מי שמגיע אליה בארצות אירופה, כי הם מקבלים על זה כסף, אז יש להם פחות עניין להגיע לכאן ולכן יש חדירה מאוד מאוד מועטה של מסתננים לארץ

פרץ עמר: רביבו, הם לא באים דרך גבול מצרים, הם לא יכולים לעבור

פרץ עמר:  הם לא יכולים לעבור דרך פילדלפי בשום פנים ואופן, אלא אם כן הם עושים את זה ברמה כזאת של מעבר מהיר

פרץ עמר:  אגב, המערכות שלנו יודעות לזהות אותם עוד הרבה לפני שהם מגיעים לגדר

פרץ עמר:  זה לא משהו שפתאום הוא בא לך לגדר, וואו, מצאתי איזה מישהו ליד הגדר

אליהו (אלי) רביבו: בשטח מפורז?      

פרץ עמר: ברור, הם בשטחים הרבה יותר עמוקים

פרץ עמר:  הם לא מתקרבים בכלל

צביקה פוגל: הצבא שולט מציר פילדלפי לתוך סיני לטווחים מאוד ארוכים עם אמצעים אלקטרוניים שאומרים לך מראש מי מגיע

עמית הלוי: בסדר, דיברו איתך על אלה שמגיעים דרך מצרים, השאלה אלה שמגיעים דרך ירדן

פרץ עמר: הטליה שבגבול ירדן, גבול ירדן לא דומה למה שקרה במצרים בשנים שחדרו בהמוניהם, ממש לא

פרץ עמר:  רוב המסתננים שמגיעים הם כאלה ששירתו את המדינה פה כעובדים זרים, סיימו את תקופת השירות והולכים בציר החית וחוזרים חזרה באופן לא לגאלי

פרץ עמר:  הכול מתוכנן ומתוזמן כי מי שממתין לו בכביש 90 לאסוף אותו זה אותו מעסיק

פרץ עמר:  צריך להעניש את המעסיקים, לא צריך להעניש רק את המסכנים האלה שבאים לפה

אליהו (אלי) רביבו: מאה אחוז אתה צודק

קריאה: אבל בתקופה האחרונה גם יש עלייה בנושא הברחות האמל"ח וסמים באזור פארן

פרץ עמר: הכול, ברגע שאתה רואה פרצה הכול עובר דרכה

פרץ עמר:  ברגע שהפרצה נוצרת הכול עובר

פרץ עמר:  שלא נתבלבל כולנו, יש כנראה אינטרס מובהק למדינות מסוימות שלא כל כך מחבבות אותנו שיהיו פה הרבה כלי נשק

פרץ עמר:  באופן כללי, ברמה הכללית

פרץ עמר:  בסוף המשטרה לא יכולה לעבוד ללא שיתוף פעולה עם הרשויות

פרץ עמר:  אין שום מצב, אנחנו בקשר ושיתופי פעולה מצוינים עם פיקוד דרום, יש לנו המון המון שיתופי פעולה

פרץ עמר:      אומרים שום דבר לא אישי, הכול פרסונלי, ככה זה עובד

פרץ עמר:  הכול פרסונלי, שיתופי פעולה מצוינים עם פרקליטות המדינה, יש לנו שיתופי פעולה עם בתי משפט בהיבט הטכני, לא בהיבט השיפוטי הקלאסי, כי יש הפרדת רשויות

פרץ עמר:  שיתופי הפעולה עם רשויות נוספות, תעסוקה, חינוך, רווחה וכל השאר - - -     

צביקה פוגל: אני מבקש שתתמקד רגע בשיתוף הפעולה עם השב"כ שאני רואה שרשום

פרץ עמר: השב"כ עשה שינוי צורה

פרץ עמר:  פעם האזור שלנו היה שייך ל-890, היום זה עבר ל-190

פרץ עמר:  190, כמו שאתם מבינים, זה אגף שנקרא מדינת ישראל, מרמת הגולן עד אילת

פרץ עמר:  לשיטתי, אבל אני לא מנהל את השב"כ - - -     

צביקה פוגל: ש-90% ממנו זה הגבול הירדני

פרץ עמר: כן, אבל זה גם לא רלוונטי, אין שום גוף שיכול לנהל מדינה שלמה בהקשרים מהסוג הזה, היא חייבת להיות ממוקדת בפוליגון קטן

פרץ עמר:  יש מושג שנקרא בארגונים, יתרון הקוטן

פרץ עמר:  ככל שהארגון יותר קטן הוא הרבה יותר אפקטיבי

פרץ עמר:  אגב, אני יכול להוכיח את זה על תחנות המשטרה שלי, ככל שהתחנה היא יותר קטנה היא הרבה יותר אפקטיבית, ולא במספרים קטנים, היא by far יותר אפקטיבית

פרץ עמר:       היכולת שלהם לבלוע את כל מה שקורה כאן זה מאוד תלוי בתקופה

פרץ עמר:  אם התקופה הבוערת תהיה ערביי הצפון ערביי הנגב, לצערי, לא יקבלו את כל הקשב הרצוי והנדרש

פרץ עמר:  ב-890 היה להם את עזה ואת הנגב ואין שום קשר למה שיקרה בצפון או בירושלים או ביהודה ושומרון והם יהיו קשובים לכאן

פרץ עמר:  בסוף הדברים האלה מקבלים תצורה שונה לגמרי כי את התמונה הכוללת שאתה מקבל אתה מקבל תמונה תקפה שאתה יכול לעשות איתה משהו מבצעי

פרץ עמר:  אם אתה עובד עם משהו גדול זה קשה מאוד

פרץ עמר:  בסוף יש לא מעט עבירות שהן עבירות לאומניות שהן באות לידי ביטוי בצורה מאוד מאוד קשה וקיצונית ואנחנו לפעמים מתייחסים אליה בשלוות נפש, אבל זה ממש ממש חמור וצריך לטפל בהם

פרץ עמר:       אמרתי, אותן קבוצות קטנות, הן לא משקפות את כל המגזר, המגזר ברובו הוא מגזר חיובי ואני חושב שאפשר לעשות איתו דברים נפלאים ולחבר אותו יותר בזה שהוא יקבל את המשאבים ואת תיקון העוולות שעשו הרבה שנים אחורה

פרץ עמר:  אפשר לסדר את זה ולחבר את זה

פרץ עמר:       משרד החינוך לדוגמה

פרץ עמר:  למה משרד החינוך מלמד את תלמידי המגזר עברית בכיתה ג', למה לא מכיתה א'? הבוגר מהמגזר הבדואי הגיע לגיל 18 ורוצה ללכת לעבוד, איפה הוא אמור להסתדר? הוא צריך להסתדר בעברית

פרץ עמר:  הוא לומד אנגלית מכיתה א', עם מי הוא ידבר אנגלית, עם ביטוח לאומי? זה לא ייתן לו שום דבר

פרץ עמר:  בסוף הוא צריך לדעת להתמודד

פרץ עמר:       אנחנו מנסים לגייס שוטרים מהמגזר, הם לא עוברים את הבחינות שלנו, כי יש להם בהבנה של הנקרא בעיה בסיסית כי הם לומדים בגיל מאוחר כיתה א'

פרץ עמר:  אז מה אנחנו עושים? אנחנו לוקחים אותם לשנה מכינה

פרץ עמר:  שנה הם מקבלים משכורת ומכינים אותם ומביאים אותם לישורת שהם יוכלו להתגייס, כי אנחנו חייבים שוטרים בדואים מתוך האוכלוסייה, שמכירים את המגזר, יודעים לטפל במגזר, המגזר נשמע להם

פרץ עמר:  גם המגזר מבין שאנחנו בעבורם, אנחנו לא נגדם, אנחנו באים לשרת אותם, אנחנו לא נגדם

פרץ עמר:  בסוף, אגב, כל מה שאמרתי כרגע מי שבעיקר סובל זה המגזר

צביקה פוגל: שוטר מהמגזר ישרת במגזר גם?      

פרץ עמר: כן

מירב בן ארי: אבל לא באותו יישוב

קריאה: אבל יש פעמים שדווקא באותו יישוב הוא פותר סכסוכים, הוא פותר קטטות של מאות אנשים

משה סעדה: כשהיית יושב עם בכירי המשטרה בחדרים סגורים על מורכבות ונאמנויות של מישהו מהמגזר ביחס למגזר שלו זה מאוד מורכב

משה סעדה:  כשמגיעים לתיקים הוא מקבל טלפון ו - - -     

קריאה: כן, אבל זה לא חד חד ערכי

משה סעדה: זה מאוד מורכב

אליהו (אלי) רביבו: אבל כשיש לנו שוטר קהילתי וכמי שמיישב סכסוכים, ידוע שהמשטרה מאוד מפקחת ומברכת על יישוב סכסוכים לטוב ולרע, אז זה דבר שכן יכול לסייע

משה סעדה: אבל אם הוא בימ"ר זה מורכב

פרץ עמר: לא, הוא לא יהיה בימ"ר

פרץ עמר:  בתפקידים ספציפיים כן, אבל הוא לא יהיה בימ"ר הרגיל, אבל הוא בעיקר בעיקר יהיה כזה שמכיר את הקשיים ואת הצרכים של האוכלוסייה

פרץ עמר:  אגב, שוטרים שלנו מאוד רוצים לשרת את האוכלוסייה, לפעמים הם לא מבינים שהם לא משרתים, הם פוגעים

פרץ עמר:  למשל לדוגמה כל מה שקשור לכבוד המשפחה, אף בדואי לא ייכנס לבית, לחדר, שבעיניו שם יש בעיה, הוא יפתח את הדלת וייכנס

פרץ עמר:  לא, הוא יבקש רשות וראש המשפחה יתלווה אליו, שהנשים יהיו בצד

פרץ עמר:  כל מיני כללים שהם כללים ברורים שהבדואי מכיר והיהודי לא מכיר, כי הוא מגיע מעולם תוכן אחר לגמרי

פרץ עמר:       זה לגבי הרשויות, שאמרתי ששיתופי הפעולה זה קריטי

פרץ עמר:  אגב, אני בגישה שאתם צריכים לנסות לתת לה תוקף, במדינת ישראל אין לאף ארגון ממסדי שום אפשרות לבחור אם הוא עוזר או משתף פעולה או מסייע, אנחנו ניזונים כולנו מאותה קופת מדינה וכולם חייבים לסייע אחד לשני

פרץ עמר:  בסוף אף אחד לא יכול להגיד: לא, זה לא שלי, זה שלך, תשבור את הראש

פרץ עמר:  הכול שלנו, אנחנו גוף שהוא מורכב מחלקים שאמור לשרת את הציבור וככזה אפשר לעשות את הדברים בצורה הרבה יותר טובה

פרץ עמר:       זה משולש האכיפה כשבראש המשולש אנחנו תמיד אומרים שאנחנו בראש המשולש, כי לנו יש סמכויות אכיפה

פרץ עמר:  בית המשפט ופרקליטות הם פועל יוצא ומשלים את הפעולות שלנו וכל הרשויות שנמצאות בתוך המשולש אלה רשויות שהן חייבות לעבוד בשיתוף עם המשטרה

פרץ עמר:  המשטרה חייבת להתלוות אליהם כי בתוך המגזר הם לא יכולים לעבוד לבד, כי אז תוקפים אותם ולא כל כך מבינים אותם ויש פה חיבורים של דברים מאוד מאוד משמעותיים

פרץ עמר:       כשאנחנו מדברים על משילות זה כל המכלול

פרץ עמר:  תמיד אנשים נוטים להגיד שהמשטרה זה משילות, זה ממש לא, אנחנו בקצה של המשילות, אבל כל השאר ביחד עושים משילות

פרץ עמר:  אני לפעמים מתעסק עם תרבות הפנאי במגזר

פרץ עמר:  יש אירועים שזורקים אבנים על אוטובוס 'גלים' ברהט, אנחנו בודקים למה זורקים אבנים על האוטובוס ברהט, זה דבר מאוד פשוט, הם משחקים כדורגל על הכביש כי אין להם מגרשים וכשבא אוטובוס 'גלים' הם צריכים להזיז את השערים, זה כולה שתי אבנים, זה מפריע להם במשחק אז הם זורקים עליו אבנים

פרץ עמר:       אז מה הבעיה לתת להם מגרש? מה הבעיה להקים להם מתנ"ס? תעסיקו אותם בכל מיני עיסוקים שיהיה להם תוכן

פרץ עמר:  אגב, זה גם חינוכי, אפשר לתת להם ערכים, אפשר לעשות שם המון המון דברים

קריאה: שדה התעופה הבא של מדינת ישראל חייב לקום בנבטים

קריאה:  קרוב ל-25,000 מקומות תעסוקה שבוודאות ירחיקו את האנשים מהרחוב

קריאה:  אז, חברים, אני מבקש מכל מי שנמצא כאן לשמש שגריר, שדה התעופה הבא של ישראל, נבטים בלבד, שום דבר אחר

פרץ עמר: השקף הבא, אלה הפערים המרכזיים שאנחנו מדברים עליהם

פרץ עמר:  הסדרת הקרקעות זה הבסיס

פרץ עמר:  כל מה שקשור לשירותי הרווחה, זה קטסטרופה מה שקורה פה וחייבים לשפר את הרווחה

פרץ עמר:  במקומות שיש בהם קשיים רווחתיים גדולים בגלל שהמגזר בנוי בדרך הזאת, היא לא צריכה לקבל תקן כמו שמקבלים בתל אביב, היא צריכה לקבל כפול ארבע

פרץ עמר:       יש פה מישהו מהרווחה? אני אתן לכם דוגמה

פרץ עמר:  אישה מוכה שמגיעה סוף סוף להתלונן במשטרה, צביקה, היא סוף סוף אזרה אומץ באמת לבוא להתלונן נגד בעלה, זה לא דבר מובן מאליו, זה לא תושבת תל אביב, היא יודעת שהיא לא חוזרת הביתה

פרץ עמר:  אני לא רוצה להגיד לכם מה עובר לאישה בראש, אני גם לא רוצה לספר לכם איך האישה באזור ערד שם נרצחה, אני לא רוצה להכניס אתכם פה קצת לאפיזודה מפחידה ואפילו קיצונית, אבל הן מגיעות כשהן מקבלות מה שנקרא מצב בלתי אפשרי

פרץ עמר:  לאישה הזאת יש עשרה ילדים, כולם קטנים, היא מגיעה אלינו, אני יכול לחקור, אני פותח תיק, אני עושה הכול מבחינה משטרתית, אבל מה אני עושה איתה אחר כך? אם אני מחזיר אותה הביתה יהרגו אותה

משה סעדה: מרכז סיוע, מקלט

פרץ עמר: איזה מקלט? אין לה דרך חזרה

פרץ עמר:  אתה לא יכול להכניס אישה בדואית למקלט, היא לא תחזור הביתה

אליהו (אלי) רביבו: איפה גורמי הרווחה?      

פרץ עמר: אין, הם אומרים לך שאין פתרון

אליהו (אלי) רביבו: אני לא מקבל את זה

פרץ עמר: אז אני גם לא מקבל את זה

פרץ עמר:  אני חושב שסוף סוף הגיע הזמן לבנות מקלט בתוך המגזר הבדואי, שייבנה מקלט על פי אמות מידה תרבותיות של המגזר, שבסוף הבעל יוכל להחזיר אותה הביתה

פרץ עמר:  משהו שכן מקובל

מירב בן ארי: אני אתקן לך את זה, בגלל העבודה שלי במקלטים

מירב בן ארי:  קודם כל גם אם יהיה מקלט ייחודי לנשים מהמגזר, שזה מה שצריך, המקום האחרון שהוא יהיה זה בפזורה

מירב בן ארי:  גם מקלט היום שקולט - - -     

פרץ עמר: לא אמרתי בפזורה, שיהיה במקום שיכובד

מירב בן ארי: תאמין לי, כל מה שהוא אומר אני שומעת כבר די הרבה זמן

מירב בן ארי:  המקלט הוא, נכון, מיוחד לנשים בדואיות וצריך להתנהל אחרת, אגב אנחנו עושים את זה למגזר החרדי וזה עובד נהדר אצל נשים שיוצאות מהמגזר החרדי, הן לא משתלבות בציבור הכללי כי יש להן מאפיינים מאוד ייחודיים, מה שכן, הוא יהיה רחוק, מרוחק מאוד פיזית, ודבר שני, צריך לזכור שהנשים המאוימות במגזר הן מאוימות במגזר בדרגה 6, יש להן היום פתרונות אחרים, לא מספיקים, אבל אני מסכימה איתך לגמרי, היא לא כמו אישה מאוימת במגזר היהודי

פרץ עמר: לי חשוב שהיא תוכל לחזור חזרה לחיק המשפחה, כי אי אפשר להפריד אישה מסכנה, שגם מקבלת מכות רצח וגם להפריד אותה מהילדים שלה ולהפוך אותה להיות אנונימית

אליהו (אלי) רביבו: אבל אפשר, כמו שבונים תכנית להגנת עדים ניתן לבנות תכנית שבאמצעותה מוציאים את האישה עם הילדים שלה

מירב בן ארי: אני אוכל לדבר איתך על זה אחר כך?      

אליהו (אלי) רביבו: כן

מירב בן ארי: אל תפתח את זה עכשיו

חיים שמואלי: יש אחוז נמוך מאוד

אליהו (אלי) רביבו: המדווח

אליהו (אלי) רביבו:  מה עם המושתק? מה עם המבוהל?      

פרץ עמר: המדווח נמוך

צביקה פוגל: סליחה רגע, מפקד המחוז, זו בדיוק המטרה שלנו כאן לרשום את הדברים האלה, יש דברים שאפשר לשאול את מפקד המחוז ויש דברים שאנחנו רושמים לעצמנו

צביקה פוגל:  אני רשמתי לעצמי לחזור חזרה ולראות במשרד הרווחה את הנקודות האלה, זה לא מפקד המחוז

צביקה פוגל:  בואו נתמקד במה שצריך ונרוויח את מה שאפשר

פרץ עמר: וצריך לזכור שכל ואקום שקיים אני צריך לטפל בו, לצערי, כי הוא ואקום

פרץ עמר:  אין הרבה משפחות של נשים שמתלוננות, יש עוד נשים, אני לא יודע כמה הן, שהן חוטפות מכות והן לא מתלוננות

פרץ עמר:  זה נתון שהוא מתחת לשטח, אני לא יודע להגיד מהו

מירב בן ארי: גם אצלנו זה ככה

פרץ עמר: כן, גם אצל היהודים

פרץ עמר:  מסתבר שיש אנשים עם סף ספיגה קצר, הידיים מתחילות לפעול באופן לא נורמטיבי ואז הם הופכים להיות אנשים אלימים

פרץ עמר:       אבל בוא נמשיך הלאה, כל מה שקשור לרווחה

פרץ עמר:  דיברנו על תעסוקה

פרץ עמר:  זה תהליך קריטי בהסדרה ואני חושב שאחד המרכיבים החשובים זה בתעסוקה

פרץ עמר:  כל אזור התעשייה שיקימו ביישובים שמתוכננים של נגב גליל הם חייבים להיות כאלה שיקלטו הרבה מאוד עובדים מתוך המגזר כדי להוריד את האבטלה, כמו ברהט

פרץ עמר:  ברהט היום זה דבר מדהים כמה שהדבר הזה עושה דברים מדהימים ולהכניס פרויקטים כלכליים של המגזר הבדואי כלפי חוץ

פרץ עמר:  יש פה גוף בגב ים שנותן שירותים של הייטק, שירז

פרץ עמר:  לכל מיני מוסדות, שכחתי את השם שלו, שכולו בנוי מעובדים מהמגזר הבדואי

פרץ עמר:       אתם תגיעו למקום הזה, אתם תראו שכל אלה שרואים שחורות ולא רואים פתרונות, תראו את הדבר הזה זה נותן המון תקוות

פרץ עמר:  צריך לקחת ולפתח את הדבר הזה בצורה משמעותית

פרץ עמר:  דבר מדהים, פרויקט שכמוהו אפשר לעשות עוד כמה עשרות וזה ישלב אותם טוב מאוד באוכלוסייה ומי שבעיקר ייהנה מזה זה שאר האוכלוסייה שסובלת היום דווקא בגלל הבעיות

פרץ עמר:       חינוך ותרבות ופנאי, אני לא ארחיב את הדיבור

פרץ עמר:  אמרתי, חייבים שיהיה להם תרבות פנאי, לכל החבר'ה הצעירים

פרץ עמר:  הם גומרים את הלימודים והם משוטטים ברחובות והם עושים צרות צרורות שאפילו ההורים שלהם לא יודעים

פרץ עמר:  מתי ההורים שלהם יודעים? כשזה מתנפץ לבעיה קשה שהמשטרה פונה אליהם

פרץ עמר:  זה משהו שצריך לעשות

פרץ עמר:      פשיעה חמורה

פרץ עמר:  זה תשאירו לנו, אנחנו נטפל בה

פרץ עמר:  סכסוכים בין משפחות, אנחנו נטפל בזה יחד עם גישור ופישור ותוך הבנה תרבותית של העניין

פרץ עמר:  הפס"ד לאומני, דיברנו על זה, דור ב'

פרץ עמר:  אם נוכל לקדם את העניין הזה בהקשר של המחלק הפוליגמי יחד עם הפרקליטות ובתי המשפט הבעיה תיפתר, היא לא גזרה משמים

פרץ עמר:  זה רק עניין פשוט לשים את הסטטוסקופ במקום הנכון כדי לשמוע את הבעיה

פרץ עמר:       לאומנות, לצערי קיימת

פרץ עמר:  לא בכמויות גדולות, אנחנו יודעים למקד אותם בנקודות מסוימות ואנחנו מטפלים בהם

פרץ עמר:  ותשתיות מדינה, שלרוב קשה מאוד לבנות תשתיות כי הן עוברות על קרקעות שיש לגביהן תביעות בעלות וסכסוכים ועניינים וסיפורים, צריך לעשות את זה בשום שכל ובחוכמה כדי לא לעכב פרויקטים שהם פרויקטים לאומיים משמעותיים

פרץ עמר:      איפה זה מתפוצץ לנו? אני אמרתי את זה תוך כדי, זה מתפוצץ לנו בעיר באר שבע

פרץ עמר:  בעיר באר שבע רשומים 230,000 תושבים, אתם יודעים כמה הם ביוממות? הם חצי מיליון, כי כל שירותי הממסד, גם למגזר הבדואי וגם לתושבים של דימונה, נתיבות, אופקים, קרית גת והשאר הם בתוך העיר באר שבע

פרץ עמר:  היא עיר מטרופולין, עיר כרך, שלא מתייחסים אליה ככה

פרץ עמר:  יש ראש עיר מאוד אמביציוזי, הוא מסתכל ברמה כזאת שעוד מעט הוא מחבר את דימונה לבאר שבע, את נתיבות לבאר שבע, המדינה תהיה באר שבע כנראה

פרץ עמר:  אגב, מרכז הארץ זה באר שבע

פרץ עמר:  קחו את המפה, תחתכו אותה לשתיים, באר שבע במרכז

מירב בן ארי: חבל שדרכי הגישה אליה זה לא כמו למרכז הארץ

פרץ עמר: נכון

פרץ עמר:  אנחנו עוד מעט לא צריכים כביש, נבוא בצורה של מעופפים אז זה יהיה בסדר

פרץ עמר:  אגב יש שיטה לעבור בפקס היום, רק דרך נייר

פרץ עמר:       זה מתפוצץ לנו בבאר שבע, כמו שאמרתי, זה מוריד את הביטחון האישי

פרץ עמר:  הנרטיב התקשורתי לא מיטיב איתנו, הוא משמיץ את העיר הזאת בצורה בלתי פוסקת ולא בצדק, אבל זה ויכוח שאני כנראה לא אוכל לעמוד בו, והדבר האחרון זה המציאות המדווחת

פרץ עמר:  יש פער גדול בין ההיסטריה, בין הדיווח, יש פער גדול מאוד ברמת הדיווח, אנחנו לא רואים פה איזה שהוא משהו כאוטי מטורף, אבל ברמה שהם מצהירים מעל גלי האתר, בתקשורת, כשמדביקים להם מיקרופון, הם אומרים: אוי ואבוי, שורקים לנשים שלנו, נוסעים במהירויות

פרץ עמר:  אני מזמין את כולכם לבוא לבלות שבוע פה בבאר שבע ולראות שזה לא כצעקתה, למרות כל הבעיות שהזכרתי

משה סעדה: יש לי בן בירוחם, אתה נוסע בכבישים זה לא כמו שאתה נוסע באזור מזכרת בתיה

פרץ עמר: כי אי אפשר לנסוע מהר

משה סעדה: לא, אתה רואה אנשים יוצאים, נכנסים, זה לא –      

פרץ עמר: אנשים נכנסים מתוך השטחים הפזורים

משה סעדה: אנשים מחשבים איזה רכב לקנות לפי איזה רכב נגנב כי כל שבוע נגנב רכב

פרץ עמר: משה, זה כל מיני תפיסות עולם שבאות מהאגדות

פרץ עמר:  אני גם פעם חשבתי שדון קישוט זה דבר אמיתי, כשהבנתי איך הוא עושה את זה אז הבנתי שזה אגדה

פרץ עמר:  לא משנה, בסוף בסוף זה לא כצעקתה, אני אומר לך את זה באחריות

פרץ עמר:  הבעיות שדיברתי עליהן כרגע, אפשר לטפל בהן ולתקן אותן

פרץ עמר:  איך שלא נסובב את זה, משה, אנחנו צריכים לגור עם המגזר הזה עוד מאות שנים ואני אומר לך שאפשר לעשות את זה באווירה של הביחד

משה סעדה: צריך לתת לו את כל השירותים ואת כל המשאבים ומצד שני אכיפה אכיפה אכיפה

פרץ עמר: ברור, אבל אי אפשר אכיפה בלי, צריך אכיפה במקביל

פרץ עמר:  אני נמצא פה במחוז הדרומי, יכולתי לפרוש ולטייל אולי קצת במזרח הרחוק, שם יותר מעניין, אבל אני החלטתי להמשיך לשרת עוד שנה-שנתיים בשירות כדי לנסות לממש תכניות שרק אני יודע אותן כי אני הייתי פה 30 ומשהו שנים בנגב, אני יודע מה קשה ומה צריך

פרץ עמר:  יבוא מישהו אחר אחריי, רק כדי להבין את ההבנה הזאת הוא צריך שירות מלא

פרץ עמר:       אז בשביל המדינה, באמת מטעמי ציונות ולהתקדם קדימה אני מנסה להמחיש את מה אני חושב

פרץ עמר:  יש תכנית מאוד מאוד סדורה

פרץ עמר:  צביקה, אצלכם במשרד לבט"ל מכירים את זה, צריך רק לממש את זה

פרץ עמר:  אגב אנחנו מימשנו כבר רבע מזה

פרץ עמר:  אם אנחנו רוצים שבדרום יהיה פתרון, זה מה ששמעון פרס אמר כשהוא היה שר הנגב והגליל, הוא הקציב 1

פרץ עמר: 7 מיליארד, אני לא יודע אם אתה זוכר את הסיפור של נגב-גליל, הוא נהיה נשיא, בא אחריו מישהו, הוא תקע לנו את זה

פרץ עמר:  אז כל הסיפור הזה נדחה לעכשיו, אבל צריך לממש את זה, אנחנו נמצאים ממש בחלון זמנים קריטי

פרץ עמר:  אם לא נעשה את זה היום כולנו נתחיל לאכול את הציפורניים, אם יישארו לנו

פרץ עמר:       מה אנחנו עושים? אני מדבר עכשיו על התכנית החדשה

פרץ עמר:  המחוז הדרומי זה המפה של מדינת ישראל, החלק העליון זה אשדוד, תראו את ים המלח, התפר זה החלק החסר, עד אילת למטה

פרץ עמר:  יש לנו במצב הקיים, ב-2022, קיבלנו 309 משרות, הקמנו זרוע בט"פ ברמת נגב של כמעט 100 איש ועוד 200 איש בנינו תחנת משטרה בשגב שלום שהיא כבר פעילה, היא עובדת

פרץ עמר:  אתם תראו שפתאום שגב שלום הפכה להיות יישוב - - -     

מירב בן ארי: והיא הייתה אחת הבעייתיות

פרץ עמר: היא הייתה אחת הבעיות הכי קשות, היום היא די מטופלת, מטופלת בתוך הבית, היא לא מתנפצת לך לעיר באר שבע

פרץ עמר:       התחנה הבאה שצריכה להיבנות, אם התקציב יאושר, הוא כבר אושר, נקווה שהתקציבים יבואו למקומות הנכונים, כי גם המשרד שלנו מכיר את התכניות האלה והמשרד בעדן

פרץ עמר:  נקים את תל שבע, אחרי שהקמנו את תחנת תל שבע, נפצל את תחנת העיירות לשתי תחנות, תחנה בחורה ותחנה בלקייה, שהתחנות יהיו בתוך היישובים, שהן ישרתו את הציבור בתוך היישוב ולא ישרתו אותם בצומת שוקת

פרץ עמר:       כסייפה תישאר עדיין נקודת משטרה כי כסייפה מבחינת היישוב הוא הרבה יותר במבנה הומוגני, הוא פחות בעייתי, אבל גם שם תהיה תחנה בהמשך

עמית הלוי: יש משמעות לנקודה? מה המשמעות של נקודה?      

פרץ עמר: נקודה בהיקף שלה היא כמעט 60, תחנה זה 120

עמית הלוי: היא אפקטיבית?      

פרץ עמר: היא אפקטיבית כשמדובר באזור שתואם למבנה שלה, זה תלוי באוכלוסייה ובאתגרים שיש בה

פרץ עמר:  לתל שבע היום נקודה לא מספיקה, היא קטנה מדי בשביל העומסים והנטל, אבל בעיקרון בגדול יקום מרחב חדש בדימונה שהוא חבל ארץ דרומי

מירב בן ארי: אבל הוא מפצל את העיירות

פרץ עמר: זה תוספת

פרץ עמר:  אגב, כל מה שאני אומר כרגע זה דבר שהוא מתוכנן, ישים

מירב בן ארי: כן, כבר הרבה זמן

פרץ עמר: אני יודע שבהתחלה לקחו את זה כתכנית לאומית של המדינה, אני ביקשתי בישיבת הוועדה של נגב גליל, מביטון, אמרתי לביטון שגם הוא ישתלב בעניין הזה וינסה לדחוף לסיפור הזה כדי שזאת תהיה תכנית לאומית

פרץ עמר:  חייבים לעשות את הפתרון הזה מהר ככל האפשר, שהבדואים יוכלו לעבוד בשקט והשאר יוכלו לחיות בשקט ושיפסיקו המריבות והתככים האלה שבסוף לא רק שיוצרים משהו כאוטי פיזי, אלא גם ברמה המנטלית נוצרת תחושה שיש פה שני מחנות

פרץ עמר:  זה אסור שיקרה, חייבים להבין שכולנו נמצאים באותו תא שטח

פרץ עמר:      זה התחנות כפי שיתפרסו

פרץ עמר:  תסתכלו מה הן תחנות המשטרה החדשות ומה הישנות

פרץ עמר:  מרחב הנגב יתפצל לשניים ובאר שבע, בגלל העיר הגדולה, שטח גיאוגרפי, מטרופולין ענק, פי שניים מתל אביב, יהיו שתי תחנות משטרה, אחת בצפון, אחת בדרום, לתת לה נופך של כמו שהיא, מטרופולין, ושם יהיה כמובן שיטור מצוין

צביקה פוגל: כמה מרחבים יש לך היום?      

פרץ עמר: יש לי שלושה מרחבים, לכיש, אילת ונגב

פרץ עמר:  נגב כשלעצמו הוא עם 1,700 שוטרים, זה כמו מחוז, זה סדר גודל של ש"י, ויש לו עשר תחנות, זה לא הגיוני

מירב בן ארי: הוא צריך להתפצל לשני מרחבים

פרץ עמר: חייב

פרץ עמר:  לסיכום, השלם לא גדול מסך חלקיו

פרץ עמר:  גודלו של המחוז הדרומי נכון להיום, ביחס לתקורות ולמשאבים, מחייב בשינוי גבולות מזרח ופריסה מחודשת של הסד"כ של המשטרה כמובן על כל השטח

פרץ עמר:  השינוי כבר החל ויימשך, מילים בסוף יוצרות מציאות

פרץ עמר:  כשאני מדבר על מילים זה להפעיל מהכוח אל הפועל את מה שאנחנו מנסים להוציא

פרץ עמר:       זה המחוז הדרומי, אני יכול לדבר עוד שעות על המחוז, אבל אני רק אומר משפט אחד קצר, אדוני היושב ראש, אנחנו נמצאים בעיתוי מאוד מאוד קריטי, אם לא עכשיו אימתי, ואני חושב שאם סוף סוף הממשלה הזאת גם תממש את כל השנים שלה באופן מלא כדי שתוכל לממש תכניות

מירב בן ארי: לא הייתי עפה על זה

פרץ עמר: לא, כדי שנממש תכניות

פרץ עמר:  אני לא נכנס לזה, אני - - -     

משה סעדה: הוא נתן הערכת מצב וזה מה שקורה, אתה צודק

פרץ עמר: אני נכנס לרצון למימוש

פרץ עמר:  אז אני אומר שסוף סוף אולי כדאי לממש תכנית

מירב בן ארי: תכניות אנחנו בעד

פרץ עמר: צריך לממש אותה ולהוציא אותה אפילו אולי בקטע הפוליטי באופן כזה שיהיה מישהו שינהל את זה ויפקח על זה בצורה נכונה כדי שהדבר הזה יתממש

פרץ עמר:  אם זה לא יתממש אנחנו נקצין את הפתרון והפתרון יהיה לפעמים במקומות מסוימים בלתי אפשרי אפילו, נגיע למצב שהוא בלתי אפשרי

פרץ עמר:       שאלות, אם יש, אני אשמח לענות

צביקה פוגל: אנחנו נפגשים פה פעם נוספת בסיכום, אז אני מציע למי שיש שאלות לדחות לסיכום

צביקה פוגל:  מי שרוצה שאלות לפני שאנחנו יוצאים לדרך, אז בבקשה, כל חבר כנסת שאלה אחת, כי מחכים לנו

עמית הלוי: אני לא יודע אם אני אצליח להיות בסיכום

עמית הלוי:  קודם כל תודה רבה, כל הכבוד, ברור לגמרי שיש פה אנרגיות שבעבר לפחות אני לא זוכר, יש פה התמקדות במשימה וכל הכבוד

עמית הלוי:       אני רוצה לומר שני דברים

עמית הלוי:  אחת, אני חלוק עם הקונספט שהצגת בהקשר מסוים, אז חשוב לי לשים את זה פה על השולחן

עמית הלוי:  אני מאוד בעד שילוב כמובן של האזרחים, של כל האזרחים, ודאי של האזרחים הערבים, ולכן כל מה שאמרת על מקלטים ועל מגרשים זה לא איזה מתנה, זאת חובה שלנו כמדינה לתת וצריכים לתת כל מה שקשור לזכויות היחיד והקהילות וכל זה

עמית הלוי:  אבל עם זאת האמירה שאמרת כאילו אדם גר בפזורה, אני לא מדבר על בתים שנבנו לפני 25 שנה, זה אירוע אחר, צריך לטפל בו, הייתה ועדת גולדברג, יהיו ועדות אחרות, זה אירוע אחר, אבל בא עכשיו צעיר בדואי בפזורה, אתה אומר לי שאנחנו נבנה לו בית חדש כי הוא לא ישכור דירה ברהט? סליחה, אני גרתי בטורקיה, היה לי אי שם, אי, אני יכול לבוא למדינת ישראל עכשיו ולהגיד לה: זו התרבות שלי, אני גר רק באי לבד

עמית הלוי:  היו לנו הרבה אוניות, למשפחה שלי, אז מה, אז המדינה תיתן לי בגלל שזו התרבות שלי? בחיים לא, לא יהיה

עמית הלוי:       לא יהיה, לא בהקשר הזה ולא בהקשר של זריקת אבנים

עמית הלוי:  צריך לעשות להם מגרש כדורגל, ודאי שצריך מגרש כדורגל, אבל בשום אופן לא בגלל איזה שהן טענות תרבותיות

עמית הלוי:  על הפוליגמיה אתה הרי לא אומר את זה, נכון? הוא אומר שהוא בעד שתי נשים, בעד עשר נשים, אנחנו לא אומרים את זה

עמית הלוי:  הוא גם יכול לומר שהתרבות שלו זה רצח על כבוד המשפחה, אתה לא אומר את זה, גם בבנייה אנחנו לא אומרים את זה

עמית הלוי:  אדם שגר בפזורה, צעיר, הוא רוצה לבנות בית, אדוני היושב ראש, יתכבד וישכור דירה ברהט

עמית הלוי:  מדינת ישראל היא לא תכנית כבקשתך לפי תרבויות

עמית הלוי:  אין דבר כזה, איך כתבת במצגת? אמרת שהנורמה היא - - -     

יוסף עטאונה: אבל יש 7,000 שאין להם פתרון

עמית הלוי: פרץ, אני אומר את זה שוב מתוך הערכה רבה לכל המסירות שאתה מציג כאן

עמית הלוי:  כתבת במצגת משפט שאני חושב שהוא מסכם את מה שאני פגשתי כאן עד שלושה השקפים החיוביים שלך, כתבת הנורמה שווה היעדר ציות לחוק

עמית הלוי:  אז אתה אחראי על זה והנורמה הזאת צריכה להיעלם מכאן וזה לא מעניין אותנו

עמית הלוי:  אני אומר את זה בצורה הכי חריפה

עמית הלוי:       מאוד מעניין אותי מקלט ומגרש, חובה עלינו לתת מגרשים, בתי ספר, מה זאת אומרת? חייבים לתת ואם צריך לתת יותר ניתן יותר, אבל בשום אופן לא יבוא בן אדם, לא משנה אגב אם הוא בדואי או אחר, יאמר: אני התרבות שלי, אני צריך לגור בבנייה זוללת קרקע

עמית הלוי:  סליחה, גם אני צריך לגור, אז מה בכך? ובוודאי לא מהגוף שאחראי על אכיפת החוק, המשטרה, בוודאי לא

עמית הלוי:  זה פשוט לא עובר בכנסת, לא יעבור במדינת ישראל

פרץ עמר: אני אענה לשאלה הזאת

עמית הלוי: רק שנייה, זו הייתה רק הערה שתיקח את זה בחשבון, זה לא צריך להיות

עמית הלוי:  דיון על אנשים שבנו לפני 25 שנה, אדוני היושב ראש, נדון בזה, דנו בזה, זה לא חדש

עמית הלוי:  אין דבר כזה, פשוט אין דבר כזה, זה לא יעלה על הדעת, כלומר זה פשוט שיתוף פעולה עם האמירה שהנורמה היא אי ציות לחוק

פרץ עמר: אם לא תשמע מה אני אומר אז לא תשמע

פרץ עמר:  אז אני אומר, אתה צודק, הלוואי שיכולתי שבן אדם יוכל לשכור דירה ברהט, באופן מעשי זה לעולם לא יקרה

פרץ עמר:  אני יודע כי אני 40 שנה פה

פרץ עמר:  תכריח אותו, תאלץ אותו, תגרור אותו עם טרקטור הוא לא יגור שם

עמית הלוי: בסדר גמור, כל יום שמישהו בונה בית חדש אתה צריך להרוס אותו

עמית הלוי:  היפנים אמרו: בחיים אנחנו נהיה יפנים, אז הם הפעילו עוד קצת כוח והכול בסדר

פרץ עמר: חברים, אני מסתכל על בין המצוי לרצוי

פרץ עמר:  אי אפשר לקחת היום מישהו מאלעזאזמה ולתת לו בית לגור ברהט, לא יקרה, לא יהיה

פרץ עמר:  זה כמו שאני לא יכול לקחת כבש ולשים אותו עם אריה

עמית הלוי: לא, מה זאת אומרת?      

פרץ עמר: אבל זה אותו טבע

עמית הלוי: זה אקסיומה? זה כתוב בהר סיני?      

מירב בן ארי: אין לך מה לפתוח את הוויכוח, אלה העמדות שלך וזו המציאות בשטח

עמית הלוי: לא, סליחה, בין המצוי לרצוי יש משטרה

עמית הלוי:  גב' בן ארי, בין המצוי לרצוי יש משטרה

מירב בן ארי: אני לא אתווכח איתך כי אנחנו לא נסכים בחיים, אז חבל לבזבז זמן של הוועדה

עמית הלוי: מה זה קשור ללהסכים? יש משטרה

אליהו (אלי) רביבו: שבטיות, שלא יגור זאב עם כבש, כמה כאלה? מספרית

עמית הלוי: מה זה אי אפשר? אין לך טרקטורים? אתה לא יכול להרוס את הבית?      

אליהו (אלי) רביבו: לא הבנת מה אני שואל, אני שואל כמה - - -     

צביקה פוגל: רביבו, די

אליהו (אלי) רביבו: יכול להיות שזה ייתן לו תשובה ולכולנו

פרץ עמר: כל מה שאמרתי - - -     

צביקה פוגל: כבוד הממ"ז, רק שנייה, אני אתן לך

צביקה פוגל:  חברים, רביבו ועמית, אנחנו פה בשביל להקשיב וללמוד ולשאול שאלות ולא להביע את דעתנו

צביקה פוגל:  דעתנו פה כרגע פחות חשובה

צביקה פוגל:  אמר עמית שהוא לא מקבל את העמדה שלו וזה לגיטימי, אבל מפה עכשיו להתחיל לעשות התנצחות בין עמית לממ"ז, לא בשביל זה באנו הנה

אליהו (אלי) רביבו: אין התנצחות, אנחנו רוצים ללמוד נתון

אליהו (אלי) רביבו:  רוצה לדעת כמה קבוצות קיימות שלא יודעות לחיות אחת עם השנייה

פרץ עמר: רובן

פרץ עמר:  כל מי שבא מאילן יוחסין - - -     

עמית הלוי: אפשר לעשות גם שכונה ברהט

אליהו (אלי) רביבו: כמה קבוצות לא ניתן לערבב ביניהן?      

פרץ עמר: אתם יודעים מה קורה ברהט? כל יום יש אירועי ירי, אתה יודע על מה? על שטויות

עמית הלוי: בסדר, אבל יש גם שכונות נפרדות ברהט

יוסף עטאונה: יש איזה 150,000-100,000 שאין להם פתרון

אליהו (אלי) רביבו: חברים, אני שאלתי שאלה פשוטה ואני מקבל תשובות אחרות

אליהו (אלי) רביבו:  אדוני היושב ראש, עדיין לא קיבלתי תשובה לשאלה שלי

צביקה פוגל: לא לכל שאלה יש תשובה, רביבו

אליהו (אלי) רביבו: שיגיד אין תשובה

פרץ עמר: רביבו, אני אמרתי פה דברים שהם דה פקטו עובדה, זה שאני מסכים או לא מסכים להם יש הבדל של שמים וארץ, אבל זה לא רלוונטי אם אני רוצה או לא רוצה

פרץ עמר:  אני צריך לפעול במסגרת - - -     

אליהו ברוכי: עדיין שאלתי שאלה, לא קיבלתי תשובה

פרץ עמר: רק שנייה, דקה, רביבו

פרץ עמר:  אני אומר שיש מצוי ויש רצוי

פרץ עמר:  הלוואי שיכולתי ללכת לגישה שעמית כרגע מציג, כי אנחנו בסוף חיים במדינה שמחר בבוקר אני רוצה לגור בבלוק באשדוד אני אגור, אבל זה לא יקרה ברהט גם אם אני מאוד ארצה, זה לא יקרה

אליהו (אלי) רביבו: ועדיין לא קיבלתי לשאלתי שהיא מאוד פשוטה

משה סעדה: אבל אם זה מעבר על החוק זה הקו האדום

עמית הלוי: אולי נסכם את זה, אתה אומר עכשיו, וזה דבר דרמטי מאוד בעיניי, פרץ, אני אומר את זה בהרבה אהבה והערכה, אתה אומר שבא צעיר בדואי, חבר שלי לצורך העניין, בפזורה, והוא עכשיו יבנה בית ואתה פרץ עמר, משטרת ישראל, גופי האכיפה, לא תהרסו לו את הבית כי אין מה לעשות

פרץ עמר: לא, זה לא מה שאמרתי

עמית הלוי: זאת התרבות הבדואית, אתה לא תהרוס לו את הבית כיוון שהוא לא יגור ברהט

קריאה: הוא לא הורס

קריאה: אי אפשר

עמית הלוי: מה זה אי אפשר?      

פרץ עמר: קודם כל לא אמרתי

עמית הלוי: זו המשמעות של מה שאמרת

אליהו (אלי) רביבו: חברים, הדיון לא מתאים לפה

יוסף עטאונה: זה דיון אחר לגמרי, הוא לא הורס

פרץ עמר: לא נכון, זה ממש לא נכון

פרץ עמר:  אתה יודע שכל שבוע נהרסים פה 150 צווים, חלקם נהרסים עצמאית, חלקם אנחנו בעצמנו מלווים את גופי האכיפה להרוס

פרץ עמר:  אגב, זה לא המנדט שלי

עמית הלוי: הראית פה תמונה ש - - -     

פרץ עמר: הראיתי לך תמונה של לפני ואחרי

פרץ עמר:  עכשיו אתה רוצה להגיד לי שכל ה-30 שנה אני הייתי פה - - -      

עמית הלוי: לא אמרתי שאתה היית, אני שואל מה קורה השבוע

עמית הלוי:  מה שהיה היה, מה קורה השבוע?     

פרץ עמר: יש הריסות

עמית הלוי: אני שואל עכשיו האם בנורמה, בפועל, אני שואל באמת, האם בפועל מחר בבוקר – כי לפי מה שהוא אומר לכאורה - - - כמה בונים וכמה הורסים, חדשים

פרץ עמר: כל מה שנבנה חדש נהרס

עמית הלוי: כל מה שנבנה חדש נהרס?      

פרץ עמר: ושמאתרים לי, מאתרים זה נהרס

פרץ עמר:  אין דבר כזה שאני מאפשר בנייה בלתי חוקית

פרץ עמר:  אני לא ריבון, אני גוף אכיפה, מי שהריבון מוציא - - -     

עמית הלוי: כלומר בשנה האחרונה אין בית בלתי חוקי שנבנה?      

פרץ עמר: אין, נבנה ושלא הוציאו לו צו ולא הרסו

צביקה פוגל: אדוני הממ"ז, תודה רבה

צביקה פוגל:  אנחנו עוברים לשלב הבא

צביקה פוגל:  חבריי היקרים, חברי הכנסת, אני רוצה לתת לכם משפט אחד מניסיון אישי, מכיוון שאני חוויתי את החוויה של להיות ראש רשות ביישוב ערבי, טובא זנגרייה, איש מזנגרייה לא יכול לבנות בטובא ואיש מטובא לא יכול לבנות בזנגרייה באותו כפר

פרץ עמר: יהרגו אותו

צביקה פוגל: אז רק תכניסו את זה ללקסיקון שלכם, בסדר?          (בהמשך הסיור)     

אבי לוי: אנחנו מדברים על צירי מחוז דרומי שזה מאוד קילומטר של כבישים בדגש על כל מה שמגזר, אם אני לוקח את כביש 25, 60, 31, 80 וכביש 40, אני יכול להגיד לכם שעד לפני שנתיים-שלוש פחות היו לנו את הכלים האלה וידם של הבריונים הייתה על העליונה

אבי לוי:  אני לא בא להכליל ציבור שלם כי הרוב המכריע הוא נורמטיבי, זה ברור לכולם

משה סעדה: אבל יש לא מעט לא

אבי לוי: יש כאלה שפחות מצייתים לחוקים

אבי לוי:  בריונות בצירים זה לא בהכרח שהוא עובר ברמזור אדום, אלא זה לנסות להוריד רכבים מהכביש, זה לנסות לנסוע על קווי ההפרדה, לחתוך נתיבים, הרבה דברים שפחות הם קשורים לנורמה והכלים האלה בעצם משנים את כללי המשחק

אבי לוי:       אנחנו היום בכל פעילות שלנו משתמשים בכלים האלה, גם על הצירים, גם מחוץ לצירים

אבי לוי:  יש פה אופנועים שהם משתלבים בכל דבר ועניין והם אזרחיים והם נטמעים בשטח

אבי לוי:  זה חלק ממה שאנחנו עושים

אליהו (אלי) רביבו: אלה כלים שמסייעים לכם לטפל בגידולי קנאביס?      

אבי לוי: קנאביס זה משהו אחר, זה חלק, אבל זה לא הייעוד העיקרי

קריאה: להגיע לחממת קנאביס, אתה לא צריך להגיע כל כך מהר

קריאה:  פה הייעוד הוא להגיע מהר

אבי לוי: בנוסף לכל הכלים האלה יש לנו גם יחידת רחפנים שעוד מעט נראה אותם

אבי לוי:  המטרה היא לשלוט על כל הצירים האלה, כי זה מרחב מאוד גדול, המטרה היא לכווץ את הכול כדי שנוכל לשלוט גם בממד האווירי, וזה מה שאנחנו עושים עם הרחפנים

צביקה פוגל: כמה אתה היית צריך בשמים, מל"טים וזה?      

אבי לוי: אתה שואל אותי מה אני צריך?      

צביקה פוגל: אני שואל, כן

אבי לוי: השמים זה חלום

צביקה פוגל: תגידו את זה

אבי לוי: אז אני חולם משהו אחר, הייתי רוצה שיהיה לי לוויין עם מגדל פיקוח של משטרת ישראל ששם אנחנו גם שולטים בכל הרחפנים, לא רק במחוז אלא גם ביתר הארץ, שיהיו לנו רחפנים, כמו שעוד מעט אתה תראה, רחפנים שעולים לשעתיים לאוויר

אבי לוי:  אנחנו היום עם סוג של צפלין, מכשיר שנקרא אוליסטר, זה כבל שמעלה רחפן, אבל זה לא רוכב

קריאה: אמרת שהרוכב הוא הרבה יותר זמין

אבי לוי: אבל בשכבות של אחיזת השטח זה גם מצלמות דרך, מצלמות שמרשתות את כל הצירים

אבי לוי:  בסוף ב'שומרי החומות' האתגר לא היה בזירות של ההפס"ד

אבי לוי:  היו הרבה הפס"ד, מולם היה כוח משטרתי, חלש, גדול, גבוה, בלונדיני, האתגר היה בצירים

אבי לוי:  בצירים נעו הרבה מאוד אזרחים ולא יכולנו לתת מענה מרוב שהיינו באירועים רב זירתיים

קריאה: היינו בירושלים, רוב המחוז היה בירושלים

אבי לוי: זה אירוע אחר

אבי לוי:  היום אנחנו - - -     

צביקה פוגל: השאלה שאני אשאל אותך בסוף, היחידה, מה יהיה הסד"כ ב'שומר החומות' הבא?      

אבי לוי: אבל זה 50% משאלה, אתה יודע למה? כי ב'שומר חומות' א' הם היו עם נשק קר, ההערכה היא שאנחנו נהיה באירוע אחר לגמרי

אבי לוי:  זה משנה את כללי המשחק

אבי לוי:  אנחנו אגב משתמשים עם קרקלים, רכבים ממוגנים, עושים דברים אחרים

אבי לוי:  אגב, בעקבות 'שומר החומות' צה"ל עשה איתנו שיתוף פעולה, יש לנו חטיבה שלמה שתהיה איתנו על הצירים, חטיבת דניאל, שאנחנו התאמנו איתם, עם הסגל, אישרנו להם תכניות, ברמה הזאת

אבי לוי:  נמשיך לרחפנים

אליהו (אלי) רביבו: כמה זמן זה יודע להיות באוויר?      

אבי לוי: זה יכול להיות שעתיים

אבי לוי:  זה כמו רוכב, אבל לא ברמה של – הוא יכול להיות שעתיים באוויר

אליהו (אלי) רביבו: מה מגבלות מזג האוויר?      

אבי לוי: זה כמו שאתה מכיר, זה רוח, זה גשם, הרבה דברים

אליהו (אלי) רביבו: חושך?      

אבי לוי: חושך לא, יש את המצלמות - - - אגב אנחנו קצת ייחודי בסיפור הזה כי יש לנו את נבטים מצד מזרח, יש לנו את חצרים קצת ממערב, כל הפעלה זה אירוע בפני עצמו, אבל אנחנו חזקים

צביקה פוגל: אין לך אפשרות להשתלט על רחפן אויב?      

אבי לוי: יש לי, בוודאי

אבי לוי:  זה משהו שאנחנו עושים עכשיו עם שב"ס

אבי לוי:  יש לנו ביחידה אמצעים כדי להוריד, אנחנו עובדים איתם צמוד

אבי לוי:  כל מה שקורה שם זה טלפון ישירות, זה בקישור ישיר ואנחנו עם האמצעים שלנו ישר מגיבים אליהם

אבי לוי:  לא רק זריקות אבנים, כל מה שקורה בשב"ס פה אנחנו נותנים להם –     

צביקה פוגל: זה גם קציעות וסהרונים אצלך?      

אבי לוי: זה קצת רחוק, אבל אני איתם באירועי - - -      

אליהו (אלי) רביבו: שאלה, יש לזה מערכת השמדה עצמית?      

אבי לוי: לא

אבי לוי:  הלכת רחוק מדי

אבי לוי:  נפל, רק שלא ייפול על מישהו

אבי לוי:           (בהמשך הסיור)     

יניב שלמה: נתנו לי חצי שעה לתת לכם סקירה על החברה הבדואית, מה שאני מבקש, בכל לשון של בקשה, אני לא אדבר על נושא פשיעה, אלא אם כן תשאלו, אני לא רוצה להתעסק במה שקיבלתם, אני רוצה לתת לכם קצת מה זה החברה הבדואית שאולי גם נבין למה הגענו לאן שהגענו עכשיו בתקופה הזאת שכולם צועקים שיש בדואים ויש 'שומר חומות'

אליהו (אלי) רביבו: שנבין איך הפסדנו אותם כחברה מגויסת

יניב שלמה: אתה אמרת

אליהו (אלי) רביבו: זה צריך להיאמר ביושר

יניב שלמה: בואו קודם כל נראה איפה אנחנו נמצאים

יניב שלמה:  באר שבע, הכביש שנמצא פה שהולך לכיוון דימונה, כביש 25, כל מה שאתם רואים פה מסביב זה למעשה הפזורה של כביש 25, אנחנו נתחיל פה

יניב שלמה:  היישוב שגב שלום, אני ממשיך, באר שבע, תל שבע, ומאחורי תל שבע אתם רואים עצים כאלה, עומר, ממשיכים ישר ועל הגבעה ממול זה לקייה

יניב שלמה:  אנחנו ממשיכים, לא רואים כל כך, אבל באזור ההוא שאתם רואים, בשיא הגובה, הגבעה, בדרך כלל רואים את המסגדים, זה חורה

יניב שלמה:       ואנחנו ממשיכים, כסייפה, אתם רואים את שרשרת ההרים? כסייפה אחריה

יניב שלמה:  אחריו, יותר באופק שלא רואים מפה, בדרך כלל רואים, בין שני ההרים זה ערד

יניב שלמה:  ממשיכים, אתם רואים הנגרים כאלה, מין עיגולים כאלה, באופק

יניב שלמה:  ממשיכים עוד ימינה, על גב ההר, איפה שיש אבק, תרדו למטה ושתי אצבעות שמאלה היישוב ערוער

יניב שלמה:  כל מה שאנחנו רואים פה זה פזורה, יישוב מוכר שנמצא פה בהמשך זה היישוב אבו תלול, מוכר כ-20 שנה, יושב על 11,500 דונם, זה כמו גבעתיים ובני ברק פחות או יותר ושם היום יש בערך 5,000 איש פחות או יותר

יניב שלמה:       זה חלק מלפני ש-20 שנה שתכננו, וזה גם קשור לכל נושא המדיניות של משטרה, שמשתנה כל פעם מחדש, זה יישוב מוכר, קו כחול

משה סעדה: כשאתה אומר מוכר הכוונה שיש שם יכולת לבנות?      

יניב שלמה: יישוב מוכר שאומר שיש לו קו כחול מוכר במשרד הפנים, יש לו ראש מועצה, או אזורית או מועצה מקומית

יניב שלמה:  זה מוכר

צביקה פוגל: יש לו חשמל, ביוב, מים?      

קריאה: לא

קריאה: מוכר שאינו רשמי

יניב שלמה: מוכר רשמי, לא מוסדר

יניב שלמה:  היישוב אבו תלול, מי שהיה בכנסת הקודמת, הכירו ביישוב חדש בשם ח'שם זנה

יניב שלמה:  ח'שם זנה נמצא פה למטה

יניב שלמה:  אתם רואים את הכביש שיורד ונכנס פנימה, זו הנקודה של ח'שם זנה

יניב שלמה:  יש כרגע פה רק בית ספר

יניב שלמה:  אז זה היישוב המוכר ח'שם זנה שהוכר ביחד עם רח'מה ליד ירוחם ועבדה ליד עין עבדת

יניב שלמה:  זה הסיפור של ח'שם זנה

יניב שלמה:      הנגב הוא לא אותו דבר, זאת אומרת מי שגר היום ברהט הוא לא דומה למי שגר פה בפזורה, הוא לא דומה למי שגר באזור תל שבע

יניב שלמה:  אני מדבר תרבותית, שבטית

יניב שלמה:  החברה הבדואית מונעת משבטיות, זו התפיסה, אין את האינדיבידואל, האינדיבידואל לא רלוונטי בחיי היום יום, אלא ההסתכלות היא קולקטיב, גם מהבחינה של טיפול בסכסוכים באופן שבטי וגם בנושאים של כלכלה, של עסקים, של לימודים בחו"ל, של רופאים

יניב שלמה:  זה לא רק המשפחה, הוא בא והוא של כולם

יניב שלמה:  התפיסה היא כלכלה שבטית

יניב שלמה:      למה אני אומר את זה? ברגע שיש סכסוך ונניח שאני דקרתי אותו, הם לא באים אליי, הם באים לכל השבט

יניב שלמה:  ונניח שהם עושים את כל הנושא המסורתי וצריך לשלם, כולם משלמים, לא אני לבד

יניב שלמה:  זה העניין של הסוגיה הקולקטיבית

יניב שלמה:       חוץ מזה יש בחברה הבדואית שלושה סוגים, לא נגיד מעמדות, מתוך ה-300,000 פחות או יותר אנחנו מדברים על כמעט 50% שהם הבדואים האותנטיים

קריאה: שבתוכם יש כושים

מירב בן ארי: לא, תן לו

מירב בן ארי:  אני חייבת להגיד משהו רק עליו

מירב בן ארי:  אני חייבת, אני לא מתערבת, כי פוגל הוא יו"ר הוועדה, אבל אמרתי לפוגל, אם יש מישהו שלימד אותי על החברה הבדואית הכול זה הבן אדם הזה

מירב בן ארי:  אז הוא מתבייש עכשיו, אבל הוא יגיד לכם הכול

עמית הלוי: הוא הציע לך הצעות מדיניות פרקטיות ושינית בתור יו"ר ועדה? זו המטרה שלנו

מירב בן ארי: אני באתי ללמוד

מירב בן ארי:  תפקידי קודם כל זה ללמוד

מירב בן ארי:  עם כל הכבוד למטרות

מירב בן ארי:  הוא בדיוק אמר על מי היה כאן חבר כנסת בעבר

משה סעדה: צריך ליישם

משה סעדה:  אחרת מה הועלנו?      

מירב בן ארי: קודם כל ללמוד

יניב שלמה: חברים, אני באתי רק לתת לכם על הבדואים

יניב שלמה:  אם רוצים אחר כך לשבת, פתרונות, עניינים, זה כבר – אני רוצה לציין מה המצב בשטח

יניב שלמה:  זה מה שאני רוצה

צביקה פוגל: קדימה, בוא נתקדם

יניב שלמה: לפני שאני ממשיך על הסוגיה של המעבדות, למעשה דיברתי איתכם על כל היישובים וזה מרים לך להנחתה, למה שאתה אמרת, כל מה שאתם רואים בקווים כחולים אלה היישובים המוכרים על ידי מדינת ישראל

יניב שלמה:  יש את העיר רהט, שהיום זו העיר הגדולה ביותר של החברה הערבית, עברה את ה-80,000, ויש לה פוטנציאל עכשיו של שכונות ועניינים שהיא צריכה להגיע כבר ל-120, זו העיר

יניב שלמה:  שש מועצות מקומיות, שזה לקייה, חורה, כסייפה, ערוער, שגב שלום ותל שבע

יניב שלמה:  כל אחד בזמנו, אבל אני אציין שאת כסייפה ואת ערוער הקימו בתחילת שנות ה-80, אלה אנשים שהיו באזור של תל מלחתה בסיס נבטים

יניב שלמה:  הם עברו ליישובים האלה וככה הוקמו היישובים ערערה וכסייפה

יניב שלמה:  זה המקום שהם היו, תל מלחתה

צביקה פוגל: היישוב שיצא מתל שבע ועבר ליד - - -     

יניב שלמה: לא, היישוב שיצא ליד עומר זה שבט תראבין א-סאנע

צביקה פוגל: הוא לא רשמי?      

יניב שלמה: הוא רשמי, מוכר, עבר מאזור של עומר, פה ליד תל שבע, והועתק כולו ליישוב תראבין, שזה יישוב מוכר בשם של תראבין ומתוכנן כבר לפני 14 שנה, קצת יותר

עמית הלוי: לא נשארו בעומר?      

יניב שלמה: לא, תראבין א-סאנע אין, כולם עברו

עמית הלוי: אז מי שם עכשיו?      

יניב שלמה: בעיקרון מה שקורה בזה זה יותר מתל שבע

יניב שלמה:  הפזורה של שתי מועצות אזוריות, הפזורה של כביש 31, שזה שוקת ערד נמצאת מועצה אזורית אלקסום והיא אחראית למעשה על תראבין, תראו איזה מרחק, והיא אחראית על הסיפור של אלסייד, אום בטין, מולדה סעווה והאזור של מרעית

יניב שלמה:  זו מועצה אזורית אלקסום

יניב שלמה:  האחריות של המועצה היא על הקווים הכחולים, מה כן היא קיבלה אחר כך אני אסביר

יוסף עטאונה: יניב, אני מציע שדווקא פה לעצור בנקודה של שתי המועצות האזוריות, זו בדיוק נקודה מהותית שיכולה גם לעזור לדיון ולפתרונות בהמשך

יוסף עטאונה:  במדינת ישראל אולי יש 56-54 מועצות אזוריות, התכנון בשתי המועצות האזוריות האלה שונה מכל המועצות האזוריות בארץ

יוסף עטאונה:  אם ללכת על אותו עיקרון ולא להשאיר את היישובים של אלקסום ונווה מדבר מובלעות ללא רצף טריטוריאלי

יוסף עטאונה:  אם עושים אותו כמו בבני שמעון ורמת נגב, שאנחנו נגיע עוד מעט ולראות את התכנון באותו דבר, 99% מהכפרים הלא מוכרים הבעיה הייתה נפתרת, אבל משום מה כשבאים לתכנן לא לוקחים את זה בחשבון

יוסף עטאונה:  חד משמעית

צביקה פוגל: למדנו עוד משהו

יניב שלמה: זה אלקסום

יניב שלמה:  המועצה השנייה זה מועצה אזורית נווה מדבר

יניב שלמה:  היא למעשה נמצאת על הפזורה של כביש 25 ובאחריותה היישובית ביר הדאג', שאנחנו נגיע לשם היום, היישוב אבו תלול, היישוב אבו קרינאת וקסר א-סיר, ארבעה יישובים

יניב שלמה:       לגבי מה שהוזכר פה לגבי הפזורה, כל מה שאתם רואים בצהוב אלה אנשים שהם לא מוסדרים

יניב שלמה:  אתם יכולים להבחין ולראות שחלקם נמצאים בתוך הקו הכחול, לכאורה יישוב מוכר

יניב שלמה:  מה זה אומר? זה אומר שהמדינה עשתה קו כחול, אבל טרם הסדירה את האנשים בפנים

יניב שלמה:  זאת אומרת אם עכשיו אנחנו ניכנס לאבו תלול וסעווה, דרך אגב הגודל שלהם פחות או יותר אותו דבר, 11, 11

יניב שלמה: 5 אלף דונם, ואנחנו ניכנס פנימה ואנחנו נסתכל, אנחנו נראה שיש קו כחול ויש כביש רק עד בית הספר, חשמל ומים וכל השאר פזורה, 20 שנה, שעוד לא הוסדרה, לא כבישים, לא מים, לא חשמל

יניב שלמה:  זאת אומרת מי שגר פה הוא בדיוק אותו דבר כמו מי שגר בחוץ

משה סעדה: מה מונע את ההסדרה?      

יניב שלמה: אני אדבר עוד מעט על מה מונע את ההסדרה

יניב שלמה:  כל נקודה כזאת צהובה שאתם רואים, שזה בערך 2,600-2,500 שנקראים צבירים, פוליגונים וכו', יכול להיות בין שלושה בתים ועד 50-40 בתים

יניב שלמה:  זאת אומרת יכול להיות משהו גדול ויכול להיות גם משהו מצומצם, כל נקודה שנמצאת פה

יניב שלמה:       אני חוזר למבנה של האוכלוסייה הבדואית בנגב

יניב שלמה:  מבנה האוכלוסייה מחולק לשלושה חלקים עיקריים

יניב שלמה:  יש כמעט 50% שהם בדואים שנחשבים בדואים אותנטיים, זה בדואים שלמעשה הם הגיעו מאזור ערב הסעודית ותימן והם נחשבים הבדואים האותנטיים שנמצאים פה בכל הנגב, ועוד מעט אני אתן לכם במדויק איפה הם נמצאים

יניב שלמה:       המעמד השני זה מעמד הפלח, שהוא לא בדואי אותנטי

יניב שלמה:  זה נשמע לכם היסטוריה, אבל זה עד היום יוצר מתחים פנימיים בתוך החברה

יניב שלמה:  פה למעשה כל החבר'ה האלה רובם הגיעו מהאזור של עזה כבר בתקופה העות'מאנית, בנו את הרכבת, ואחרי שהעות'מאנים הלכו הם נכנסו תחת הבדואים כאחראים עליהם

יניב שלמה:  ככה הם נכנסו לפה

יניב שלמה:       כשאני מדבר על שבטים, כדי לסבר לכם את האוזן, אז שבטים אותנטיים, אז יש פה גם את אלהואשלה ועטאונה ואבו נביעה ואבו סבית ואבו עסב

יניב שלמה:  ועזאזמה, אלה בדואים אותנטיים, אבל בדואים שהם נחשבים לפלח זה נסאסרה ואל עמור ואבו עאיש

יניב שלמה:  למה אני מזכיר אותם? כי מישהו דיבר פה על מרכז, אין בדואים אותנטיים שגרים במחוז מרכז, באזור לוד, רמלה וכו'

יניב שלמה:  כולם הם בדואים במעמד של פלח שהמקור שלהם פה, המשפחות שלהם פה

משה סעדה: מה הנפקות בין אותנטי ללא אותנטי? ההוא בא מערב הסעודית וההוא בא מעזה?     

יניב שלמה: זה פנימי

יניב שלמה:  בשבילך זה אותו דבר, בשבילם לא

קריאה: הבנה לפתרון זה חשוב

יניב שלמה: בגלל זה אני נותן את הרקע

יניב שלמה:  זה כל כך חזק בתוך החברה שיש עדיין בדואים משבטים אותנטיים שלא מוכנים אפילו לתת אישה ל - - -     

יוסף עטאונה: יניב, איך זה קשור לקטע של היישובים?      

יניב שלמה: אני אגיע, אתה יודע ואני יודע, הם לא יודעים

יוסף עטאונה: אבל זה לא קשור ליישובים

יניב שלמה: תן לי, הם לא יודעים

יוסף עטאונה: אני גם רוצה לעזור לכם ללמוד

מירב בן ארי: אנחנו באנו ללמוד ממנו

יניב שלמה: המעמד השלישי זה המעמד של השחורים, שכולם מוכרים, אלעביד, יש כאלה בשמות אחרים והם כרגע עדיין בתוך החברה הבדואית, אין חתונות הדדיות ואין ערבובים, מוצאם כעבדים שהגיעו מדרום אפריקה והם כביכול נמכרו לבדואים האותנטיים

יניב שלמה:  אם תשאל אותי או את יוסף על שבטים, יש שייכות, יש זיקה, יודעים מי שייך לאיזה

יניב שלמה:       אני רוצה להגיע לסיפור של היישובים

יניב שלמה:  עד שנת 66' כל הבדואים היו באזור הזה, זה נקרא אזור הסייג, היה שלטון צבאי

יניב שלמה:  נגמר השלטון הצבאי בשנת 66', מדינת ישראל, כמו היום, מה נעשה עם הבדואים בנגב? אמרו, אנחנו יודעים להקים יישובים, היישוב הראשון תל שבע

יניב שלמה:  ביישוב תל שבע, למעשה כל האזור, תביעות הבעלות זה של שבטים בדואים אותנטיים

יניב שלמה:  המדינה באה במשא ומתן איתם, אני עושה את זה קצר, להקים להם שכונות ולקחת עוד קרקעות כדי להקים שכונות לאנשים נוספים

יניב שלמה:       הקימו שכונות בתל שבע והקימו שכונות נוספות ואמרו לבדואים: בואו תיכנסו לתוך תל שבע

יניב שלמה:  מי רץ להיכנס? אלה שאין להם קרקעות

יניב שלמה:  זאת אומרת מה שאתם רואים ביישובים רובם ככולם מורכבים מבדואים שהם בעלי הקרקע, תובעי בעלות, שאני אסביר עוד מעט איך זה נולד, ואנשים שהם לא בעלי קרקע, במעמדות כאלה ואחרים

יניב שלמה:  לכן הסכסוכים והירי והקטטות, רובם המוחלט בתוך היישובים ופחות בפזורה

יניב שלמה:       כשאני אומר לכם שאלה שאין להם קרקעות נכנסו לתוך היישובים, עד היישובים האחרונים ב-82'-83' שהסברתי לכם, על מי אנחנו מדברים עכשיו שנמצאים בכל הפזורה וכפרים לא מוכרים שהזכיר יוסף? כל אלה, חברים, הבדואים האותנטיים, רובם תובעי בעלות, שהם בעלי הקרקע ועניין הקרקע וכבוד המשפחה אלה שני הדברים החשובים ביותר בתוך המסורת של הבדואים ולכן הסוגיה הזאת של הקרקע היא סוגיה מורכבת

יניב שלמה:       איך הגענו לנושא של תביעות בעלות? לחלק מהבדואים יש רישומים, לחלק אין

יניב שלמה:  אני אקצר ואומר שבתחילת שנות ה-70 באו ואמרו: רבותיי, אנחנו רוצים לדעת, אתם אומרים כל הזמן קרקע שלכם, בואו תרשמו את מה שיש

יניב שלמה:  ואז באו ורוב הבדואים שהם תובעי בעלות, שזה בדואים ברובם אותנטיים, לא פלחים, באו ורשמו את הקרקע ומה שהם רשמו זה תביעות הבעלות

יניב שלמה:  כל מה שאתם רואים באדום בעיקרון אלה תביעות בעלות של הבדואים שהם אומרים שזו הקרקע שלהם

קריאה: אלה שרשמו

יניב שלמה: אלה שרשמו, יש כאלה שלא רשמו

יניב שלמה:  אני מדבר על מי שרשם

יניב שלמה:  אלה תביעות הבעלות שהיום יש בנגב וזה החסם המרכזי בסוגיה של ההסדרה ואני אסביר גם למה

יניב שלמה:  תביעות הבעלות הן מבחינת החברה הבדואית, הוא רשם אותה, זה שלו, מבחינת מדינת ישראל זה לא טאבו, ההבדלים העקרוניים

יוסי מימון: זה גם לא תביעת בעלות, זה רק קביעת בעלות

יניב שלמה: ברגע שיש את תביעות הבעלות, היה גם שבט הוואשלה שבאו והיו הצלחות, ואמרו: יש לנו פה תביעת בעלות, בוא נקים יישוב ובג"צ אמר לא

יניב שלמה:  זאת אומרת אחרי הבג"צ הזה החברה הבדואית הבינה שיש סוגיה מאוד בעייתית מבחינת תביעות הבעלות, זה כאילו רשמנו, אבל זה לא באמת שלנו

יניב שלמה:  זו דוגמה ראשונה

יניב שלמה:  דוגמה שנייה, לצד השני, כשרצו להקים את בסיס נבטים, תל מלחתה, והקימו את היישובים שדיברתי עליהם, אלה שהיו פה קיבלו פיצוי בקרקע ובכסף

יניב שלמה:  אלה שתי נקודות מאוד חשובות להכיר את סוגיית סיפור הקרקע

יניב שלמה:       מאז הסוגיה לא מגיעה לבית משפט

יניב שלמה:  גם הסיפור של הנטיעות, שהיה בלגן, ולרוב גם הריסות בתים וכו', הם לא מגיעים לבתי המשפט כי הם מבינים שאם זה יבוא לבית משפט ויגידו שלא אז הוא נמצא בסרט אחר

יניב שלמה:  לכן כל המחאות הופכות להיות מחאות חברתיות, כי לא הולכים לסיפור של בית המשפט

יניב שלמה:  גם המחאה שהייתה בסיפור של הנטיעות לא הלכו לבית משפט

יוסי מימון: אי ההליכה לבית המשפט זה אחד המחדלים הגדולים של משרד הביטחון

יוסי מימון:  ב-2011 הקימו את רשות הבדואים והשר לשעבר בני בגין היה אמור לחוקק חקיקה ואמרו במשרד המשפטים בואו נעצור כרגע את תביעות הבעלות כי ממילא בעוד חצי יהיה לנו הסכם איתם ונגיש

יוסי מימון:  ומאז ועד היום אי אפשר לשכנע את משרד המשפטים לחדש את המהלך הזה

יוסי מימון:  זה נקרא תביעות נוגדות, הם מגישים תביעה, מדינת ישראל מגישה תביעה נוגדת, מי שמוכיח מקבל

יוסי מימון:  זה נעצר ב-2011 עד היום

יניב שלמה: אני ממשיך, חברים

יניב שלמה:  הסוגיה התרבותית היא סוגיה שהיום היא המסה העיקרית בנושא של חיי היום יום של החברה הבדואית

יניב שלמה:  האחד, ואני פה רוצה להרים דגל של המילה משילות, היום אוהבים להשתמש במילה הזאת, אבל כשאנחנו מדברים על דגל של משילות אנחנו רוצים לטפל בו ברף העליון, פשיעה, גנבה, ואני חושב שאנחנו צריכים לטפל בקצה למטה של הקרחון, בנושא של חינוך ובנושא של תעסוקה, של כל הדברים האלה, משולב, אבל אי אפשר לבוא ולהגיד שאני רק אקצור את הדשא ואני אעצור ואני אכניס וכו'

יניב שלמה:       הדבר הזה ישאיר אותנו איך שאנחנו

יניב שלמה:  לכן הראייה של משילות היא זה לא רק נחלתו של פרץ, זה נחלתם של כל משרדי הממשלה שצריכים להגיד איך הם מטפלים כדי ש - הקליינטים בסוף מגיעים למשטרה, אבל יש תהליך מאוד ארוך שהם צוברים וצוברים וצוברים

יניב שלמה:       ואם אנחנו נדבר קצת על נושא של אזורי תעשייה וכו', או צעירים חסרי מעש, אז אזורי תעשייה יש בעידן הנגב ברהט, שכולם מוחאים כפיים, ויש אזור תעשייה פה בשגב שלום שנמצא שם עוף עוז

וליד אל-הואשלה: תגיד להם שמפעל אחד נמצא בשגב שלום באזור תעשייה שיכול להעסיק אנשים

עמית הלוי: למה?      

יניב שלמה: כי לא הקימו עוד

עמית הלוי: אבל למה?      

משה סעדה: יש כוח עבודה זול שנמצא?      

יניב שלמה: לא קשור לכוח עבודה זול

יניב שלמה:  אלה אזורי התעשייה הגדולים

יניב שלמה:  יש תכנית גם להקים בשוקת אזור תעשייה מאוד רחב ואזורי תעשייה קטנים

יניב שלמה:  הבעיה שזה לא קם זה תביעות הבעלות

יניב שלמה:  זה חלק מהעניין

יניב שלמה:  אם אני אתן לכם דוגמה ספציפית, אם מגיעים לצומת ערוער ימינה יש יישוב בשם אבו קרינאת, יש שם אזור תעשייה מפותח, יש פילרים, אבל אין – למה? קרקע

יניב שלמה:  זה האירוע

יניב שלמה:       כנ"ל לגבי סוגיה של הסדרה בנושא של בתים

יניב שלמה:  ואם תשאלו אותי למה עדיין אנחנו נמצאים פה, כי אנחנו כל היום, גם פראוור וגם בגין וכו', כולם רוצים לפתור את הבעיה של תביעות הבעלות, אני אומר, חברים, וזו גם התכנית האסטרטגית שבנינו במשרד עם עמיחי שיקלי, אנחנו לא יכולים לטפל עכשיו בהכול ואנחנו גם לא יכולים עכשיו לבוא ולהגיד בואו נטפל בסוגיה של תביעות הבעלות וכו' וכו', אנחנו צריכים להראות גם לחברה הבדואית שאפשר

יניב שלמה:  כי אם אנחנו רואים את מה שאנחנו רואים ואנחנו רואים ש-20 שנה עושים קווים כחולים והכול נשאר אותו דבר בפזורה, אז לא מתעסקים כרגע בנושא של תביעות בעלות, בואו נתעסק במקומות שאפשר

עמית הלוי: אבל אתה אומר שזה היה חסם

יניב שלמה: זה חסם, בגלל זה אני לא מתעסק

עמית הלוי: לא, אתה אומר שהבאתי אזור תעשייה אבל אני לא יכול להקים שם מפעלים כי אני לא יכול, אז מה הפתרון לזה? אם זה החסם אז מה הפתרון?      

יניב שלמה: הפתרון זה שילוב

יניב שלמה:  זה שילוב של אותו אדם, שבהתחלה הייתה הסכמה ועכשיו לא, שילוב ביחד עם פרץ, וזו תכנית שאנחנו כבר בונים אותה

יניב שלמה:  לא רק על זה, גם על מה שסימנתם שם, על אזור מפותח במגרשים, שילוב של אכיפה והנושא של משא ומתן

יניב שלמה:  ביחד אתה מפצח

יניב שלמה:  זו התכנית שאנחנו עכשיו אומרים, אנחנו לא עכשיו נתעסק בדבר הזה

יניב שלמה:       דרך אגב, מישהו יודע מה הפתרון של הדבר הזה? אני לא יודע, אבל אני יכול לומר לכם שכל חמש שנים היה איזה רעיון שמישהו הוציא אותו לאור וחשבו שזה הפתרון

יניב שלמה:  חלק אומרים שלא יהיה פה פזורה, בוא נוציא את כולם ונכניס אותם לתוך היישובים הקיימים, חלק אומרים בוא נקים לכל שבט כפר, חלק אומרים בואו נקים יהודים וערבים, כאילו גם וגם, אבל אף אחד לא ישב - - -      

וליד אל-הואשלה: אולי לתת להם מועצה אזורית? כמו מרחבים למשל?      

יניב שלמה: יכול להיות, אני לא אומר שלא, אבל מה אנחנו כן אומרים?      

מירב בן ארי: כמו בני שמעון, עם יישובים

וליד אל-הואשלה: אפתור לפתור את הבעיה, אני מכין תכנית בדיוק על הנושא הזה

יניב שלמה: אני אומר שבוועדת השרים ב-20 לחודש אנחנו הולכים להציג שלגבי האזור הזה ולגבי אל פורעה שיש שם את הסיפור של שדה בריר, אנחנו לא מדברים על הפתרונות, אז אנחנו רוצים חצי שנה לקחת את כל גופי התכנון ואתכם ואת כולם ולבוא ולהגיד מה נעשה

יניב שלמה:  יש מיליון רעיונות, הבעיה האמיתית זה שבא מישהו עם איזה שהוא רעיון ועושים כבר צעד

יניב שלמה:       לדוגמה, יש פה בפזורה, הרי זה לא כפרים, היה רעיון לפני כמה שנים שכל 500 משפחות שיבואו יקימו להם יישוב

יניב שלמה:  אז באו קבוצה פה, אמרו אוקיי, יש לכם 500, הביאו רשימה, אמרו בואו נבדוק היתכנות להקמת יישוב

יניב שלמה:  יצאו, שמו שלט, כפר

יניב שלמה:  זאת אומרת אתה כבר יוצר איזה שהוא משהו שקשה אחר כך לחזור

יניב שלמה:      ואני אומר הולד

יניב שלמה:  כל הנושא של תביעות הבעלות וכו', בוא נלך למקומות שאפשר לפתור, לדוגמה חורה, כל האזור של יער יתיר וכל האזור של היישוב חירן עם דרור שם, באזור חורה כל האזור של שטחי האש שנמצאים מצד ימין אנשים, שם אין תביעות בעלות, בואו ניכנס

יניב שלמה:  לדוגמה מרעית, יש לנו את כל אזור בקעת קנאים ואת אזור נחל יעלים שיש הרבה פזורה שלא מתעסקים איתם, בוא נלך לאזור של מרעית ונביא אותם לשם

יניב שלמה:       כתפיסה, חברים, לפתור בעיה לא קונבנציונלית צריך לפתור בדרך לא קונבנציונלית

יניב שלמה:  למה אני אומר את זה? כי היום לא מצליחים להריץ - - -     

משה סעדה: אבל זה מסות

משה סעדה:  אתה צריך משהו רוחבי

יניב שלמה: אני מסכים איתך, אבל נניח שעכשיו מרעית רוצים להיות מוסדרים, יש שכונה מפותחת במרעית, לא מאשרים להם לבנות, למה? כי אין מט"ש, אין ביוב

משה סעדה: זו בעיה שלנו

יניב שלמה: אבל זה לא יקרה בשנתיים והמגרש כבר מוכן, אז למה שהוא יחכה בפזורה? שייכנס

יניב שלמה:  אז שישים אגירה

יניב שלמה:  זאת אומרת גם כשאתה מתכנן יישוב אז אתה עושה כבר מראש 16 מטר רוחב של ביוב

יניב שלמה:  כל מיני דברים שאנחנו עכשיו מודרניזציה

יניב שלמה:  אז אני אומר רגע, חברים, אנחנו לא שם

יניב שלמה:  כל זמן שאנחנו נשאיר את המצב כמו שהוא ולא ניכנס בצורה כזו או אחרת, אפילו כפוליגון, במקום להיות שם, אז אנחנו במקום אחר

יניב שלמה:      הדבר האחרון שאני רוצה לדבר עליו זה הצעירים חסרי מעש

יניב שלמה:  החברה הבדואית, זה לא קשור לגיל 16-15

יניב שלמה:  אתם תהיו היום בביר הדאג' ואני יכול לומר לכם שבביר הדאג' בכיתה א', ב', ג', ד' יש 70% נוכחות

יניב שלמה:  א' ב' ג' ד', עזבו מה קורה אחר כך

משה סעדה: הם אינם בכיתה?      

יניב שלמה: הם לא מגיעים לבית הספר

יניב שלמה:  או מודעות של הורים, יש הרבה סיבות, אבל אני לא רוצה לדבר על אלה, אני רוצה לדבר על ה-16, על ה-15, אלה אנשים שמסתכלים והפלאפון הזה מראה להם מה קורה בשאר העולם, מה שלא היה להורים שלהם והם רוצים אותו דבר

יניב שלמה:  זה לא הולך ככה, הוא יסיים בגרות, אז איפה הוא יעבוד? איפה יש לו מקום עבודה, איפה הוא יוצא ולהתקבל, אז הוא הולך לפשיעה

יניב שלמה:  יש תהליך מובנה בתוך החברה של התפרקות השבטיות

יניב שלמה:  ההנהגה הבכירה מתפרקת וכרגע הצעירים חיים בעולם אחר, בעולם שרוצים להיות כמו כולם ופשיעה, אני חייב לומר פה שהפשיעה של החברה הבדואית זה לא ארגוני פשיעה, זה לא אומר שלא לוקחים פרוטקשן, אבל עדיין לא הגענו לרמה של ארגוני פשיעה

יניב שלמה:     כשקשה מאוד ליצור את הכלכלה ואת התעסוקה כדי שיתחזק אותם אז הם הולכים לכיוון הפשיעה

יניב שלמה:  ילד נורמטיבי בגיל 16, אני עושה את זה ציורי בכוונה, והוא הולך לבית ספר ורוצה ללמוד ולהוציא בגרות וכו' וחבר שלו בגיל 16 או 17 מגיע עם ג'יפ, כי הוא משקה חממות, לא משנה מה הסיבה, וזה יוצר איזה שהיא הליכה למקום אחר

יניב שלמה:  וצעירים חסרי מעש, אם תסתכלו פה, 40,000-30,000 בדואים שגרים פה, שלומדים בבית ספר והם הולכים עכשיו הביתה אין לו כלום, אז הוא עוצר והוא זורק אבנים על הכביש

וליד אל-הואשלה: אין פה מגרשי כדורגל, לא בריכות שחייה, לא כלום, אז מה הוא יעשה?      

משה סעדה: אבל בריכה זה אתם יכולים לבנות

יניב שלמה: לא, אין היתר, אסור לבנות כלום

משה סעדה: לא, גם לא בפזורה אין בריכות

וליד אל-הואשלה: אין כלום פה

וליד אל-הואשלה:  דיברנו על זה בביקורת המדינה

יניב שלמה: מדינת ישראל רק מי שנמצא בתוך הקווים הכחולים, הוא שייך למשרד הפנים והוא יכול לבחור לראשות מועצה, כל מה יש בפזורה מחוץ לא בוחר לראשות מועצה ואין לו מועצה שמטפלת בו, רק נותנים להם שירותים

יניב שלמה:  אז היה בג"צ לפני יותר מ-15 שנה שבאו מהחברה הבדואית, אמרו: היי, אין לנו פתרונות, בג"צ החליט שהם יקבלו שירותי חינוך, בריאות

אליהו (אלי) רביבו: כמה הם צריכים לנסוע בשביל לקבל חינוך?      

יניב שלמה: חינוך, בריאות ורווחה

יניב שלמה:  אז בריאות, יש את קופות החולים

יניב שלמה:  אתם יכולים להיכנס לפזורה ולראות את כללית או כל דבר אחר

יניב שלמה:  לגבי חינוך המענה שניתן להם זה מהמועצה האזורית, זאת אומרת המועצה או מסיעה אותם ומדינת ישראל בונה בתוך הפזורות בתי ספר

יניב שלמה:  יש בתי ספר בתוך הפזורות

יניב שלמה:  הנושא של רווחה, הם מקבלים שירותים מהמועצות האזוריות

יניב שלמה:  זאת אומרת יש היום 100,000 איש שמוגדרים מחוץ לקווים כחולים

יוסי מימון: אני רוצה להוסיף

יוסי מימון:  אנחנו מדברים יותר מדי רומנטי על הסיפור הזה

יניב שלמה: לא, בכלל לא רומנטי

יוסי מימון: זה יותר מדי רומנטי, הסיפור הוא מחדל של המדינה, חדלות, מדינת ישראל לא מטפלת, בורחת כבר שנים מהסיפור הזה

יוסי מימון:  פסק דין אביטן, שזה הרעה החולה, אומר לכל בדואי פה שיושב כאן, חבר'ה, זה שלכם, אף אחד לא ייכנס לאף אחד פה בפזורה הבדואית, אף אחד, לא יהודי, לא ערבי, לא נוצרי, לא צ'רקסי

יוסי מימון:  כשאני יושב איתם ושואל למה אתה לא לוקח קרקע בתל שבע? למה אתה קונה בבאר שבע או מיתר? הוא אומר לי: זה שלי, אני אקנה שם

יוסי מימון:       האבסורד בהחלטת מועצת רמ"י, בהחלטה כתוב מי שלא קיבל קרקע על פי החלטה זו יהיה זכאי לקבל קרקע

יוסי מימון:  כל בדואי שגר בפזורה, יכולים להיות לו עשר, 15 יחידות דיור בישראל מקבל קרקע ועוד 250,000 שקל לבנות את ביתו

יוסי מימון:  כל אישה נוספת זה עוד קרקע ו-250,000 שקל

יוסי מימון:  כל זכאי בן 18 ומעלה ונשוי זה קרקע ו-250,000 שקל

יוסי מימון:  כל רווק בן 26 ומעלה זה קרקע ו – אם אנחנו נרצה לפתור את הבעיה הזו צריכים להתמודד עם תביעות הבעלות, כמו שעשינו בפינוי של גוש קטיף, ולהגיד: רבותיי, יש לכם מעכשיו חמש שנים להגיע להסדרות, מי שחותם על הסדרה מקבל את כל מה שמגיע לו, מחמש שנים ומעלה המתווה הולך ופוחת, אחרי שבע שנים אתה לא זכאי לכלום חוץ מאשר לעבור

יניב שלמה: מה שהוא אומר כרגע, חברים, התכנית שתוצג ב-20 לחודש היא תכנית כזאת, זה נושא ופוחת, כל הבקשות להרחבות קווים כחולים, המדיניות לא מרחיבים, אלא אם כן מקצרים קווים כחולים שקיימים בתוך אזורים שאתה יודע שהם לא ייושבו

יניב שלמה:  גם אם הקו הכחול נמצא 11,000, אתה יודע, תקצר אם אתה רוצה להרחיב קו כחול לטובת אדמות מדינה

יוסי מימון: הערה אחת נוספת, ישנה החלטת ממשלה 3707 שיצאה ב-2011, צריך ללכת לפיה

יוסי מימון:  גוף אחד, מטה יישום שהיה בהובלת דורון אלמוג, גוף אחד שיקבע מדיניות ויוביל את העסק הזה

יוסי מימון:  רשות הבדואים עברה את כל משרדי הממשלה חוץ ממשרד התיירות ואם היינו במשרד התיירות יכול להיות שהיינו עוברים לנורבגיה ולומדים משהו שם

יוסי מימון:  צריכים לקבל החלטה, לקחת מדיניות ולהוביל אותה מעכשיו חמש שנים ולקבוע

יוסף עטאונה: צביקה, אני חייב כמה משפטים

צביקה פוגל: אבל כמה משפטים, בבקשה, לא הבעת דעה עכשיו

יוסף עטאונה: אני ממש קצר ולעניין והכי ענייני שיכול להיות

יוסף עטאונה:  תאמין לי שהצטרפתי לסיור היום במטרה אחת, להסביר את הדברים בצורה הכי משמעותית וגם להתקדם עם פתרון

יוסף עטאונה:  אי אפשר להסתכל ולהמשיך ולהוביל שיח מפליל כלפי האוכלוסייה הבדואית, אם לא רואים בסוגיה הבדואית כאתגר של ערבים ויהודים בנגב, גם לפתח את הנגב, אין לנו שום התנגדות לפיתוח הנגב לערבים ויהודים

יוסף עטאונה:  מה שנעלם מהמדינה עד היום זה הראייה חד הצדדית שמסתכלים בעיניים שלהם, א'-ב' בתכנון זה שיתוף הקהילה ושיתוף האוכלוסייה

יוסף עטאונה:       ב-2004 המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים התחילה תכנית להכרה ביישובים לפי חוקי התכנון במדינת ישראל

יוסף עטאונה:  אנחנו לא מבקשים שום פריבילגיה מהמדינה בתכנון

יוסף עטאונה:  אנחנו מגיעים לרמת נגב, אותו תכנון שקיים ברמת נגב שיחול על המועצה האזורית אלקסום ומועצה אזורית נווה מדבר, אני חוזר על זה, אותו תכנון

יוסף עטאונה:  אני לא מבקש תכנון אחר

יוסף עטאונה:  ברמת נגב יש שני מיליון דונם קרקע, יש 14 יישובים ויש 17,000 תושבים, יש את כל סוגי ההתיישבות

יוסף עטאונה:      העניין של ריכוז כפוי לבדואים בנגב לא הוכח ומי שחושב שמה שלא הלך בכוח יילך ביותר כוח הוא טועה

יוסף עטאונה:  צריך לשבת עם האוכלוסייה הבדואית, עם המנהיגות הבדואית, יש על מה לדבר בצורה הכי עניינית, הכי מקצועית לפי החוקי התכנון והבנייה של מדינת ישראל

יוסף עטאונה:  לא צריך להמציא את הדברים, הדברים קיימים וצריך נקודה אחת, להתייחס לאזרחים שווים, ערבים ויהודים

יוסף עטאונה:  אם אנחנו נשב ונסתכל בגובה העיניים ונראה בזה אתגר אחד לנו, הערבים והיהודים בנגב, אפשר למצוא פתרונות ולהתקדם

יוסף עטאונה:      אני רק רוצה להעמיד אתכם במבחן אחד

יוסף עטאונה:  עמית, במיוחד אליך, תסתכל בילדים האלה

יוסף עטאונה:  הילדים האלה, עכשיו כולנו נעצום עיניים, תסתכל לבית חולים סורוקה, השנה היא שנת 2019, נולדו שני ילדים, אחד במציאות הזו שאין לו כלום, לא גן ילדים, לא טיפת חלב, לא בית ספר, לא כביש גישה, לא חשמל ומים, ממול מושב נבטים ועומר, יש לו את הכול

יוסף עטאונה:  אחרי 23 שנים בכל תיאוריה חברתית בעולם, לא ערבים, לא יהודים, נעצום את העיניים, נסתכל על אותו ילד באותו מציאות, מי שם לו את המסלול לאן להגיע אחרי 23 שנים? זה לא המדינה? זה המדינה

וליד אל-הואשלה: קודם כל תודה לכל חברי הוועדה שהגיעו, מצפון הארץ והמרכז להגיע לנגב היום, בחום הזה, ולשמוע ולהקשיב ולהבין בדיוק מה קורה כאן

וליד אל-הואשלה:  אני נולדתי כאן וכמוני המון צעירים

וליד אל-הואשלה:  השבוע היה לנו דיון בוועדה לביקורת המדינה ואני חושב שצריך להשקיע בנגב

וליד אל-הואשלה:  המדינה השקיעה את הבדואים במשך שנים רבות, יש אותי היום ואת יוסף, אנחנו נמצאים כאן על מנת לסייע לאוכלוסייה

וליד אל-הואשלה:       אני נולדתי כאן ויש לי המון חברים, גם מהמגזר היהודי, שימשתי כשופט כדורגל במשך 12 שנים וראיתי בדיוק מה אנשים כאן אוהבים, הם אוהבים כדורגל, הם אוהבים להיות שותפים במדינה, חלק קטן מאוד ממה שמדברים עליו בתקשורת והפוליטיקאים, לצערי הרב, הוא חלק זוטר מאנשים ויש את זה בכל אוכלוסייה

וליד אל-הואשלה:       לכן אני חושב לגבי הפזורה, קודם כל לא צריך להפעיל כוח, צריך לדבר עם האנשים

וליד אל-הואשלה:  הדבר השני, צריך להקים מועצה אזורית לאנשים שגרים מחוץ למועצות האזוריות, לא ייתכן שילד שגר באל-פורעה הוא יקבל שירותים מאלקסום, חלק מהכספים האלה לא מגיעים לייעוד שלהם

וליד אל-הואשלה:  לכן אני חושב שהמדינה צריכה להקים מועצה אזורית רק לאנשים שנמצאים ביישובים הלא מוכרים

משה סעדה: רק אחרי שמסדירים, אי אפשר לעשות חצאי דברים

וליד אל-הואשלה: אני לקחתי את המודל של מרחבים, אנשים גרים שם על 590,000 דונם, 13,000 אנשים, יש פה 60,000 אנשים בבקעת באר שבע על 60,000 דונם

וליד אל-הואשלה:  רבותיי, אפשר לפתור את הבעיה

וליד אל-הואשלה:  בדואים יכסו את כל השטח הזה בעוד 15 שנים, אז צריך להסתכל קדימה

וליד אל-הואשלה:      והדבר האחרון, צריך להסתכל ולשים דגש על הצעירים שלנו

וליד אל-הואשלה:  אני רוצה שהמדינה תבנה כאן מגרשי ספורט

וליד אל-הואשלה:  במקום ללכת לפשיעה, במקום ללכת לשחק בבאר שבע וללכת ל – אנחנו צריכים שהילדים שלנו יהיו בסביבה נכונה, לא סביבת פשיעה

וליד אל-הואשלה:  אני חושב שזה אינטרס א', שלנו ושלכם, של הוועדה, ומי שצריך לקבל את ההחלטה הזאת הוא ראש הממשלה

צביקה פוגל: ואליד, אין ספק שב-90% מהדברים אנחנו יכולים להסכים

צביקה פוגל:  מי רוצה עוד משפט סיום?      

עמית הלוי: אני רוצה להגיד משפט על ה-10%

עמית הלוי:  ואליד היה שופט כדורגל, כך הוא אמר עכשיו, אם במשחק כדורגל השחקנים היו משחקים בניגוד לחוק היית עושה משהו אחרת לא היה משחק, לא היה כדורגל, לא היה כלום

עמית הלוי:  מדינה בכל הכבוד לך וליוסוף, ואין לי בעיה עם הדאגה לילד הספציפי, הרי אין לנו בעיה עם הילד, אם מדינה תמשיך לאפשר את המצב הזה שבו אנשים פועלים בניגוד לחוק, מדינה מפעילה כוח כשאדם פועל בניגוד לחוק, זה לא שאנחנו אוהבים כוח, אבל כשאדם פועל בניגוד לחוק, והרי מה שאנחנו רואים כאן לפנינו, כל מה שאנחנו רואים כאן לפנינו, זה פעם אחר פעם אנשים שפועלים בניגוד לחוק

עמית הלוי:       הרי הילד הזה שאתה מתאר אותו או בשבט שלך יכול היה להיכנס לרהט, יכול היה ללמוד ברהט ויכול היה לקבל את קופת החולים ברהט

עמית הלוי:  במועצה האזורית מרחבים כל האנשים פועלים על פי החוק

עמית הלוי:  אם עכשיו בחור ממושב מרחבים יילך וליד המושב, אותו שטח, אתם אלפי דונמים שאתה אומר, ישים כמו פה, מיד יפרקו לו את הצורה ואת הכול

עמית הלוי:       זה לא פעם אחת, הרי כבר אישרנו בדיעבד כמו שאתה יודע מועצה אזורית אחת ושנייה ושלישית בדיעבד, אז אפשר למצוא פתרון בדיעבד, אבל לומר את זה כנורמה, אתם תאשרו פה, למה? כי אנחנו עבריינים

עמית הלוי:  אוי ואבוי אם מדינת ישראל תאשר נורמה שעבריינות היא מוצדקת

יוסף עטאונה: אני חייב לענות

יוסף עטאונה:  עמית, יש פרוטוקולים של בן גוריון מ-54', אני אעביר לך אותם, לגבי קרקעות

עמית הלוי: בינתיים כל העתירות שהוגשו לבית המשפט, אחת לא עברה

יוסף עטאונה: העיר באר שבע לפני 48' הייתה מרכז לבדואים, הבדואים היו ראשי ערים והיו בתי ספר גם ב - - -     

צביקה פוגל: חברים, די

צביקה פוגל:  יוסף, אתה רוצה שיקשיבו לך?     

יוסף עטאונה: מי שהעביר אותם זה המדינה

צביקה פוגל: יוסף, די כבר, אבל אתה רוצה שיקשיבו לך? נתתי לו לדבר, אף אחד לא הפריע לו

צביקה פוגל:  זה לא המקום לוויכוח

יוסף עטאונה: לא, כבוד היושב ראש, אנחנו בכל ועדה של הכנסת שמסיירת בנגב אנחנו כנציגי ציבור חובתנו להשתתף ולהשפיע

צביקה פוגל: אני אמרתי לך לא להשתתף? אבל תתנהג כמו בן אדם, זה הכול

יוסף עטאונה: אני התנהגתי בצורה הכי עניינית

יוסף עטאונה:  אני אמרתי שאני מעביר לו מסמכים

יוסף עטאונה:  אתה בא ללמוד סוגיה, או שלומדים אותה כמו שצריך או שלא לומדים

צביקה פוגל: יש פה הרבה אנשים ואתה מנהל ויכוח

יוסף עטאונה: לא, אני רוצה שאנשים יידעו את המצב האמיתי

יוסף עטאונה:               (בהמשך הסיור – ביר הדאג')     

צביקה פוגל: תודה רבה למנהל בית הספר, סעיד, שמארח אותנו פה

צביקה פוגל:  זה בית ספר תיכון, יש פה 600 תלמידים, 50% מהן תלמידות, זה תיכון ארבע שנתי, ט' עד י"ב

צביקה פוגל:  600 תלמידים, 285, אם אני זוכר את המספר נכון, של בנות, מה שבהחלט מסמל איזה שהוא שינוי שאני מכיר מלפני 15 שנה ביישובים הערביים של כמה בנות באמת נמצאות בבתי הספר, כך שזה בהחלט משהו מעודד, כי כמו שאנחנו יודעים נשים עושות לנו את האירוע יותר רגוע

צביקה פוגל:  אז זה בהחלט משהו חשוב

מירב בן ארי: זה נכון

צביקה פוגל: אני יודע להודות בזה, מירב, אין לי בעיה בעניין

מירב בן ארי: רק חיזקתי אותך

צביקה פוגל: אנחנו נאפשר למנכ"ל המועצה לתת לנו סקירה על המקום

צביקה פוגל:  אני מבקש להקשיב, אם לאף אחד אין באמת איזה שהיא שאלת הבהרה, אז בואו נשאיר את השאלות וכל הדברים וההתייחסויות למפגש הסיום שלנו

צביקה פוגל:  אדוני המנכ"ל בבקשה

סלמאן אבן חמיד: תודה, חבר הכנסת צביקה, מירב, מפקדים, אורחים נכבדים, ברוכים הנמצאים וברוכים הבאים לביר הדאג'

סלמאן אבן חמיד:  אני קודם כל שמח מאוד לארח אתכם פה וחשוב מכל שגם תלמדו את הדברים ממקור ראשון, מתוך היישוב ואני מאמין שחלק מהדברים שאני אעלה כאן, יש כאלה שיחלקו עליהם, אבל לפחות אני אנסה להציף את התמונה כפי שאני מבין אותה, כפי שאני מכיר אותה, כאחד האנשים שייסד את היישוב הזה ומלווה אותו כבר הרבה שנים

סלמאן אבן חמיד:       לגבי יום חמישי, סוף היום, אני יכול להבטיח לכם דבר אחד, שיהיו לכם פקקים בחזרה

סלמאן אבן חמיד:  זאת הזמנה, אם תתעכבו פה עוד עשר דקות, רבע שעה, זה לא ישנה כל כך הרבה, אבל חשוב לנו שאתם נמצאים פה

סלמאן אבן חמיד:      חברים, אתם נמצאים ביישוב ביר הדאג'

סלמאן אבן חמיד:  היישוב ביר הדאג' התחיל את דרכו בשנת 95', אתם בטח נכנסתם בכניסה של היישוב, ראיתם כל מה שיש מסביב

סלמאן אבן חמיד:  היישוב הזה יושב על פי הסכם עם ממשלת ישראל ורמ"י שנחתם ב-95'

סלמאן אבן חמיד:  הוא יושב פה על השטח הזה שהוגדר על ידי המדינה

סלמאן אבן חמיד:  בשנת 2003 היישוב הזה קיבל הכרה והוכנה עבורו תכנית מתאר שאושרה בשנת 2003 אישור סופי כחלק מההכרה ב-11 יישובים שהמדינה החליטה להכיר בהם

סלמאן אבן חמיד:      תכנית המתאר של היישוב הזה היא שונה מכלל התכניות שהופקדו ואושרו, למה? כי היא הוגדרה כתכנית מתאר כפרית חקלאית עם תעסוקה משולבת

סלמאן אבן חמיד:  למה? כי יש פה את מספר האנשים שעוסקים בחקלאות הכי גדול בארץ

סלמאן אבן חמיד:  יש לנו פה מספר המגדלים של בעלי חיים הכי גדול בארץ, יש לנו בסביבות 50,000 ראש פה, יש לנו פה אנשים שעוסקים בחקלאות מסורתית, בכל היישובים מסביב אנחנו מוצאים אנשים שיוצאים מכאן לעסוק בחקלאות

סלמאן אבן חמיד:  לכן עמדנו על זה שזו תהיה תכנית מתאר שעונה על הצרכים של אנשים במיוחד כשאני מתייחס למקום הגיאוגרפי פה, שאנחנו מקום כל כך נידח שהדבר החשוב ביותר מבחינתנו זה מקורות תעסוקה

צביקה פוגל: 50,000 ראש לבשר?      

סלמאן אבן חמיד: בעיקר לבשר

סלמאן אבן חמיד:  הדבר שמנחה אותנו פה זה איך אנחנו מקימים יישוב שהוא עונה על הצרכים של התושבים שלו בלי להתייחס לנושא של תביעות בעלות בקרקע

סלמאן אבן חמיד:  כמעט שאין לנו פה תביעת בעלות קרקע

סלמאן אבן חמיד:  דרך אגב אני אחד האנשים שייסד את היישוב הזה, הרבה שנים חבר ועד ביישוב הזה, ליוויתי אותו, ליוויתי את תכנית המתאר ואני מכיר כל דבר כמעט ביישוב

סלמאן אבן חמיד:  עכשיו אני בתפקיד אחר, אמנם גם נותן שירותים ליישוב הזה כחלק מארבעת היישובים במועצה

סלמאן אבן חמיד:       רבותיי, מ-2003 יש שתי גרסאות

סלמאן אבן חמיד:  אני אהיה איתכם הכי כן בעולם

סלמאן אבן חמיד:  יש שתי גרסאות, הגרסה שלנו כתושבים והגרסה של הרשות להסדרת התיישבות הבדואים

סלמאן אבן חמיד:  אם תשאלו אותם יגידו שאנחנו מעכבים, ואם תשאלו אותנו אנחנו נגיד שהם מעכבים, אבל בסוף אנחנו מעוכבים פה

סלמאן אבן חמיד:  פה, מצד אחד יש תכנית מתאר מאושרת, מצד שני אין מימוש לתכנית המתאר הזאת

סלמאן אבן חמיד:  למה? כל מיני החלטות

סלמאן אבן חמיד:  כנראה שגם נכנסה הפוליטיקה התכנונית בסיפור הזה, אבל בסוף אנחנו מוצאים את עצמנו עם חסמים שלא ניתן להסיר אותם

סלמאן אבן חמיד:  אנחנו לא מדברים על חסמים שהם בשמים, עם רצון טוב אפשר לפתור את הבעיה

קריאה: אתה יכול לתת דוגמה?      

סלמאן אבן חמיד: כן, אני יכול לתת דוגמה

סלמאן אבן חמיד:  שתי דוגמאות לחסמים הכי קריטיים שיכולים להסיר ולפרוץ את הדרך, מימוש תכנית המתאר כפי שהופקדה ואושרה על ידי המדינה, בלי כרסומים ובלי תכנונים ובלי לסדר אותנו במובן השלילי אלא במובן החיובי

סלמאן אבן חמיד:  יש תכנית מתאר שאושרה, בואו תממשו אותה

פרץ עמר: לא אמרת את החסם, מה החסם?      

סלמאן אבן חמיד: זה החסם

פרץ עמר: שתכנית מתאר לא אושרה

יוסי מימון: למה? מה גורם לחסם?      

סלמאן אבן חמיד: הגורם לחסם שתכנית המתאר שאושרה ב-2003, אין בכוונת הרשות להסדרת התיישבות הבדואים לממש אותה כפי שהיא

סלמאן אבן חמיד:  היא רוצה עכשיו לכרסם בה, להפוך אותה ליישוב עירוני במקום ליישוב כפרי חקלאי כפי שתוכנן

יוסי מימון: למה?      

סלמאן אבן חמיד: למה? ככה, כי לא רוצים תקדים בנגב לעוד יישוב חקלאי בדואי אחד שכולם יבקשו אותו דבר

סלמאן אבן חמיד:  זה ההסבר שלי

סלמאן אבן חמיד:  תן לי להשלים רק להשלים את הטיעון, אתה יכול לטעון אחרת

סלמאן אבן חמיד:  זה ההסבר שאני חושב, יכול להיות שאני טועה

סלמאן אבן חמיד:  הסוגיה השנייה זה הסוגיה של תחום השיפוט פה, המועצה שאני היום מנכ"ל בה, תחום השיפוט שלה זה אותו קו כחול של תכנית המתאר

סלמאן אבן חמיד:  אנחנו יושבים פה על 19,000 דונם, אנחנו היום בסביבות 8,000 תושבים, יושבים על 19,000 דונם שטח שהוגדר על ידי המדינה

סלמאן אבן חמיד:       הבקשה שלנו מוועדת הגבולות, הבקשה שלנו מהמדינה, הבקשה שלנו מכולם, ש-12,000 דונם שנשארו ייכללו כתחום שיפוט של המועצה

סלמאן אבן חמיד:  למה? זה מצחיק? זה גורם לך לחיוך

סלמאן אבן חמיד:  למה? כי אנחנו רואים כמה מטרות

סלמאן אבן חמיד:  קודם כל להתפתחות היישוב העתידית, שתיים, בתקופת המעבר, שלוש, להקמת פרויקטים שיתופיים חקלאיים ותיירותיים של התושבים כאן, ואנחנו גם מדברים על שותפות עם כל התושבים מסביב, גם רתמים, גם משאבי שדה וגם המועצה רמת נגב

סלמאן אבן חמיד:  אחד הדברים שאני מקדם עכשיו זה אזור תעשייה משותף עם רמת נגב שייתן מענה לתושבים כאן, כי יש לנו ידיים עובדות זולות ואנחנו נמצאים באזור שהוא מוכה אבטלה

סלמאן אבן חמיד:       אם אנחנו רוצים להסתכל קדימה היום, אנחנו כל הזמן ביקשנו שתהיה אחריות כלפינו כאזרחים של המדינה מהצד של כל הגורמים שנוגעים בדבר, אחריות גם בתהליך וגם בתוצאה

סלמאן אבן חמיד:  אני לא צריך לנהל משא ומתן לאורך הרבה שנים עם המדינה בכדי שאני אקבל את הזכויות שלי כאזרח

סלמאן אבן חמיד:  אני אזרח מדינת ישראל, אני אמור לקבל את הזכויות שלי, אני אמור לתת את החובות שלי, ואני רוצה להגיד לכם מעבר לזה, היישוב הוא חלק מהשבט שנתן את החובות שלו באחוזים הכי גבוהים בנגב כלפי המדינה

סלמאן אבן חמיד:  ואתם מבינים למה אני מתכוון

סלמאן אבן חמיד:       אני קורא לכולם, כולל אתכם, ואני תיכף אגיד משפט-שניים על מה שהולך בנגב וכל הסטיגמות והמשילות, אני מבקש מכולם, כל אלה שיכולים להשפיע, לתת הזדמנות לנו כאזרחים של המדינה ביישוב הזה להצליח בזה שנעמיד את התנאים המינימליים החיוניים להצלחת היישוב, ולהסתכל עלינו לא כצד האחר, אלא כחלק מהמדינה וחלק מאזרחי המדינה שיחסי הגומלין בינינו לבין המדינה צריכים להיראות אחרת

סלמאן אבן חמיד:  בדרך כלל מי שצריך לקבוע אותם וקובע אותם זה הצד החזק, במקרה הזה זה המדינה

סלמאן אבן חמיד:      הדבר השני שאני רוצה להתייחס אליו זה הנושא של משילות

סלמאן אבן חמיד:  חברים, מי שישמע על ביר הדאג' מבחוץ ועל הנגב, מי שגר בצפון, מרכז, ירושלים, יגיד לך שהנגב, אפילו איימו פעם שהמשטרה לא יכולה להיכנס לפה

סלמאן אבן חמיד:  יש פה מפקדים, יש פה שוטרים, יש פה אנשים שאנחנו במגע איתם שאני לא מכיר דברים כאלה

סלמאן אבן חמיד:  לא מכיר

סלמאן אבן חמיד:  לא מכיר סוגיות כאלה ואמירות כאלה, אבל תבינו את המושג הזה משילות, ויצא לי לדבר על זה כמה פעמים

סלמאן אבן חמיד:  משילות זה שאני כאזרח צריך להרגיש את המדינה בכל התחומים שלי ואני צריך להרגיש כנמשל

סלמאן אבן חמיד:  זה לא רק שאני צריך לראות את השוטר הזה כשהוא מביא לי את המעצר, את המקל או את האכיפה, זה שאני צריך לראות חינוך כמו בן אדם, זה שאני צריך לראות תשתיות, זה שאני צריך לראות שירותי בריאות, זה שאני צריך לראות ביטחון אישי כמו כל אזרח במדינה

סלמאן אבן חמיד:  זה נקרא משילות

סלמאן אבן חמיד:       ב-70 השנים האחרונות, לצערי, המשילות ככה ככה, ועכשיו, אחרי שאנחנו רואים תקופה ארוכה את ההזנחה הזאת ואת התוצאה של ההזנחה עכשיו אנחנו צריכים לטפל בה במקל

סלמאן אבן חמיד:  זה לא הדרך

סלמאן אבן חמיד:  לטפל בנושא של משילות זה יחסי גומלין שהצד החזק צריך להכתיב, שירותים כאזרחים, לקבל זכויות כמו שאר האזרחים, והדבר הנוסף, גם מקל וגם גזר

סלמאן אבן חמיד:  ואני אומר גם מקל וגם גזר, ואנחנו אנשים שמוכנים לקחת אחריות גם כלפי עצמנו כחברה וגם ביחס של המדינה, אבל אי אפשר כל הזמן להתייחס אלינו, וסליחה על הביטוי, ואנחנו תמיד נקבל את הפירורים ותמיד אנחנו נמצאים בשוליים ולהגיד לנו טוב, מחר בבוקר תתנהגו כמו אזרחים סוג א' שחיים במקומות הכי טובים בארץ

סלמאן אבן חמיד:  חברים, הכול בהתאם

סלמאן אבן חמיד:       אני אמרתי פה דברים שיכולים להכעיס אנשים, אבל אני התרגלתי להגיד את האנשים כפי שאני רואה אותם ואם אני כל הזמן אטייח ואגיד דברים נעימים אנחנו לא נתקן את המצב

סלמאן אבן חמיד:  אני רוצה להגיד דברים קשים ורוצה שכל מי שעוסק במלאכה היום יפעל לתקן את המצב הזה

סלמאן אבן חמיד:  הבדואים הם לא אויבים של המדינה, הבדואים הם אנשים שהושיטו יד למדינה הראשונים

סלמאן אבן חמיד:  ואני מכיר מקרה אחד מאוד קשה, אם יש כאלה ששירתו בצבא, מכירים מה זה ציר פילדלפי, היה אזרח אחד תושב ביר הדאג' ששירת בפילדלפי, הוא חזר לפה, מצא צו הריסה על הבית שלו

פרץ עמר: מה הקשר?     

סלמאן אבן חמיד: הקשר שאם הוא נותן את החובות שלו, החובות שלו מוטלות עליו, הן צריכות לזכות אותו בפריבילגיה שתיתן לו זכויות כמו כולם, כי פה מה שמסביבו זה לא כולם עם היתרי בנייה

סלמאן אבן חמיד:  אם הוא היה בונה בית ביישוב מוסדר עם היתרי בנייה, ואללה, אם היה רב אלוף, מבחינתי שיהרסו לו את הבית, אבל אתה חי באי שכולו לא מסודר

סלמאן אבן חמיד:  אנחנו בתהליך הסדרה, אנחנו עדיין לא הגענו להסדרה, אי אפשר להתחשב בבן אדם כזה? למה הוא צריך למצוא את הבית שלו הרוס? אחרי זה הוא פשט את המדים והלך הביתה, וזה חבל, זה גורם להרחיב את השסע, אנחנו לא נמצאים שם

סלמאן אבן חמיד:      חברים, אני אעצור כאן

סלמאן אבן חמיד:  אני שמחתי לפגוש אתכם

סלמאן אבן חמיד:  הדברים שלי לא פשוטים, אני חושב, אבל זו האמת מבחינתי, אני מודה לכם שביקרתם ואני מזמין אתכם כל הזמן ותזמינו אותנו גם לכנסת יום אחד

פרץ עמר: אני רוצה להגיד משהו

פרץ עמר:  קודם כל אני כואב את כאבך ואת הקשיים ואת מה שאתה עובר, אבל אזרח במדינת ישראל הוא לא אזרח על תנאי, הוא אזרח שיש לו גם חובות וגם זכויות, את החובות והזכויות צריך למלא באופן מלא, גם אם זה לא מוצא חן בעיניי בנקודת זמן מסוימת

פרץ עמר:  אני אומר לך שיש פה יותר אנשים שרוצים לפתור לכם את הבעיות ולעזור לכם, יותר מהרבה מאוד אנשים אחרים שלא רוצים, כך שההזדמנות הזאת קיימת

פרץ עמר:  אבל קודם כל צריכים לציית לחוק, החוק זה מעל כולנו, הוא המוביל והוא מסלול הדרך שלנו, אי אפשר להגיד תוותרו לנו, צריך לעשות ולקיים את החוק ככתבו וכלשונו וכל השאר דווקא כן יבוא כשתציית

פרץ עמר:  לזה צריך לשאוף

פרץ עמר:  גם לכם מגיע הרבה מאוד פתרונות, אבל הדבר הבסיסי של כולנו זה לציית לחוק

צביקה פוגל: חבר הכנסת רביבו, בבקשה

אליהו (אלי) רביבו: אתה אמיץ, אף אחד לא יכול לכעוס על מה שאמרת, אתה דיברת כמו מנהיג אמיץ

סלמאן אבן חמיד: תודה

אליהו (אלי) רביבו: יש לי כמה שאלות אליך

אליהו (אלי) רביבו:  זו הספרייה של החטיבה?      

סלמאן אבן חמיד: כן

אליהו (אלי) רביבו: כמה ספרים בעברית יש פה?      

סלמאן אבן חמיד: יש פה מנהל

סלמאן אבן חמיד:  אני רוצה להגיד לך משהו, לפני שאתה ממשיך את השאלה

סלמאן אבן חמיד:  יש פה חיילות שעובדות עם התלמידים

אליהו (אלי) רביבו: בסדר גמור, אני אשמח לדעת

אליהו (אלי) רביבו:  יש לי כמה שאלות במגוון נושאים

אליהו (אלי) רביבו:  הואיל ואנחנו פה בספרייה אני רוצה לשאול שאלה

סלמאן אבן חמיד: המנהל נמצא פה? יש לך פה פינה בעברית

סלמאן אבן חמיד:  אני אגיד לך את האמת, אני לא יכול להשיב על השאלה

אליהו (אלי) רביבו: אז אני רוצה לומר לכם שכמות הספרים והמיקום שלהם יכולים לספר לנו חלק מאוד מאוד גדול על הסיפור ועל המצב

אליהו (אלי) רביבו:  אין ספק שאנחנו נמצאים בשאלת הביצה והתרנגולת ואין ספק שאתה צודק שהחזק אמור להושיט יד ראשון, אין ספק, רק שצריכים להסתכל על תמונה רחבה

אליהו (אלי) רביבו:  אתה באומץ ובכנות סיפרת סיפור מאוזן ששני צדדים מספרים את אותו סיפור רק מזווית אחרת

אליהו (אלי) רביבו:       אני למדתי מעט על ביר הדאג', על תושביו, אני יודע שביחס להרבה הרבה יישובים או התכנסויות בפזורות מדובר בתושבים שהם אוהדים את המדינה, הם לא לאומניים, הם לא לעומתיים נגד המדינה, ועדיין אחוז הפשיעה בו גבוה, היא מייצגת פשיעה באחוזים מאוד מאוד מאוד גבוהים, אי אפשר לתלות כל דבר בגלל שהמדינה לא ראתה אותנו

אליהו (אלי) רביבו:       דבר שני, היישוב נמצא בהסדרה 20 שנה, יש כבר פיתוח עד לבית הספר, יש בית ספר מרשים, עושה רושם שהוא גם מתוחזק היטב

אליהו (אלי) רביבו:  יש פילרים לאורך הדרך, יש מתיחת קווי חשמל, יש ארונות סף של בזק

אליהו (אלי) רביבו:  פילרים, כמי שעסק מעט בתחום, אני יודע שפילר מוקם רק אחרי שיש איחוד וחלוקה, יש שיווק

סלמאן אבן חמיד: יש מפורט גם

אליהו (אלי) רביבו: זאת אומרת שאמורה להיות כתובת, יודעים מי הבעלות, אפשר לדמיין איזה בית ייבנה ושל מי שהוא יהיה, מה הסיבה שעד היום לא נבנה? איפה אתם פה בתמונה? איפה המנהיגים שלכם? איפה הוועד האזורי שלכם?      

סלמאן אבן חמיד: יושב ראש הוועד יושב פה, הוא יכול לענות

אליהו (אלי) רביבו: אני אשמח להקשיב לו, אני שואל אותך כי אתה דיברת

סלמאן אבן חמיד: אני אענה לך

סלמאן אבן חמיד:  בתכנית המתאר שאושרה ועברה תהליך והיא מפורטת יש הקצאת קרקע לכל משפחה כפי שקבעה המדינה

אליהו (אלי) רביבו: מה היקף השטח?      

סלמאן אבן חמיד: היקף השטח הוא 6,600 דונם סך הכול

אליהו (אלי) רביבו: מה היקף השטח המוקצה למשפחה?      

סלמאן אבן חמיד: למשפחות הראשונות, ה-530 המשפחות הראשונות, לפי התכנית המקורית מוקצים חמישה דונם למשפחה לצורך חקלאות

אליהו (אלי) רביבו: אני מדבר על מגורים

סלמאן אבן חמיד: למגורים זה נע בין 750 ל-1

סלמאן אבן חמיד: 2 ל-1

סלמאן אבן חמיד: 5 למשפחה

סלמאן אבן חמיד:  בעורף יש 3

סלמאן אבן חמיד: 5 לחקלאות, אבל לא לכל המשפחות

אליהו (אלי) רביבו: למגורים 1

אליהו (אלי) רביבו: 85, יש קצה ל-1

אליהו (אלי) רביבו: 85

סלמאן אבן חמיד: מה זה קצה?     

אליהו (אלי) רביבו: אתה אמרת מתחיל ב-750, יכול לטפס ל-1

אליהו (אלי) רביבו: 5, אני אומר לך שיודע לטפס גם ל-1

אליהו (אלי) רביבו: 85

סלמאן אבן חמיד: למה?      

אליהו (אלי) רביבו: לא יודע, תבדוק

סלמאן אבן חמיד: לא מכיר

סלמאן אבן חמיד:  אני יודע שהרוב יש לנו בין 800 ל-1

סלמאן אבן חמיד: 2

אליהו (אלי) רביבו: לא הרוב, לא דיברתי על הרוב, דיברתי גם על יוצא מן הכלל

אליהו (אלי) רביבו:  עדיין בעיניי מדובר בהסכם מופקר, זה משהו מטורף, עדיין כולם, יש הסדרה, הסדרה זה אומר ברצון הצדדים באמת לסיים את הסאגה הזאת

אליהו (אלי) רביבו:  למה עד היום זה לא מיושם?      

סלמאן אבן חמיד: אבל זה לא מיושם

אליהו (אלי) רביבו: שווקו קרקעות

אליהו (אלי) רביבו:  מר פרץ, שווקו קרקעות

פרץ עמר: חד משמעית

פרץ עמר:  המקום הראשון בכל השטח בנגב להסדרה בלי שום מכשול זה כאן

משה סעדה: אז למה זה לא מוסדר?      

אליהו (אלי) רביבו: זה מה שאני מנסה ללמוד

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו אחרי שלב שיווק קרקעות ופרסום זוכים, אני מבהיר את זה

פרץ עמר: אני אסביר

פרץ עמר:  הם רוצים משהו, אגב לא כולם, חלקם מוכנים להגיע לפתרון, הפתרון לדעתי צריך להיות פרטני ולא כוללני כי אם הוא יהיה כוללני לעולם לא נגיע להסכם

משה סעדה: מה הם רוצים?      

אליהו (אלי) רביבו: ואתה ענית לי תשובה שאני מכיר אותה, לצערי, והיא הייתה בשאלה הקודמת שלי, רק שהואיל ואני פוגש בן אדם אמיץ, ורבלי מאוד, ישיר מאוד, נכון יהיה שהנוכחים יצטרכו להתעמת מול השאלות האלה באומץ כדי שאנחנו נחזור לכנסת ונדע לפעול למענכם

סלמאן אבן חמיד: דבר אחד, אני אומר אותו, התכנית אושרה ב-2003, יש הקצאת קרקע למשפחה לפי התכנית הזאת, צריך ללכת וליישם אותה

סלמאן אבן חמיד:  היישום שלה, בלי חלוקה, עכשיו חילקו אותה לשתיים

משה סעדה: כמה בקשות להיתר בנייה הגשתם?      

אליהו (אלי) רביבו: משה, אתה מדייק, אתה ממש מביא את זה בומבה

סלמאן אבן חמיד: קודם כל יש תהליך - - -     

משה סעדה: כמה בקשות? מספר

קריאה: אפילו אחד אין

משה סעדה: אני אומר באמת, המדינה הייתה נדיבה, נתנה פה - - -      

סלמאן אבן חמיד: אני אענה לך

סלמאן אבן חמיד:  אני רוצה להגיד לך, בודדים

סלמאן אבן חמיד:  יש בקשות להיתר בנייה בודדים

משה סעדה: אז זה לא תקין

סלמאן אבן חמיד: למה זה לא תקין?      

משה סעדה: כי קיבלתם בנדיבות רבה

סלמאן אבן חמיד: לא קיבלנו בנדיבות רבה

סלמאן אבן חמיד:  מה שקיבלנו בתכנית לא נותנים לנו

משה סעדה: ה - - - כולו שלכם, המדינה הייתה נדיבה ונתנה ובמקום להגיד תודה אתם משמרים את המצב ויוצרים פה פשיעה ואתם - - -      

סלמאן אבן חמיד: אני מדבר תכנוני מקצועי, אני לא נכנס לוויכוח של ה - - -     

משה סעדה: לא, אבל אי אפשר להתעלם מזה, כי הפשיעה נובעת מזה

סלמאן אבן חמיד: אני אומר דברים ברורים

אליהו (אלי) רביבו: קודם כל בעיניי, חרף העובדה שאנחנו כמות נרחבת ומכובדת, חסרים פה כמה נציגים שיצטרכו להתעמת מול עובדות

אליהו (אלי) רביבו:  אני עשיתי מעט שיעורי בית, מעט, ועדיין אני אומר, עד שאתם לא תתנהגו כמו מנהיגים, כמו מי שלוקח אחריות על החיים שלו ושל בני המשפחה שלו ולא תוציאו את המוץ מן התבן, לא תפרידו בין מי שלא מוסדר שכובל את מי שרוצה להיות מוסדר ויכול להיות מוסדר וזכה בקרקעות ששווקו כדי שהוא יתקדם עם תכניות ועם היתרים וישלם אגרות ומשאית אשפה תגיע בבוקר שלוש פעמים בשבוע ותפנה אשפה מפח ירוק ותיתן לו שירותים קהילתיים וחברתיים, לשם אני רוצה שאנחנו נשאף

אליהו (אלי) רביבו:       אתם לא מפתחים את זה כי אתם שבויים על ידי כמות אנשים שמסיבות כאלה ואחרות, שחלקן לא ענייניות, יש להם עניין לא לקדם אתכם, כי אם אתם מתקדמים אתם משאירים אותם אחורה

אליהו (אלי) רביבו:  צריך להגיד את זה ביושר, שם זה חונה

אליהו (אלי) רביבו:  ואני מזמין אתכם לאזור אומץ, להסתכל אל פני העתיד, לשלב איתנו זרועות ואנחנו נסייע לכם

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו נסייע לכם

אליהו (אלי) רביבו:  אני סיימתי את דבריי, אדוני

צביקה פוגל: תודה, רביבו

צביקה פוגל:  משה סעדה, יש לך משהו? קצר, בבקשה

משה סעדה: אנחנו נסייע לכם, אבל אתם צריכים להבין שאתם חייבים לסייע לעצמכם

משה סעדה:  המקום הזה כשהוא לא מוסדר הוא מחולל פשיעה

משה סעדה:  זה אתם, אחר כך גם אנחנו, אחר כך כל החברה הישראלית

משה סעדה:  אני חושב שהגיע הזמן שהמדינה תיתן גזר אבל גם מקל

משה סעדה:  מי שיסדיר יסדיר, מי שלא יסדיר זה בסדר, מה שהמדינה נתנה היא יודעת לקחת

משה סעדה:  זאת הדרך היחידה שאפשר יהיה להתקדם

משה סעדה:  רק לקבל? זה לא יכול להימשך ככה

צביקה פוגל: תודה רבה

צביקה פוגל:  יושב ראש הוועד, בבקשה

סלים דנפירי: קודם כל אהלן וסהלן לכולם, אני שמעתי את השאלות

סלים דנפירי:  השאלות, כל אחד חושב מהצד שלו שהוא צודק

סלים דנפירי:  אני חושב שכשאתה מדבר עליו, אני צריך לארגן פה את כל הפרנסה שלי, שאני לא אעשה יישוב כמו תל שבע, כמו מקום אחר, שאין לו פרנסה, רק להיות - - - כי אם אתה מכניס אותי ליישוב במצב שלי בלי תכנית המתאר שלי, בלי אזור תעשייה, בלי מקור פרנסה, אני אשלם את המחיר והמדינה תשלם את המחיר הזה

סלים דנפירי:  אנחנו לא אומרים לא להסדרה, אבל - - -     

משה סעדה: אבל מה אתה רוצה, גם רכב?      

סלים דנפירי: אני לא רוצה לא רכב ולא כלום, תודה רבה לך

סלים דנפירי:  אני בדואי, זה החיים שלי, אני בן אדם שרוצה את מקור הפרנסה שלי, יודע כבשים, יודע גמלים, רוצה לימודים טובים

אליהו (אלי) רביבו: אבל, אדוני יושב ראש הוועד, קיבלתם במסגרת תכנית ההסדרה שתי חלקות, לבנייה למגורים ולפיתוח חקלאות

סלים דנפירי: לא, לא, לא קיבלתי

סלים דנפירי:  סליחה, אני אומר לך, לא קיבלתי

קריאה: מה זה לא קיבלתם? בהסכם הראשון זה מה שהיה, חמישה דונם

סלמאן אבן חמיד: אבל לא מיישמים אותה

אליהו (אלי) רביבו: לא, אני לא שאלתי אם מיישמים או לא

אליהו (אלי) רביבו:  חבר'ה, אל תטשטשו את זה, אני לא שאלתי אם מיישמים או לא, ישנה תכנית הסדרה שנותנת מענה מלא ומפורט

סלים דנפירי: תן לי אותה, איך שהיא עכשיו, ליד כולם

סלים דנפירי:  תן לי אותה

סאלם אבו עסא: כל הזמן דורשים, תכנית מתאר שלנו, אני בתור מנהיגות הצעירים, אנחנו דורשים מה שהממשלה, מה שהמדינה נתנה לנו ב-2003, ב-2000, בתכנית המתאר, תן לי אותה, אבל אתה בתור מדינה אף אחד לא רוצה לתת לי

משה סעדה: לא לקחתם אז?      

סאלם אבו עסא: לא, זה המדינה - - - תן לי תכנית מתאר, המדינה נתנה לי תכנית מתאר - - -     

משה סעדה: כל יום שאתם לא - - -      

סאלם אבו עסא: המדינה נתנה לי תכנית מתאר, למה אתה - - - תן לי מה שמגיע לי, מה שהמדינה נתנה לי אני אקח

צביקה פוגל: משה, יש לנו כלים ללמוד את הנתונים הרבה יותר טוב, לא בוויכוח פה

סאלם אבו עסא: אדוני, יש לי תכנית מתאר, המדינה נתנה לי, תן לי אותה

סאלם אבו עסא:  הוא, חבר הכנסת הזה, אתה, כל אחד פה, תן לי, מה שמגיע לי, מה שהמדינה נתנה לי אני רוצה

סאלם אבו עסא:  אבל אחרי זה, חברי הכנסת, לא נתנו, זה רק רישום על הדפים, לא נתנו

סאלם אבו עסא:  זו האמת, זו המציאות

סאלם אבו עסא:  נכון שמדברים איתך על תכנית מתאר, הבחורים האלה אומרים לך שהם לא רוצים, אנחנו רוצים, אבל תנו לי את תכנית המתאר שלי

אליהו (אלי) רביבו: אתה נראה כמו מנהיג, אתה נשמע כמו מנהיג, אבל אני רוצה לדייק את מה שאתה אומר

אליהו (אלי) רביבו:  נתנו לכם, לא לקחתם

אליהו (אלי) רביבו:  דייקו בנתונים

אליהו (אלי) רביבו:  לא שאתם משקרים, אבל אם מספרים טעות כמה פעמים היא לא הופכת להיות אמת

סאלם אבו עסא: תקשיב, יש לי הסכם עם הממשלה, עם המדינה, יש לי הסכם

אליהו (אלי) רביבו: חברים, שווקו קרקעות

צביקה פוגל: רביבו, אני לא רמ"י

סאלם אבו עסא: תקשיב, אני עכשיו, אתה בתור מדינה, נתת לי, אמרת לי: אתה בדואי, אתה בדרום הארץ, מגיע לך חמישה דונם, חצי לבנייה וחצי חקלאות

סאלם אבו עסא:  עד עכשיו אני מחכה, אתה לא נתת לי

סאלם אבו עסא:  חברי הכנסת, אף אחד - - -     

צביקה פוגל: בסדר, שמענו

צביקה פוגל:  סלים, בבקשה

סלים דנפירי: לכן אני אומר דבר אחד, כמו שאמר סלמאן, אני יודע שאתם אנשים רציניים ואני יודע שחלק פה רואה שאין לנו זכויות בכלל - - - זה אני יודע את זה

משה סעדה: אתה חושב שמגיע לכם את כל הזכויות?      

סלים דנפירי: אני שירתי במדינה, שירתי אותה מקיומה ועד היום ומגיע לי זכויות כמו שמגיעות לכם זכויות, ואני בן אדם בלי לימודים, בלי מקור פרנסה, בלי כלום, אתה אומר לי רק תתאכלס ב-300 מטר ו-50 מטר, ואחר כך נחשוב עליך

סלים דנפירי:  אני בן אדם שיש לו מקורות פרנסה, יש לי תכנית מתאר מאושרת, בוא תיישם אותה אם אתה צודק

סלים דנפירי:  תיישמו את התכנית שלנו ו - - - צודקים או לא צודקים

סלים דנפירי:  הנה הרשות מאשרת, קיבלתי או לא קיבלתי? אף פעם לא קיבלנו, פעם אחת עשו לנו שלושה חודשים מבצע, אם תוך שלושה חודשים תרשמו לי 1,000, 2,000 תקבלו, אם עברו שלושה חודשים הלך עליכם

קריאה: כמה רשמו? סלים, תגיד לו

צביקה פוגל: הבנו

צביקה פוגל:  חברים, זה לא יעזור לכם עכשיו ההתפרצויות האלה, תנו לנו להקשיב כדי שנוכל ללמוד

סלים דנפירי: כן

סלים דנפירי:  התרשמנו פעם אחת, אמרו תראה לי אם אתה רציני

סלים דנפירי:  התרשמנו, כמה, סלמאן? 530?      

סלמאן אבן חמיד: אני חושב שהיו 380 משפחות שרשמו שהם רוצים

סלים דנפירי: 380 משפחות

סלים דנפירי:  הלכנו, חתמנו, אדוני, על זה, קבוצה כזאת שאנחנו 380 משפחות, בסך הכול בביר הדאג' 500 משפחות, חתמנו על זה ולא קיבלנו כלום

סלים דנפירי:  חברים, אנחנו - - - של התכנון, של המינהל, שטח של החבר'ה האלה מתחת למדינה למטה, ואדוני השוטר המכובד, שהוא אחראי עלינו, החוק על העיני ועל הראסי, אבל בינתיים אני - - - קודם כל - - - אתה לא יכול לבוא לי לתוך האוהל הזה שאין לו אישור בנייה ולהרוס לו את הבית ולהגיד לו – הוא לא חוקי, אני לא חוקי, אני מודה בזה

סלים דנפירי:  אני לא חוקי, אדוני, מי אמר לך שאני חוקי בכלל? רק תסדיר אותי, תסדר את העניינים שלי, תן לי את מה שנתנה לי המדינה שלי ואחר כך תבוא אליי עם החוק ככה אני אעשה לך

צביקה פוגל: תודה רבה לך, אדוני

צביקה פוגל:  אחרון הדוברים יוסי, בבקשה

צביקה פוגל:  רק בבקשה בואו לא נפתח פה עכשיו ויכוח, תודה, רק עובדות

יוסי מימון: אני הייתי ברשות הבדואים מ-2011 עד 2018 ויש לי שלושה גביעים יחד עם בני בגין על השירות הטוב ו - - - באיזה שהוא שלב התחלנו לפתח וביקשנו להגיע להסדרה

יוסי מימון:  ישבנו פה שבועיים, אני ויעקב אמזלג, שהיה סמנכ"ל הרשות, הצבנו קרוון בכניסה כדי שיגיעו אנשים למקום, ולא חתמו, לא התחייבו ולא הגיעו

יוסי מימון:       באיזה שהוא שלב הגיע הסיכום הזה לשר אורי אריאל

יוסי מימון:  אני רוצה להסביר לכם, בתקופה ההיא מי שעבר מפזורה ליישוב קיבל 50,000 שקל, הייתה סמכות לראש הרשות להכריז על תא שטח להסדרה שזה הקפיץ את זה בפי שניים ל-100,000 שקל, רבע מהמגרשים פלוס 100,000 שקל להסדרה

יוסי מימון:  אף אחד לא הגיע

יוסי מימון:  באיזה שהוא שלב מסוים ניסינו עוד שיווק ועוד שיווק ועוד שיווק עד שהשר אורי אריאל אמר: הם לא רוצים? תפצלו את המגרשים, תורידו את החלק לחקלאות ואת החלק למגורים תחלקו לשניים וזה עדיין לא נעשה עד היום

משה סעדה: למה הם לא רצו?      

פרץ עמר: כי יש גורמים מסוימים שלא נותנים להם להיכנס

קריאה: זה לא נכון

משה סעדה: אנחנו רוצים לדעת - - -     

צביקה פוגל: משה, אנחנו צריכים ללמוד את זה, אנחנו לא נקבל פה תשובה

צביקה פוגל:  אתה צודק, הנקודה שלך נכונה, רק לא נקבל עליה פה תשובה

יוסי מימון: אני יכול להגיד לך, מהיכרות שלי עם העניין, אם יבואו 300, 400, 500 איש מחר ויגידו רוצה אני התכנית תצא לפועל

יוסי מימון:  חד משמעית

פרץ עמר: אני רוצה להגיד משהו, ואני חייב פה להגיד מילה טובה על ביר הדאג', ביר הדאג' הוא יישוב ציוני אני יכול לומר, אין פה טיפת לאומנות

אליהו (אלי) רביבו: עם זה התחלתי

פרץ עמר: זה יישוב שתרם את חלקו למדינת ישראל, התגייס לצבא, עדיין יש גששים בצבא מפה, נכון, יש ירידה בכמות המתגייסים, אבל אני חושב שמה שנכון היום ליישוב הזה ואני מפנה ליושב ראש הוועדה ולסמנכ"ל של המועצה, אתם חייבים להיכנס למשהו יותר אנושי

פרץ עמר:  כנסו למבנים, אתם יורדים לדקויות שבסוף אתם מתבגרים, לא תספיקו להיכנס בסוף לאותם מבנים

פרץ עמר:  תסדירו את העניין הזה

פרץ עמר:  אתם תהיו ראש החץ בהסדרה של כל המגזר הבדואי, זה חשוב מאין כמוהו, אתם חייבים להיכנס לסטנדרטים של אנושיות, אי אפשר לגור בחושות האלה

פרץ עמר:  תיכנסו, תקבלו את השירות הכי טוב שיש בעולם

פרץ עמר:       אנחנו ניתן לכם את השירות הכי טוב בעולם

פרץ עמר:  הצבא בא לפה ותרם את חלקו עם חיילות מדריכות כדי שהילדים פה ילמדו עברית, שיקדמו אותם בכל מיני דברים ובמקצועות שקשה להם ללמוד

פרץ עמר:  זו התרומה של הצבא

יניב שלמה: גם בחודש הקרוב הולכת לקום פה מכינה קדם צבאית

מירב בן ארי: שזה חדש

קריאה: בשבועיים האחרונים גייסנו ארבעה חבר'ה לשמור על בסיסים בשישי-שבת

קריאה:  אתה צריך לדעת את זה

פרץ עמר: אני יודע, אני יודע

פרץ עמר:  אני אמרתי, יש פה דברים חיוביים מאוד בכפר

פרץ עמר:  אני חושב שיש פה משהו שצריך להיות פה אמיץ, לעשות את הצעד ולקבל את ההסדרה שהמדינה מציעה

פרץ עמר:  אתם תשנו את פני הנגב 180 מעלות, אתם תירשמו בהיסטוריה

פרץ עמר:  תעשו את זה, זאת הזדמנות שלא תחזור על עצמה

פרץ עמר:  תעשו את זה כי זה בדיוק הזמן, אנחנו איתכם וכולנו נהיה איתכם

סלים דנפירי: רק מילה אחת, שמעת את מה שאמר אדוני השוטר, וגם אנחנו אמרנו לכם, רק - - - תקבל הסדרה של כל היישוב

צביקה פוגל: אני רוצה להודות לכם על זה שאתם מארחים אותנו פה

צביקה פוגל:  אני רוצה להודות לכם על הפתיחות ועל האומץ לומר את הדברים כמו שהם וזה מאוד חשוב

צביקה פוגל:  אני מאוד שמחתי לשמוע שאין פה מעורבות לאומנית כי זה דבר מאוד חשוב

צביקה פוגל:  אנחנו הוועדה לביטחון לאומי, הדאגה הראשונה שלנו היא לביטחון הלאומי

צביקה פוגל:  אני אומר לכם שבכל צעד שתעשו לכיוון הזה אנחנו בכנסת נהפוך כל אבן אפשרית כדי לאפשר לכם לחיות בכבוד, אבל אתם חייבים להיות איתנו שותפים גם במאבק למען הביטחון הלאומי

צביקה פוגל:       אני שומע על כל הנושא של גידולי סמים ועבריינות ופשיעה והברחות ונשק וכל מיני דברים כאלה

צביקה פוגל:  חברים, אם זה יידבק בכם לא תראו אותנו לידכם

צביקה פוגל:  אני אומר לכם את זה

צביקה פוגל:  אתם רוצים לקבל, ומגיע לכם, אני חושב כמוכם, אני גרתי עד לפני 15 שנה במיתר, אני מכיר את הנגב יותר טוב מכל אחד מכם, תאמינו לי, הייתי ראש מטה פיקוד דרום, כל השירות שלי כמעט היה פה בדרום, שיבטה, שקרובה לפה, אני מכיר את האזור הזה היטב

צביקה פוגל:  אתם רוצים להשתלב במרקם החיים של מדינת ישראל תשתפו פעולה עם החוקים של מדינת ישראל

צביקה פוגל:       ביום שזה יקרה ונרגיש שיש לנו שותפים אין אבן שלא נהפוך בשבילכם בכנסת כי יש לנו עניין, יש לנו עניין שתגדלו את הילדים שלכם כמו שצריך, יש לנו עניין שתעבדו ביחד איתנו, תפתחו איתנו את הנגב

צביקה פוגל:  יש לנו עניין משותף

צביקה פוגל:  אתם רוצים שזה יקרה? בדיוק כמו שאמר מפקד המחוז, תשתפו איתנו פעולה

צביקה פוגל:  לבד לא נצליח לעשות את זה, לבד אתם לא תצליחו את זה

צביקה פוגל:  אז אם אתם רוצים מלחמה, אין שום בעיה, אני יודע לעשות גם את זה, אני מציע לכם, היד שלי לרשותכם, הוועדה לביטחון לאומי לרשותכם, תוכיחו לנו שכדאי לנו לעשות את זה, בלי מלחמות

צביקה פוגל:  תודה רבה

צביקה פוגל:           (בהמשך הסיור – רתמים)     

שרה דורון: (חסר) מה שאומרים, היעדר המשילות

שרה דורון:  שתבינו את המשמעות של האירוע, אנחנו בקשר הדוק מאוד עם מפקד המחוז וכל אנשיו

שרה דורון:  התקשר עכשיו מפקד משטרת שגב שלום על איזה שהוא אירוע רגיש שאנחנו מטפלים בו ממש בשעות האחרונות

שרה דורון:  אבל בסוף המשילות הזאת זה אומר ששירה, הדוברת שלי, שהצלנו אותה מחיים בצפון תל אביב, הבאנו אותה פה לכפר רתמים, תחשבו מה היה קורה אם היה הייתה צריכה להישאר בצפון תל אביב, מי יודע מה היה יוצא

מירב בן ארי: מה רע בתל אביב?      

שרה דורון: אני מת על תל אביב

משה סעדה: לא, היא פשוט בעד הרפורמה ולא אפשרו לה לגור שם

שרה דורון: אני מת על תל אביב, אבל עדיין אני חושב שהיא שמחה שילדיה גדלים פה, חמשת ילדיה יש לומר

שרה דורון:  אבל כששירה יוצאת לכביש היא נתקלת במה שמוגדר בין בריונות לטרור על הכבישים

שרה דורון:  זה קורה כל יום, כל שעה

שרה דורון:       משטרת ישראל לא מסוגלת, בתנאים שיש לה היום, ואני מכיר קצת את השמיכה, יש יצירתיות, יש נחישות, יש תודעת התקפה, כל הדברים האלה שהמחוז מקדם, הם לא יכולים בארגז הכלים שיש להם, חסרים פה 300-200 שוטרים, עוד כמה עשרות ניידות

קריאה: 850 שוטרים

שרה דורון: הנה, אומר את זה קצין משטרה בהשאלה

שרה דורון:  אז ברור שהם לא מסוגלים לעשות את זה לבד והמשימה, בסוף כל התקציבים שאמרו, ואגב אני רוצה להגיד דווקא כאן, שתשמעו את זה, היה השר לביטחון פנים הקודם וסגנו, עשו עבודה מצוינת ואישרו 2

שרה דורון: 4 מיליארד שקל, כש-1

שרה דורון: 2 מיליארד שקל כבר היו צריכים להיכנס

שרה דורון:  ומה שחשוב זה רצף תפקודי ובאמת להבין שבמרחב הזה של 20% משטח מדינת ישראל זה רמת הנגב, גם אם תהיה לנו המשטרה הכי גדולה שיש זה מסובך להתעסק עם זה

שרה דורון:       מה כן? צריכים פה להבנתי להגדיל את החיכוך

שרה דורון:  אני אומר לכם את עמדתי בעניין הזה של ביר הדאג', הגדלת החיכוך ובאזור הר הנגב אנחנו מוכנים אפילו לקחת אחריות

שרה דורון:  הגדלת חיכוך זה אומר שלא יכול להיות שכל שבוע, כל שבוע אני נכנס לביר הדאג' ובבית ספר אין דגל ישראל

שרה דורון:  אין דגל ישראל בתיכון שם

שרה דורון:  אני מתקשר למנהל בית הספר, למה אין דגל? אה, ירד, היה בכביסה וזה וזה וזה

שרה דורון:  אין דגל ישראל זה אומר שאנחנו לא נמצאים שם

שרה דורון:       האמירה להגדיל חיכוך זה אומר שלא יכול להיות שהמדינה תשקיע שם למעלה מחצי מיליארד שקל, אני חושב שאני אפילו בהערכת חסר, בתי ספר, מעונות יום, גני ילדים, מה שאתם רק רוצים, ובסוף שני בתים בהיתר

מירב בן ארי: ראינו את שני הבתים

שרה דורון: מוטי זאנה קב"ט המועצה, התחיל בתקופה החשמונאית, יבנה פרגולה לא חוקית אנחנו נוריד לו את זה, אבל באה אליי יחידת הפיקוח של משרד האוצר, אומרים לי: תאכוף על הבדואים, יש לי פקח אחד

שרה דורון:  שתבינו, פקח אחד, הוא יצליח לאכוף את הסיפור של הבנייה הלא חוקית הבדואית, זה הרי הזיה

משה סעדה: ארנונה הם משלמים?      

שרה דורון: לא, ארנונה זה לא קשור אליי כי הם במועצה אחרת, אבל מה שחשוב זה הגדלת החיכוך

שרה דורון:  מפקד מל"י כדוגמה, כל היוזמות שלו, אני לא יודע אם אתם מכירים, דוגמה טובה

שרה דורון:  זה אומר שמדינת ישראל צריכה להיות בתוך ביר הדאג' על כל המשתמע מזה, מאכיפה ועד כמובן חינוך ותעסוקה וכל מה שאתם מדברים

שרה דורון:  בלי זה אנחנו נמשיך לראות אותם על הגדר

שרה דורון:  למרות שצריך להגיד על אוגדה 80 ובעיקר חטיבת פארן שהצליחו להוריד מ-70 טון הברחות למצב של פחות מ-20 טון ויחידת מג"ן כמובן

שרה דורון:       אחד הדברים הטובים שעשה פרץ עם מפקד הפיקוד, שטולדנו ופרץ התחילו לעבוד ביחד

שרה דורון:  מאז 'שומר חומות' זו הייתה הפעם הראשונה שעשינו באיד אל אפטר את הארוחה, דקה אחרי זה התחיל - - -     

משה סעדה: איך היה פה ב'שומר החומות'?      

שרה דורון: אני אגיד

שרה דורון:  פרץ וטולדנו אמרו לבדואים שם, אנחנו נירה על הגדר וזה מה שהם התחילו לעשות וזה בסדר גמור

שרה דורון:  המפגש הזה, זה שמשטרת ישראל חייבת להיות בתוך ביר הדאג', זה שהצבא צריך להיות בתוך ביר הדאג', זה שמשרד החינוך צריך להיות בתוך ביר הדאג', מדינת ישראל צריכה להיות בתוך ביר הדאג' אחרת לא תהיה שם משילות

שרה דורון:  אי אפשר לעשות את זה בשלט מרחוק, זה לא עובד

שרה דורון:  אי אפשר גם שהמשטרה תעשה את הכול, אנחנו כל הזמן אומרים משטרה משטרה, המשטרה לא יכולה לעשות הכול, היא גם לא צריכה לעשות את הכול

שרה דורון:       לגבי הר הנגב, אני רוצה להגיד בכל זאת איזה שהיא מילה, שתכירו

שרה דורון:  אני באתי עם יוזמה שמאיר דויטש מאוד מאוד תומך בה, הוא אפילו רצה לקדם אותה, מאיר ובועז, שניקח אחריות על האוכלוסייה הבדואית בהר הנגב כיישוב ברמת הנגב

שרה דורון:  יש לנו 15 יישובים, היישוב ה-16 יהיה יישוב בדואי

שרה דורון:  מאיר תומך, אני לא יודע אם אני רוצה את זה, אבל למה אמרנו את זה? כי כשאתה מנתח את מה שקרה בנגב ב-40-30 השנה האחרונות זה בדיוק העניין, אין שום ניהול של האירוע הזה

שרה דורון:       אני אומר לכם, הוא מאוד לא אוהב שאני אומר את זה, אבל אם רוביק דנילוביץ' ייקח אחריות על תל שבע כנראה תל שבע תהיה במקום אחר, חד משמעית

שרה דורון:  כי רוביק יודע לנהל את הדברים וראש המועצה בתל שבע הוא כבר חודשיים לא יוצא מהבית, חצי שנה הוא לא יוצא מהבית כי אם הוא ייצא הוא כנראה לא יחזור

שרה דורון:  זה מדינת ישראל

שרה דורון:  לכן עוד פעם, אם המדינה רוצה משילות היא צריכה להגדיל חיכוך על כל המשתמע מכך, כולל לנהל את הדברים האלה

שרה דורון:  אגב זה מה שעשו ברמת נגב, עצמו עיניים 30 שנה והנה יש לנו פה ביר הדאג'

שרה דורון:       אבל אני רוצה שתצאו באופטימיות

שרה דורון:  אנחנו מתכוונים ליישב את הנגב, אנחנו לא מתכוונים לוותר, אנחנו פשוט רוצים לקחת אחריות ולנהל את הדבר הזה יחד עם השותפים

משה סעדה: יישובים חדשים יש פה?      

שרה דורון: יישובים חדשים יש בצד השני, נווה תמרים, החלטת ממשלה ראשונה ב-1999, החלטת ממשלה שנייה ב-2019, אני לא יודע אם להמליץ לך לקנות שם בית

משה סעדה: הציעו לי

משה סעדה:  המדינה לא מאשרת, למה?      

שרה דורון: המדינה אומרת כל הזמן שצריך לעבות את הישנים

שרה דורון:  עזבו, אני אומר פה, באגן רביבים, בביר הדאג' 10,000 בדואים, צריכים לפחות 10,000 יהודים פה

שרה דורון:  אגב זה הבדואים אומרים את זה

שרה דורון:  כבוד היושב ראש, הבדואים אומרים: יהודים מביאים לנו תשתיות, פרנסה, תעסוקה

משה סעדה: מי מונע? מי האיש הרע? מי מונע את זה? לכאורה זה מתבקש, יש פה שטח, יש ציבור שרוצה לקנות?      

שרה דורון: חברים, שאלות? נתנו לי עשר דקות, נראה לי שעמדתי בזה

משה סעדה: לא, אני רוצה לדעת מי מונע

שרה דורון: בתחום התכנון יש ראש ממשלה חליפי, מי היה אחרון ראש הממשלה החליפי, אתה זוכר?      

משה סעדה: לפיד, בנט

שרה דורון: טעות, לא נכון, קראו לה דלית זילבר, היום קוראים לו רפי אלמליח

שרה דורון:  זהו

משה סעדה: מה זה?      

שרה דורון: על מינהל התכנון שמעת? מינהל התכנון הוא שולט במדינת ישראל

שרה דורון:  לא הדיפ סטייט, מה שאתם אומרים שם במשרד המשפטים, עזוב, אתם לא בכיוון, אני אומר לך את זה

מירב בן ארי: למה אתה שובר לו? הוא עשה לנו קמפיין שלם

מירב בן ארי:  למה אתה שובר לו פה את כל החלומות שלו?      

שרה דורון: אני אומר לך, הדיפ סטייט זה לשכת התכנון

שרה דורון:  אני אומר גם להם את זה, אני חבר ועדה מחוזית, אני יושב ראש ועדה מקומית, תהליך תכנוני היום במדינת ישראל לוקח בערך פי שלושה מאשר כל מדינות ה-OECD

אליהו (אלי) רביבו: ויש כאלה שימליצו לך לדייק, שהדיפ סטייט שולח נציגים גם למינהל התכנון

שרה דורון: עזוב, כדי שלא תחשבו שאני התכוונתי לזה ברצינות, אני אומר ברצינות, מדיניות התכנון של מדינת ישראל, שהיא לגיטימית, אני לא חושב שהיא מתאימה לנגב, היא נגד התיישבות חדשה, היא בעד צמצום וצפיפויות גדולות, כי באמת מרכז הארץ במדינת ישראל הוא מטורף, אבל פה בנגב - - -     

משה סעדה: צריך להכפיל את מדינת ישראל, 50 שנה זה נתון שיקרה

שרה דורון: 20 שנה

שרה דורון:  ופה בנגב מדיניות התכנון הארצית לא מתאימה, פה צריך לפתח ארגז כלים אחר שיאפשר את חיזוק ההתיישבות

שרה דורון:  אגב, גם אני לא בעד התיישבות חדשה בכל מקום

שרה דורון:  לפני שש שנים, כשיואב גלנט היה שר השיכון הוא העביר החלטה על הקמת חמישה יישובים, אחד מהם נקרא שלח, בדרך לניצנה, לא בדרך לשום מקום

שרה דורון:  שאלתי אותו למה צריך להקים את זה, נמנע התפשטות, אבל אין שם התפשטות, אין שם בעיות

משה סעדה: לא, איפה שצריך

שרה דורון: בדיוק

שרה דורון:  אז גם פה, יושב פה מנהל מחוז דרום של רשות הטבע והגנים גלעד גבאי, גם איתם אנחנו עובדים ככה

משה סעדה: אבל רשות התכנון כפופה לשר הפנים

שרה דורון: נכון, או לשר האוצר

יוסי מימון: סעדה, יש את חטיבת ההתיישבות שיש לה תכנית אסטרטגית לנגב שישבה עם כל האנשים פה וחשוב לשמוע

יוסי מימון:  מינהל התכנון רואה כלכלית

שרה דורון: לא, האוצר רואה כלכלית, מינהל התכנון רואה צפיפות, רואה תכנון

יוסי מימון: אבל הוא יעשה את זה במרכז כי שם יותר זול ומכניסים יותר כסף

קריאה: אבל גם פה היא תקבל כסף

יוסי מימון: זה בדיוק העניין, אני אשב איתך ואני אראה לך את התכנית של מינהל התכנון - - -     

שרה דורון: סיפור ההתיישבות במדינת ישראל זה אירוע

שרה דורון:  אנחנו נוהגים לומר, ב-46' הקימו 11 נקודות בלילה, היום לא תקים ב-11 שנה נקודה

שרה דורון:  חברים, תודה שבאתם

צביקה פוגל: חבריי חברי הכנסתם, אתם רוצים לשאול משהו, להעיר?      

מירב בן ארי: אני רק רוצה להעיר שנראה שהביטחון בתוך היישוב נראה טוב

שרה דורון: בתוך היישוב?      

מירב בן ארי: אם אתה משאיר אופניים לא קשורים זה מבחינתי –      

משה סעדה: היא אומרת שבתל אביב אין לה את זה

מירב בן ארי: מה זה בתל אביב? בתל אביב גם אם אני אשאיר קשור יגנבו פה, זה לא חוכמה, אין תחרות פה בכלל

מירב בן ארי:  אני רק אומרת שכשאתה נכנס ליישוב, שאלתי כמובן את המאסטר פה, יניב, למרות שאת כל החבורה אני מכירה, במיוחד את אלה שבאמצע, את אורי זה מאירועים שמחים יותר מאשר הנגב, ואז יניב אמר לנו שהקשרים ביניכם טובים, בין ביר הדאג' לרתמים

מירב בן ארי:  זה סתם מראה לי על הביטחון של היישוב

שרה דורון: אחת, לאנשי רתמים ולרביבים מגיע צל"ש על יכולת ההכלה שלהם

שרה דורון:  זה לא נעים שרצים פה מסביב לגדר ומציקים אם זה בטרקטורונים כשפורצים לך הביתה, וברביבים בכלל, לפעמים הם קצת מבולבלים אז הם מאשימים את עצמם כאילו שהם לא בסדר

אליהו (אלי) רביבו: ואני מבין שזה הולך וגובר כברומטר, ככל שיש אכיפה כלפיהם שם אז אתם תג המחיר

שרה דורון: תג מחיר פה, נכון

שרה דורון:  עכשיו אנחנו בתחילת שינוי, אנחנו רואים איזה שינוי, מצליחים לסגור מעגלים עם הצוות של פרץ, אבל באופן כללי רמת הביטחון בתוך היישוב היא גבולית

משה סעדה: אפשר להסתובב בלילה?      

מירב בן ארי: אנחנו עשינו סיבוב

שרה דורון: מירב, אני אגיד לך דבר כזה, ברגע שהוא יוצא משער היישוב הוא כבר מאוד מאוד לא בטוח, הוא מתמודד עם בריונות

מירב בן ארי: זה אמרת, זה אני מבינה

שרה דורון: זה חד משמעית

שרה דורון:  בתוך היישובים, גם אני מאז שהגעתי, אני מ-95' פה, אני גר במדרשת בן גוריון, אני במקור מכרמיאל, מהגליל, מעולם לא נעלנו את הבית

שרה דורון:  מה קרה? כשהיה אירוע לפני שלוש שנים, אירוע קשה בעזוז, ניסיון למעשה סדום לילדה בת עשר

מירב בן ארי: לא ניסיון, מעשה

שרה דורון: ניסיון לאונס, אבל לא - - -     

משה סעדה: הורידו את האונס

משה סעדה:  היה אונס

שרה דורון: זו הפעם הראשונה בחיים שלנו שאנחנו סגרנו את הבית

שרה דורון:  מה קורה? אז נכון, האופניים עוד לא, אבל לאט לאט אתה מתחיל לשנות את אורחות החיים שלך

שרה דורון:  אז אומרים, טוב, מה אתם רוצים? תוציאו את המפתחות מהרכבים, תנעלו את הזה, תשימו סורגים, אבל צריכים לזכור, אנחנו בארץ ישראל, למה יהודים בארץ ישראל צריכים לחיות בתוך גדרות, מצלמות?      

מירב בן ארי: בסדר, גם צרפתים בצרפת חיים עם גדרות

מירב בן ארי:  לא המצאנו את העבריינות

שרה דורון: לא יודע, אנחנו שמנו 200 מצלמות

מירב בן ארי: יש יישוב צפרירים במטה יהודה, נראה כמו כלא אלקטרז, אתה עוד במצב טוב

קריאה: הוא רוצה להביע דעה, אבל הוא מפחד שתעלה לו את הארנונה

שרה דורון: בנושא הארנונה אני אגיד דבר כזה, אם עוברת פה יונה אני מחייב על שובך

בועז: אני ממושב רתמים

בועז:  בנושא הבדואים והביטחון האישי, אני עוסק הרבה שנים בבדואים, הייתי הרבה שנים ברמ"י, בשנה האחרונה אני עובד בעמותת 'אחריי', אני מנהל מכינה של בדואים לשירות במשטרה ובשב"ס

מירב בן ארי: סליחה, זה גם של המשטרה, שלנו

מירב בן ארי:  בעיניי זה מדהים

מירב בן ארי:  אנחנו נלחמנו על המכינה הזאת

בועז: אז אני מתעסק עם האוכלוסייה הרבה

בועז:  לשאלה שלך, למה זה נראה ככה ואיך זה, הנטו זה לא בגלל מה שהולך בחוץ, זה בגלל החוסן של הקהילה פה

בועז:  אם תיקחי את תושבי תל אביב, תשימי אותם בבתים כמו שהם אני בטוח שהם כולם ינעלו, כולם יסגרו, חיים בפחד

בועז:  ברגע שיש לך קהילה חזקה וחוסן חזק, יהיו פה טילים, יהיו פה מחבלים, זה יישאר אותו דבר

בועז:  זה גם מה שאנחנו מקפידים

בועז:      האירוע האחרון שהיה, לפני חודש וחצי, גנבו פה טרקטורון, נכנסו

בועז:  הרבה שנים יש לנו את הגדרות, לאחרונה יש עלייה בחוליות שמסתובבות פה, נכנסו לתושב פה ליישוב, הטרקטורון בחלון של חדר השינה שלו, הטרקטורון היה מפורק, כי הוא היה באמצע טיפול, נכנסו, חתכו את הגדר, יש לנו שמירה בלילה שאנחנו שומרים, תושבים שומרים, הגיעו לטרקטורון, חיברו לו את הגלגלים, תוך כדי שהוא ישן, ממש מעבר לחלון, הוציאו את הטרקטורון ולקחו

בועז:  הלכנו אחרי העקבות, נכנסנו לתוך ביר הדאג', כמובן זה לא הם, זה חוליה מרהט שמסתובבת, כמובן, לא משנה, בסופו של דבר הקהילה פה, בגלל שהוא יילחם לבד, נלחמנו ביחד, יצאנו לצומת, הפגנו, נלחמנו מול המשטרה, מול כולם, בסופו של דבר הטרקטורון הוחזר

בועז:  זה מפתיע

בועז:      סיוע חזק מאוד של המשטרה, סיוע חזק עם הקשר שבנינו, יש לנו קשר עם תושבים בתוך ביר הדאג', חיבור מאוד טוב, אז מצליחים לייצר דברים כאלה, אבל עדיין מסביב יש תושבים שכן, אני רואה אותם כל יום, אני מכיר ויודע שיש כמה צדדים

בועז:  רוב התושבים פה לא מכירים, וזה חלק מהעניין, אני קצת מתבאס על בית המרקחת החדש, כי עד עכשיו בית המרקחת היה בביר הדאג', היו חייבים להיכנס לביר הדאג' ותושבים שבחיים לא היו בביר הדאג' נכנסו לביר הדאג'

קריאה: אז נעשה לכם את הדואר שם

בועז: ההיפך, לדואר הם באים אלינו

בועז:  יש פה תיבת דואר ויש אנשים שמגיעים לפה, משלחת מעלי אקספרס מגיעים לפה

אליהו (אלי) רביבו: יש בני המקום שם שמועסקים על ידיכם?      

בועז: יש פה ביישוב מועסקים

שרה דורון: אצלי במועצה יש בדואים, לא בעובדי קבלן

שרה דורון:  אצלי במועצה יש עובדים מביר הדאג', עובדים מעולים, חלק מעולים, כמוני כמוך, רוצים לגדל את הילדים שלהם בשלום

שרה דורון:  עשינו מהלך חשוב של כל הנושא של הגברת חיכוך

שרה דורון:  זה נשמע כאילו לא טוב, אבל היום יש לנו 14 מטפלות מביר הדאג'

שרה דורון:  יש הרי מחסור במטפלות בכל הארץ, יש לנו פה מביר הדאג' 14 מטפלות ביישובים

שרה דורון:  זה לא היה מובן לתושבים שאת הילד שלהם –      אני אומר לכולנו, שני דברים שאנחנו יכולים ללמוד מהם

שרה דורון:  האחד, הפרויקט שנקרא שיטור מועצתי עובד

שרה דורון:  תראו מה שקרה במרחבים ובני שמעון, ירידה, אצלנו לצערי יש עלייה

שרה דורון:  זאת אומרת שאם השיטור המועצתי, ארז מכיר את זה היטב, יורחב, זה יעזור למשטרה ולנו לעבוד ביחד ולהוריד את הדבר הזה

שרה דורון:       והדבר השני שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו, היום נולדו בסורוקה כמה עשרות רבות של ילדים, יהודים ובדואים, השאלה בעוד 20 שנה איפה יהיו הילדים האלה, האם הם יהיו מבריחים על הגדר, הם יהיו - - -     

אליהו (אלי) רביבו: נשאלנו את אותה שאלה מהצד השני

שרה דורון: בדיוק, אז זאת השאלה

שרה דורון:  תודה לכם

פרץ עמר: אני ברשותכם אגיד דבר מאוד חשוב

פרץ עמר:  התושבים פה ברתמים הם עוגן התיישבותי ביטחוני ואני חושב היחידי הבודד שנמצא כאן

פרץ עמר:  אסור לגרום לו להבין שהמאמצים שלו יורדים לטמיון

פרץ עמר:  נבנה פה יישוב מדהים שהוא אפילו מודל לחיקוי בכל מקום אחר בארץ

פרץ עמר:  אנחנו עברנו על האזור הישן, כשנחזור תעברו באזור החדש, זה לקנא במבנה הזה

פרץ עמר:  זה יכול לקרות רק כשיש אנשים חזקים שיש להם אידיאולוגיה והם מוכנים לעבור כברת דרך כדי להגיע לאן שהם מגיעים

פרץ עמר:       כל אירוע כאן קטן יכול ליצור פה תזזית לא פשוטה לתושבים, בעיקר לנשים שביניהם, חלקם עובדים בבאר שבע, לוקחים את הילדים לגנים בבאר שבע, הם חוזרים על הכביש עם הילדים במתקני הריסון על הציר שאותו בחור מופרע משתולל בכביש

פרץ עמר:  אלה דברים שאנחנו צריכים לתת בהם את המקסימום של הביטחון

פרץ עמר:  אני חושב שאם אנחנו לא נעשה את זה אנחנו נאבד פה חבל ארץ משמעותי, ואם תשאלו את בן גוריון, הכי משמעותי

פרץ עמר:  איך רוביק דנילוביץ' אומר? אם בן גוריון היה חי ורואה מה שקורה היום פה היה מת

פרץ עמר:       אז זו המשמעות של העניין ואני רוצה בהזדמנות הזאת באמת להגיד לתושבים תודה על מה שהם עושים, זו שליחות אמיתית וזה ביטחון אמיתי

פרץ עמר:  דיבר ערן, צריך עוד התיישבויות כדי לעגן את הדבר הזה בצורה הרבה יותר רחבה ולתפוס את תא השטח הגדול הזה שיש לו מניפה ענקית, שאם לא יקומו התיישבויות נוספות אז זו נקודה אחת

פרץ עמר:  בקום המדינה עשו 11, לפחות תעשו 22, כדי שזה יתפוס טוב

פרץ עמר:  שוב, תודה, תודה על האירוח

צביקה פוגל: קודם כל תודה רבה לרתמים על האירוח

צביקה פוגל:  פעם אחרונה שהייתי כאן זה נראה הרבה פחות פורח, עכשיו זה נראה הרבה יותר יישובי ממה שהייתי פה, והייתי פה לפני שבע-שמונה שנים, כך שעברו הרבה שנים מאז

צביקה פוגל:  ערן, תודה רבה

שרה דורון: מתנצל שלא הייתי איתכם כל הזמן, אבל היה אצלי שר הרווחה

מירב בן ארי: מרגי זה חשוב מאוד

שרה דורון: מרגי גם חבר וגם איש מדהים

צביקה פוגל: זה בסדר גמור

צביקה פוגל:  אני הייתי חבר טוב מאוד של קודמך, לצערי הרב הוא נפטר טרם זמנו

צביקה פוגל:  אני מכיר את המקום הזה היטב, אני חייתי פה בנגב הרבה מאוד שנים

צביקה פוגל:  אנחנו כל הזמן מחפשים כוועדה לביטחון לאומי איך לשפר את הביטחון האישי ואת המשילות ואת הכול

צביקה פוגל:  אני אומר לכם שאחד הדברים המאוד בולטים פה, במיוחד הדברים של ערן, והשלים את זה גם מפקד המחוז, זה שאחת הדרכים להתגבר על חוסר משילות לפעמים ועל הביטחון האישי זה החיכוך, שדיבר עליו ערן

צביקה פוגל:       אני רואה את החיכוך הזה דרך ההתיישבות, זאת אומרת אחת המגמות שאני מניח שכולנו נסכים עליה זה הצורך לייהד גם את הנגב וגם את הגליל

צביקה פוגל:  ככל שנעלה פה יותר יישובים יהודיים כך נגביר גם את המשילות וגם את הביטחון האישי

צביקה פוגל:  אז במקביל לזה שאנחנו נעביר את מה שצריך כדי שהמחוז הזה יהיה יותר חזק ויסייע לכם במה שצריך אנחנו ננסה לעזור לכם גם בכל נושא ההתיישבות

צביקה פוגל:  תנצלו את הוועדה הזאת לביטחון האישי ולמשילות

צביקה פוגל:  תודה רבה

צביקה פוגל:           (בישיבת הסיכום)     

צביקה פוגל: אני מקווה שאין לכם יותר מדי דברים לומר, אבל את הדברים החשובים חשוב שנאמר כי בסוף, אתם יודעים, אנחנו יוצאים מכאן, חוזרים לכנסת, בעיקר אנחנו חברי הכנסת ואמורים לקחת את הדברים העיקריים שעלו כאן וללכת לעבוד להניע תהליכים שבאמת יאפשרו לנו לממש את מה שאנחנו רוצים, את הביטחון האישי, את המשילות, את תחושת הגאווה בנגב שלנו, בייהוד של הנגב

צביקה פוגל:  אז כדי שבאמת לא נפספס, כל מי שיש לו משהו להגיד לסיכום מעבר לתודה למארח שלנו, אז בבקשה הפנקס פתוח, היד רושמת

אבי לוי: אני רוצה להגיד תודה רבה על זה שהתארחתם אצלנו, אני מקווה שהצלחנו להעביר את מה שאנחנו חווים ביום יום ובהמשך לשיחות שהיו לנו בדרך לתצפית

אבי לוי:  אנחנו מבינים שככל שנהיה חזקים יותר, גדולים יותר, עם אמצעים משמעותיים יותר כמו שהבנתם איך זה עובד אנחנו נצליח להשפיע יותר בהרבה מאוד מעגלים, בדגש על כל המשימות שמוטלות עלינו

אבי לוי:       בהמשך למה שאני ואתה דיברנו, אם אנחנו נוציא 20 אופנועים במשמרת ואני יכול לתפוס את כל הצירים בו זמנית אז תחשבו איפה אנחנו נהיה אל מול האזרחים, זה הדבר היותר משמעותי

אבי לוי:  השימוש באמצעים, שאולי מגבילים אותנו פחות יותר, איפה זה ישים אותנו כשאנחנו נהיה עם כל שלל האמצעים אל מול כל המשימות

אבי לוי:  אני מקווה שייצאו מכן הרבה מאוד דברים כי זה לא למשטרת ישראל, זה פחות למחוז הדרומי, זה יותר לאזרחים בדרום כי לזה אנחנו נועדנו

אבי לוי:  ושוב פעם להגיד לכם תודה רבה

אברהם דויטש: דבר ראשון תודה רבה, באמת היה מאלף, ותודה רבה גם לחברי הכנסת שבאו והשקיעו את הזמן ללמוד את האירוע הזה, זה לא מובן מאליו, אני באירוע הזה עם חברי כנסת הרבה מאוד שנים

אברהם דויטש:       אתמול בלילה היה לי קשה להירדם, לשכן שלי יש בעיה עם הביוב ואני לא מצליח להירדם, הרבה יתושים, אני לא מצליח להרוג את כולם

אברהם דויטש:  ברור שכדי לפתור את בעיית היתושים צריך גם לטפל בבעיית הביוב

אברהם דויטש:  לענייננו, ברור שחוסר המשילות בנגב קשור להסדרה, האכיפה פה קשורה, זה ברור לכולם וברור שאת האירוע הזה של ההסדרה אי אפשר לפתור בלי ראש הממשלה

אברהם דויטש:  זה אירוע אחד ענק, גדול, דיברנו עליו, בעיניי רוב היום הזה התעסקנו בסיפור הזה של ההסדרה, מה האתגרים להסדרה

אברהם דויטש:  ברור שכשיש אוכלוסייה של בין 100,000 ל-150,000 אנשים שגרים בפזורה היכולת לעשות פה אכיפת חוק היא קטנה, או היא לא כל כך משמעותית כי בסוף אנחנו מכירים את השטח

אברהם דויטש:      ברשותכם, אני לא אגע בהסדרה, יש את התכנית ששיקלי מקדם, אלה רעיונות שגם התחילו בזמן הקודמת, וגם זה הזמן להגיד תודה למירב על כל ההשקעה שלה כשהיא הייתה יושבת ראש הוועדה

אברהם דויטש:  באירוע הזה, נדבר על הרגל של האכיפה

אברהם דויטש:  במדינה מתוקנת המשטרה יודעת להתעסק ב-1% מהאוכלוסייה, נגיד, למה? כי יש הרתעה

אברהם דויטש:  כשאין הרתעה אז מגיעים ל-10% או ל-20% מהאוכלוסייה ואז זה גדול על המשטרה, היא לא יכולה להתמודד עם זה לבד

אברהם דויטש:  וזה האירוע שבו אנחנו נמצאים עכשיו, יש פה חוסר הרתעה

אברהם דויטש:       אני מכיר פה את האנשים וכולם פה משקיעים את המקסימום שלהם, ומפקד המחוז, רק מחמאות על ההשקעה של משאבים וכו', אבל חסר פה משהו בהרתעה

אברהם דויטש:  זאת אומרת בסוף העבריין, שווה לו לשתול סמים, גם אם ישרפו לו ישתול עוד פעם, או עבריין שעושה את האלימות, שווה לו להתנהג בצורה כזאת

אברהם דויטש:  ואז השאלה איך מייצרים את ההרתעה

אברהם דויטש:       אז יש פה שרשרת של אכיפה, אולי זה קשור קצת לפירמידת האכיפה, בשרשרת האכיפה אם חוליה אחת חסרה אז כל המעגל הזה לא קורה

אברהם דויטש:  צריך את האזרח שמתלונן, אם הוא לא מתלונן אז כביכול אנחנו לא חושבים שיש תופעה כזאת בגלל שהוא לא מתלונן, צריך את השוטר שתופס את העבריין, צריך את הפרקליט שיגיש את כתב האישום וצריך את בית המשפט שיכניס לכלא וצריך בתי כלא

אברהם דויטש:  אם אני לא טועה, מירב, כשאת עשית פה שיחות עם שופטים אחד הדברים שהם הסבירו זה שיש מחסור במקומות כליאה ולכן צריכים לשקול כמה פעמים לפני שמכניסים לכלא ועד כמה האם עדיף לי לשחרר את הרוצח או את זה שזרק את האבן

מירב בן ארי: גם אם לא לשחרר את הרוצח, ההתמודדות היום יומית, זה לשחרר את הגנב

מירב בן ארי:  ברוצח יטפלו

אברהם דויטש: לזה התכוונתי, הוא לא יכול לשחרר את הרוצח אז הוא ישחרר את זה שזרק את האבן על הכביש

אברהם דויטש:  זה בדיוק העניין

אברהם דויטש:  ואת הקשר הזה, זה מה שאני מצפה מהוועדה לעשות, את הסנכרון הזה

אברהם דויטש:  זו שרשרת שכל הזמן יש דינמיקה בין החלקים האלה

אברהם דויטש:  לפני עשור, כשאנחנו התחלנו, המשטרה לא נכנסה לביר הדאג', המשטרה לא עשתה מרדפים לתוך הפזורה, היום האירוע אחר לגמרי

אברהם דויטש:  אז כל חוליה בשרשרת מתכתבת אחת עם השנייה וצריך לטפל בכל אחת מהחוליות האלה כולל תכנית חומש לבניית בתי כלא כדי שיהיה בסוף לשופט

אברהם דויטש:       אני מגיע עוד פעם לשופט

אברהם דויטש:  לא יודע, רפורמה משפטית, אני לא רוצה להגיד את המילים האלה, אבל בסוף למה השופט לא מכניס? או כי הוא לא מבין את האירוע, הוא לא מבין עד כמה זה משפיע על האירוע, או כי הוא לא יכול בגלל שזה לא עומד ברף הפלילי

אברהם דויטש:  ופה האתגר עליכם, חברי הכנסת, איך להפוך כמה שיותר מהדברים האלה, במיוחד את הנושא של הפרוטקשן והנשק, לנושא מנהלי, זאת אומרת החרמת כלים על בסיס מידע מודיעיני משטרתי כשהוא קיים, שהוא לא מספיק בשביל הסף הפלילי אבל כן עומד בסף המנהלי

אברהם דויטש:  זה אחת

אברהם דויטש:  שתיים, להבין שאנחנו באירוע לא קונבנציונלי

אברהם דויטש:  כשיש משפחות, שכל משפחה, זה לא משפחות של עשרה נפשות, זה משפחות ענקיות, הם מתפרנסים מזה אז שווה להם להפקיר את הקוף בן ה-16, להכניס אותו לכלא, ובן ה-16 ישמח, הוא מקבל יותר מהמשכורת הזאת

אברהם דויטש:  לכן כשאנחנו מבינים שהאירוע הוא לא קונבנציונלי הכלי הוא לא קונבנציונלי

אברהם דויטש:      בסיפור של כלי הנשק ופרוטקשן צריך תקנות לשעת חירום, או משהו בסגנון הזה, משהו שהוא לא קונבנציונלי

אברהם דויטש:  הכנסת השב"כ, כי הכלים שיש למשטרה מבחינה פלילית, מבחינת לעמוד ברף הפלילי, הם לא מספיקים ולצערי, כן, אני אומר את זה, זה יכול להישמע קצת קיצוני, אבל בסוף אני לא רואה אירוע אלא אם כן מסמיכים את המשטרה לפי פקודות שמתאימות לאירוע של תקנות שעת חירום לנושא הזה באותם כלים

אברהם דויטש:  לחשוב מחוץ לקופסה, לא קונבנציונלי

צביקה פוגל: תודה רבה

יוסי מימון: אני מכיר את העסק הזה כבר הרבה שנים ואנחנו לא תפסנו את התמונה, האירוע הזה זה אירוע כלכלי

יוסי מימון:  מדינת ישראל מפסידה הרבה מאוד כסף, לבדואי שיש לו סבלנות הוא מרוויח הרבה מאוד כסף

יוסי מימון:  אם עד 2011 בדואי קיבל אולי 100,000 שקל כתוצאה מהסדרה, היום הוא מקבל חצי מיליון

יוסי מימון:  בדואי, יש לו סבלנות, הוא יחכה עם הבן שלו בן שנתיים עד שהוא יגיע לגיל 18 ויתחתן כדי להיכנס למגרש, בינתיים יהיו עוד 15 ילדים כאלה שיחכו לגיל שנתיים ויגיעו למגרש

יוסי מימון:  אם אנחנו לא נפגע במוטיבציה הכלכלית ונקבע מועד סופי להסדרה שאחריו לא מקבלים שום הטבה אנחנו לא נעצור את השרשרת

יוסי מימון:  יהיה נוח לו לחכות שכל הילדים שלו יהיו זכאים והוא יגיע לשם

יוסי מימון:      זה מתחיל בהסדרה, זה עובר דרך הפוליגמיה

יוסי מימון:  הפוליגמיה זה גם נתיב כלכלי, כל אישה שווה לבדואי בלי הילדים חצי מיליון שקל

יוסי מימון:  כל ילד עוד חצי מיליון שקל

יוסי מימון:  אנחנו עכשיו מתעסקים, הייתי בוועדה של אמי פלמור, ב-2017 קבעו לאכוף את הפוליגמיה, בינתיים עשו שלוש-חמש ועדות ולא עשו שום דבר

יוסי מימון:  מצד שני האלמנטים הכי ברורים שם שיכולים לאכוף, למשל עובד מדינה שהוא פוליגמי לא יכול לגשת למכרז ולהתקדם, או מישהו פוליגמי לא יכול לגשת למכרזי מדינה, או קנסות מנהליים לכל מיני פוליגמיים

יוסי מימון:  דברים שמופיעים שם ב-36 ההמלצות, אנחנו לא מממשים אותם, אנחנו מחכים לראות איך אנחנו נקים יחידה במשטרה כדי שתאכוף את הפלילי, איך הפרקליטות תקבל עוד תקנים כדי שיהיו פרקליטים שידונו

יוסי מימון:  חבר'ה, זה מתחת לאף שלנו, אפשר לפגוע בכל המוטיבציה הזו בכיס

יוסי מימון:  למדו להילחם בכל משפחות הפשע בעולם דרך הכיס, אנחנו צריכים לחשוב טיפה מחוץ לקופסה

אילן אוחיון: אני יודע שנגעתם בהרבה דברים היום במשילות ובפשיעה וכאלה, אני אדבר בפן של הבנייה הבלתי חוקית והשימושים הבלתי חוקיים

אילן אוחיון:  אז א', אתם התרשמתם קצת מיחידת יואב, אנחנו פה כבר הרבה שנים בני בית וזה משפחה, יחידת יואב היא יחידה מאוד מאוד מחויבת, בכלל מחוז דרום מאוד מחויב למשימה

אילן אוחיון:  אנחנו מרגישים בני בית ומקבלים את מלוא שיתוף הפעולה

אילן אוחיון:       בסוף האכיפה היא לא מטרה, היא כלי כדי להגיע למטרה מסוימת

אילן אוחיון:  אכיפה אנחנו יודעים לעשות, כל גופי האכיפה יודעים לעשות, עושים, כל שנה אנחנו מגדילים את ההיקפים שלנו, אנחנו משתכללים, טכנולוגיות חדשות, מגדילים את צווי ההריסה, אבל בסוף זה לא משנה את המציאות בשטח, הבדואי בקצה בונה כי זה צורך

אילן אוחיון:  אף בדואי לא בונה להשקעה, הוא בונה כי הוא צריך להתחתן ובלי בית לא ייתנו לו את הכלה, הם בונים כי יש צורך

אילן אוחיון:  וכל עוד אין פתרונות הסדרה הם יבנו, זה לא יעזור ואנחנו רואים כל שנה את הגרף רק הולך ועולה

אילן אוחיון:      אז צריך להבין שהפתרונות הם קודם כל הסדרה, למצוא להם פתרונות

אילן אוחיון:  הממ"ז אמר בבוקר שעוד לא מעט שנים אנחנו נראה את באר שבע עיר מעורבת

אילן אוחיון:  אני מאוד מסכים איתו, כבר היום אתם תראו את השכונות פה ממול, מלא בדואים קנו שם בתים, כי אין להם ברירה אחרת

אילן אוחיון:  אנחנו יודעים להראות אכיפה, אבל בסוף צריך גם שתהיה הסדרה

אילן אוחיון:  לבדואי שלא יהיה איפה לבנות ולא יהיה איפה לגור הוא ימשיך לבנות לא חוקי ואנחנו נמשיך להרוס

אילן אוחיון:  זה גלגל שמתגלגל ולא עוצר

אילן אוחיון:  אז לדעתי זה הפוקוס, צריך להפנות לשם את המשאבים

אילן אוחיון:  זה הרבה כסף לפתח שכונות, לתת פתרונות, אבל זה הפתרון, האכיפה היא כלי, היא לא מטרה

אילן אוחיון:  תודה

צביקה פוגל: חברי הכנסת, בבקשה

וליד אל-הואשלה: צהרים טובים לכולם

וליד אל-הואשלה:  קודם כל אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה חברי צביקה, למפקד המחוז, פרץ עמר, תודה רבה לכם על האירוח ועל ההקשבה

וליד אל-הואשלה:       אני בא מהחברה הבדואית, כמו שסיפרתי בכתף אברהם, ח'שם זנה, אני נבחרתי רק בקדנציה האחרונה ואת כל הפוקוס שלי אני שם על הצעירים שלנו, על החברה הבדואית, הצעירים שלנו, ואני יודע בדיוק מה מוקד החיכוך עם הממסד, שזה בעיית הקרקעות בנגב

וליד אל-הואשלה:  הסוגיה הזאת היא רגישה מבחינת הבדואים

וליד אל-הואשלה:  לבדואים יש מסורת, חברים, מפקד המחוז דיבר על זה בבוקר, בדואי שגר עם הכבשים שלו, עם המשפחה שלו באוהל, בצריף, לא קל לשנות את המנטליות שלו, לא קל לשנות את המסורת שלו, ולכן אנחנו צריכים שתבינו את זה

וליד אל-הואשלה:       אנחנו בעד שלבדואים כן יהיה את מה שיש לכל האזרחים במדינה, מבחינת שעות פנאי, טיפול בצעירים, השקעה בצעירים שלנו, אזורי תעשייה, מקומות שהם יוכלו ללמוד בהם

וליד אל-הואשלה:  רק לאחרונה ראינו את הדוח, צביקה, של ביקורת המדינה, דוח מחריד

וליד אל-הואשלה:  לכן המטרה שלנו שאנחנו נצמצם כמה שיותר את התופעה הזאת של צעירים לא עובדים או לא לומדים

וליד אל-הואשלה:  זו המטרה שלנו

וליד אל-הואשלה:       אני יודע ואני אומר לכם באופן ברור, הבעיה של הקרקעות היא בעיה רגישה מבחינת הבדואים ולכן צריך לחשוב מחוץ לקופסה

וליד אל-הואשלה:  אני דיברתי על המודל של מרחבים, אפשר למצוא פתרונות, אני מכין תכנית גם בנושא הזה

וליד אל-הואשלה:  ביקשתי ישיבה עם ראש הממשלה, אני מקווה שאנחנו נתקדם בנושא הזה

וליד אל-הואשלה:  החברה הבדואית היא לא נגד המדינה, יש עשבים שוטים בכל חברה, אבל רוב החברה הבדואית היא חברה נורמטיבית שרוצה לחיות בשותפות

וליד אל-הואשלה:  מה שאני מוביל בחברה הבדואית זה שותפות עם החברה היהודית, במיוחד בנגב, כי האינטרס שלנו שהנגב יהיה כמו שאר היישובים במדינה, כמו שאר הערים במדינה ואני חושב שזה אינטרס של כולם

אליהו (אלי) רביבו: אני מבקש להודות ליוזם הביקור, חברי יושב ראש הוועדה, שאני נהנה לעבוד איתך, למזמינים, המארחים, לכל הנוכחים, על יום מרתק

אליהו (אלי) רביבו:  כל מי שחשב שהוא יודע משהו, אני לפחות חשבתי שאני יודע משהו ותוך כדי הסיור ועוד סיור ועוד סיור ועוד נקודה הבנתי עד כמה שאני יודע פחות ופחות

אליהו (אלי) רביבו:       הגענו לכאן היום מבחינתי בשביל כמה מטרות

אליהו (אלי) רביבו:  האחד הוא ללמוד את האתגרים איתם אתם נאלצים להתמודד, אתם וכלל האזרחים

אליהו (אלי) רביבו:  השני, לבחון איך לעודד התיישבות עובדת צעירה יהודית על פי חזון בן גוריון, השלישית לדאוג להסדרה לתושבי הפזורה ותושבי היישובים של החברה הבדואית ולראות איך אנחנו יוצאים מהלופ הזה אחת ולתמיד, כי תמיד נשאלת השאלה האם הם קודם כל צריכים לתת ולעשות ולהראות, או שהמדינה אמורה לתת, לעשות ולהראות

אליהו (אלי) רביבו:       נודע לנו תוך כדי הסיור, הצפתי כמה נקודות כשהיינו בביר הדאג', וחבל שלא היית איתנו, לכן אמרתי לך שהנוכחות החסרה שלך הייתה מורגשת, מדובר במקום שבמהות שלו התושבים הם ערכיים מאוד, נאמנים מאוד למדינה, לא מחפשים לעשות בעיות, יש הסדרה לגביהם עם אדמות ששווקו ואזורים שפותחו כבר מ-2003 ועדיין אולי היתר אחד הוצא עד היום

אליהו (אלי) רביבו:  ואני מבין שיש מי שכן היום מבקש לחדש את ההסדרה הקודמת שהייתה וצריכים לבדוק את זה

אליהו (אלי) רביבו:       עלינו כחברה ובוודאי עלינו כנבחרי ציבור מוטלת האחריות להחזיר את האוכלוסייה הבדואית לימים היפים והטובים של שיתוף הפעולה המדהים שהיה לה עם מדינת ישראל מאז קום המדינה ועוד מראשיתה, בוודאי באמצעות השתלבות בשורות כוחות הביטחון וחיי החברה

אליהו (אלי) רביבו:  הפסדנו אתכם

אליהו (אלי) רביבו:  אני לא רוצה לעסוק בביצה והתרנגולת, אנחנו המדינה, אנחנו הריבון, אנחנו המנהיגים, האחריות היא עלינו, אנחנו החזקים

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו מושיטים יד וכבר קבעתי עם יושב ראש הוועדה על מספר מהלכים שבאופן מיידי אנחנו נבדוק אותם ונראה איך להוציא אותם לפועל כדי שאנחנו נבוא בידיים נקיות ונגיד שחובת ההוכחה המוטלת עלינו אכן בוצעה ולא רק במילים

אליהו (אלי) רביבו:       אבל בשביל זה, כדי שזה באמת יצליח ולא יישאר כעוד תכנית אנחנו זקוקים למנהיגים אמיתיים, ערכיים ואמיצים שמסוגלים לבוא לכל מי שהאנרכיה מתאימה לו ולהגיד לו די

אליהו (אלי) רביבו:  די, זה נגמר, אנחנו רוצים לראות את פני העתיד

אליהו (אלי) רביבו:       בחנו עוד כמה נושאים בנושא הענקת כלים לכוחות השיטור

אליהו (אלי) רביבו:  השתכנעתי שכל יום שיחידת הטרקטורונים, היט"ר, לא מתוקצבת והכלים המשמעותיים שלה לא מוכרים ולא מאושרים זה עוול, זה פשע, זה שיתוף פעולה עם ארגוני הפשיעה והאנרכיה שמשתוללת כאן

אליהו (אלי) רביבו:  מתפקידנו לדאוג איך להכשיר את הכלים האלה ולהפסיק לחכות לקבל תרומות מפילנתרופים בעולם

אליהו (אלי) רביבו:  אנחנו צריכים לתקצב, יש לנו יכולת, עדיף שנשלם היום מעט על כלים מאשר מחר יותר על מתן מענה לנפגעי פעולות פשיעה, שאני קורא לזה טרור

אליהו (אלי) רביבו:  לצערי עם מעט מתיחות אתה רואה שזה הופך להיות טרור לאומני

אליהו (אלי) רביבו:      אני שוב פעם מודה לכם, תודה על הארוחה, יש לי רק תלונה אחת לאדוני, למה סיור כזה לא נפרש על פני יומיים, עם כזאת ארוחה אנחנו רוצים שתי ארוחות

אליהו (אלי) רביבו:  זו הלצה, תודה רבה

משה סעדה: קודם כל אני מצטרף למה שאמר אליהו לגבי התודה, תודה על היוזמה לעשות את המפגש הזה

משה סעדה:  אני חושב שאפשר לדבר הרבה בוועדה, זה לא כמו שרואים ותמיד, גם כשאתה חושב שאתה יודע אתה רואה עוד ממד

משה סעדה:      יותר מהסיפור המרתק, אני חושב שפגשתי פה אנשים מעניינים ומרתקים וברור לי שעם האנשים הללו נלך לדרך כדי לפתור את הבעיה

משה סעדה:  התחושה שאני יוצא מהסיור היא שמדינת ישראל עד היום, אולי גם בהמשך לצערי, חיה לצד הבעיה

משה סעדה:  בסדר, תמיד יש פיקים, ידברו, ממשיכים קדימה ואז יהיה הפיק הבא, אני לא יודע, 'שומר החומות' הבא או – וחיים לצד זה

משה סעדה:  צריך לשים קו אדום

משה סעדה:  אני רואה כמתבונן מהצד, אני לא באירוע עד יום, אני שומע, קורא עיתונים, האירוע הזה לא יכול להימשך אפילו דקה

משה סעדה:  זה גם מול הבדואים

משה סעדה:  אמרו מדינת עולם שלישי, זה רביעי, אני לא יודע, להיות שם כמה דקות היה לי קשה, איך הוא יכול לגדל ילדים ברמה הזאת? זה מצד אחד

משה סעדה:       מצד שני, זו מדינה ללא חוק

משה סעדה:  זה לא רק במובן של האכיפה של פרקליטות, אם הבדואי יודע, כמו שאמרו מקודם שכל יום שהוא יישאר שם יותר הוא יקבל יותר למה שהוא יתרצה? הוא אומר נחכה, יש לי סבלנות

משה סעדה:  אם המדינה אומרת לו יש לך דד ליין להחליט, מה קורה אחרי שלושה חודשים? יש עוד דד ליין ועוד ליין ואחר כך אין דד ליין ואחר כך כמה הוא יקבל יותר

משה סעדה:       לכן אני אומר, בסוף זה לפתחנו, הכנסת, הממשלה, מדינת ישראל חייבת משילות

משה סעדה:  זה אומר שאם אומרים דד ליין, אחר כך המדינה לוקחת

משה סעדה:  אם אומרים אין פוליגמיה, לא יכול להיות שקורצים, איילת שקד עושה מסיבת עיתונאים אומרת לא יותר, אין עוד, יהיו כתבי אישום של הפרקליטות, הגישו ארבעה

משה סעדה:  על מי אתם עובדים? הוועדות האלה עולות כסף וכל אחד מדבר ועוד דיון

משה סעדה:  מה זה? אם אומרים אכיפה ואין אכיפה וכשכבר יש מגיעים לבית משפט ובית המשפט משחרר, מה הערך?      אנחנו כחברה אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, הרי כל אחד נמצא במקום שלו ועושה את מה שהוא צריך לעשות, אנחנו צריכים להגיד שיש אמירה והיא חד ערכית, מבצעים אותה

משה סעדה:  אם ננהג כך אז גם הצד השני ילמד אותנו שאנחנו רציניים

משה סעדה:  הצענו, זה הזמן, לא תקבל לא תקבל

משה סעדה:  אתה טוב יש גזר, לא תפעל נכון יש מקל והמקל הוא חזק

משה סעדה:       לכן אני אומר, אם מדינת ישראל רוצה לצאת מהאירוע הזה והבדואים עצמם זה הזמן

משה סעדה:  אני לוקח על עצמי מהסיור הזה להמשיך ללמוד את זה וגם אני חושב, מירב פה, לייצר שיח

משה סעדה:  אין ויכוח פוליטי בחברה הישראלית בעניין הזה, ברוב הדברים אין ויכוח, הוויכוחים הם קטנים

משה סעדה:  באירוע הזה, אם הפוליטיקה תתאחד למצוא פתרונות ולייצר משילות, כי זה בד בבד, מדינת ישראל תצא נשכרת

משה סעדה:  ואני קורא מהמקום הזה, מירב, גם לך, בואו נחשוב, נתכנס, אחרי שנצא, אחרי שאכלנו, אחרי שהיה נחמד, נקבע יום ואנחנו אומרים אנחנו פותרים

משה סעדה:  יש פה אנשים נפלאים שנראה לי שיש להם את הפתרונות, נקשיב להם, נבוא עם הצעה, לפעמים דווקא מלמטה יותר קל, ונפתור את זה

משה סעדה:  ובעזרת ה' נעשה ונצליח

מירב בן ארי: תודה רבה לך, פוגל

מירב בן ארי:  ברגע שפרסמת את הביקור במחוז דרום לא הייתה לי התלבטות בכלל כי קודם כל אני מרגישה פה כמו בבית והממ"ז, פרץ, אתה דמות באמת להשראה בעיניי, למרות שבביקור הראשון שלי פה, רבים כאן לא יודעים, עשו לי וואחד תרגיל והסתלבטו עליי

מירב בן ארי:  נגיד בהזדמנות אחרת, לא לעשות לו בושות, אבל זה בעיקר היה פדיחות שלי

מירב בן ארי:  אני כבר אספר, הם עשו לי תרגיל כאילו אני נוסעת במבריק ופתאום במקרה הגיע גנב בדואי

מירב בן ארי:  אני כל כך הייתי באירוע שהייתי בטוחה שזה גנב בדואי, אבל זה לא היה, ופתאום מגיע אופנוען

מירב בן ארי:  בקיצור עבדו עליי, אבל ראיתי את זה

מירב בן ארי:  אני גם נהניתי כי הרגשתי כאילו אני באירוע של עבריינות בכביש, שהוא אירוע מאוד נפוץ כאן, זה אני לא אשכח לך כל החיים

מירב בן ארי:       ועכשיו, אחרי שאמרנו את זה, באמת שיש כאן אנשים מדהימים, גם יחידת יואב, המארחת שלנו, גם יחידת מג"ן, ובאמת זכות לעבוד איתכם, כמובן צורי, זו הייתה חוויה

מירב בן ארי:       יש לי הרבה מה להגיד, אין לי זמן, וגם פוגל הוא יו"ר הוועדה, אני סיימתי את התפקיד שלי, אני חושבת שהנושא כאן הוא מדיניות

מירב בן ארי:  בסוף כל מי שנמצא כאן ושם מבצע מדיניות

מירב בן ארי:  אם המדיניות שלנו תהיה להסתכל בעיניים לבעיה ולא להתעלם ולא לשים אותה בצד נצליח

מירב בן ארי:  זה גם בדברים קטנים, השיטור המועצתי, אילן נמצא פה, שאנחנו הגדלנו את השיטור המועצתי ועכשיו זה בידיים שלך להביא את השיטור המועצתי, לראות איזה סיפור הצלחה

מירב בן ארי:       אני הלכתי לבני שמעון, לראות את סיפור ההצלחה ולהרחיב לכל מועצה אזורית כי זה שובר שוויון

מירב בן ארי:  אני לא אשכח שהלכתי לבני שמעון והשוטר בשיטור המועצתי אמר לי: אני נותן דוח ואנשים מסתכלים עליי, אומרים לי מה זה דוח? אני חיה בתל אביב, בעיר שכשאתה נושם אתה מקבל דוח

מירב בן ארי:  פה ברגע שהשיטור הוציא דוח הוא הסתכל עליו אמר לו: מה אתה מדבר? אז השוטר אמר לו: אתה לא פינית את הגזם או את האשפה מאמצע הרחוב

מירב בן ארי:  אני זוכרת שהיינו שם בדיון וזה פשוט הכניס את הכול למשמעת

מירב בן ארי:       דיברנו על שגב שלום, שהייתה נקודה בעייתית מאוד ב'שומר חומות', איזה שינוי עבר עליה מאז שנכנסה תחנת המשטרה

מירב בן ארי:  אני יודעת, כי עברתי את זה בלוד

מירב בן ארי:  בלוד כששמו תחנה בתוך שכונת הרכבת, שכונה סופר מורכבת בלוד, פתאום היא הגיעה להתלונן על זה שהוא הרביץ לה

מירב בן ארי:       בעיניי זו מדיניות, אחת, שיטור מועצתי, שתיים, כל הזמן שאלתי את פוגל ובאמת הוא יעשה את זה, איך אנחנו מוודאים שיש יותר שוטרים

מירב בן ארי:  אפשר לדבר כל היום על להגדיל את המשטרה, אבל אם לא תיתנו שכר הולם הם לא יבואו

מירב בן ארי:  אז בעיניי גם זה הדבר הוא מדיניות

מירב בן ארי:  והדבר הכי משמעותי פה זה שבסוף, אתה יודע, בן גוריון אמר שאנחנו בסוף ניבחן בנגב, אתה אמרת שזה מרכז הארץ, יש הרבה דברים שצריך לשפר, אבל הדבר הכי דרמטי פה, ובשביל זה הוועדה נמצאת כאן, זה המשילות

מירב בן ארי:       המשילות ושיתוף הפעולה עם השוטרים בעיניי הוא קריטי להצלחה

מירב בן ארי:  אני מאוד מקווה, פוגל, לוודא שבאמת, נצטרך לפה עוד מרחב ומרחב עיירות מפוצל לשניים כי זה בלתי אפשרי ושבאמת אנחנו נותנים להם כלים להתמודד עם הפשיעה והאלימות

מירב בן ארי:       ומילה אחרונה לסיום, כי אני בכלל באה מהתחום של נוער בסיכון

מירב בן ארי:  אני תמיד מספרת על הסרט עם מייקל דאגלס, יש סרט עם מייקל דאגלס שהוא שופט בית המשפט העליון האמריקאי ואומרים שעכשיו הוא מסיים את העבודה כשופט והוא הולך לעבוד עם הרשות למלחמה בסמים מול הקרטל של מקסיקו

מירב בן ארי:  הביאו לו שוטר בכיר מקסיקני שהוא מוכן פעם ראשונה לא לשתף פעולה עם הכסף ועם הסמים והוא מוכן להצטרף בשביל להציל את מקסיקו

מירב בן ארי:  לוקחים את מייקל דאגלס, לוקחים את השוטר האמריקני, שני שחקנים מעולים, אנטוניו בנדרס, והם נלחמים שוטרים ושופטים, מה שגם משה דיבר כאן, על המשפחה המשותפת, לנצח את הקרטל

מירב בן ארי:  ואז בסוף, הוא איבד את החברים שלו וירו במשפחה שלו והרגו את הבן שלו, אנטוניו בנדרס, ובא אליו השופט מייקל דאגלס בסוף, אחרי שהם הצליחו לנקות קצת והוא אומר לו: מה אתה רוצה? איך אני יכול כארה"ב הגדולה לעזור לכם? אתה יודע מה הוא ביקש ממנו? הוא ביקש מגרשי כדורגל עם תאורה

מירב בן ארי:  זה מה שהוא ביקש

מירב בן ארי:  הוא אמר אם לנערים כאן יהיה איפה לשחק, יהיה להם כדורגל, תהיה להם פעילות אחרי בית ספר – זה מה שהוא רצה

מירב בן ארי:  אז אני מציעה לכם לראות את הסרט     ואני רוצה להגיד תודה על האירוח, זו הייתה פשוט חוויה לבוא לפה עוד פעם, לשבת לשמוע את יניב וכמובן להיות איתך, פוגל, אני חושבת שזו זכות גדולה ותודה רבה לכל הצוות של הוועדה גם על ההזדמנות

מירב בן ארי:  תודה

צביקה פוגל: האמת היא שעד שאמרת את הפואנטה של העניין, של מגרשי הכדורגל, הייתי בטוח שראיתי את הסרט בגלל מייקל דאגלס ואנטוניו בנדרס, אבל בסדר

צביקה פוגל:       בשבילי זה היה יום מדהים, לא כי חשבתי שאני יודע הכול, אלא הבנתי כמה אני לא יודע וזה היה יותר חשוב במהלך היום הזה

צביקה פוגל:  אני לא מבין גדול בכל הדברים שאתם עושים, אבל אני קצת מבין במקצועיות, ואני אומר לך, מפקד המחוז, יש פה משטרה מבצעית וזה אחד הדברים שמאוד מצאו חן בעיניי לראות אותם

צביקה פוגל:  גם בהתייחסות, גם בראייה, גם בהבנה המבצעית ואיך מתמודדים מול האויב הזה ולא מסתכלים עליו רק דרך כוונות, וזה אחד הדברים היותר יפים שראיתי כאן, וזה חלק מהמבצעיות ואני תיכף אדבר על זה גם בהיבט שלנו כוועדה

צביקה פוגל:       ברור לי לחלוטין, אבי טחן לי את המוח, הוא נסע כל כך לאט שהיה לי זמן להקשיב לכל מה שהוא אמר, שיכולתי גם להבין שעם עוד קצת אמצעים ועם עוד קצת כוח אדם ואם גם נדע לתגמל נכון את השוטרים התפוקה שנקבל תהיה הרבה יותר גדולה והתשומה היא לא משהו בלתי אפשרי ואנחנו בהחלט נירתם לזה

צביקה פוגל:       הוועדה לביטחון לאומי בראשותי, ואני חייב לא מעט מהדברים שאני יודע לחברתי מירב, היא ועדה לביטחון לאומי, היא לא מתעסקת רק בביטחון לאומי בתחומים שלה, כי ביטחון לאומי כולל נושאים נוספים

צביקה פוגל:  אחד הדברים בהחלט שנאמרו פה על ידי חבריי מימיני, אתם לא ימניים לי, אתם רק יושבים מימיני –      

משה סעדה: אי אפשר

צביקה פוגל: חבריי שמימיני דיברו על הדברים שעוד צריך לעשות, הסדרה ופעילות נוספת ומשרדי ממשלה נוספים, אני מבטיח לכם שיש לכם פה שם, אני רק מבקש דבר אחד, ביקשתי אותו לאורך כל הביקור, תנצלו אותנו, דווקא בגלל שאנחנו לא יודעים הכול

צביקה פוגל:  מותר לכם להרים אלינו טלפון, מותר לכם לדפוק לנו על הדלת, תגידו איפה אנחנו יכולים לעזור עוד קצת כדי לקבל יותר, כי בסוף אנחנו גם רוצים לקבל, זה ברור

צביקה פוגל:       ואליד, בדרכך ליוסף ולכל שאר הבדואים, אני מכיר את הבדואים הרבה מאוד שנים, אני חי בקרבם הרבה מאוד שנים, הייתי גם ראש מועצה בדואית כמו שאתה בוודאי יודע, ואני רוצה להגיד את זה פה לכל הפורום, אם אנחנו כמדינת ישראל לא נדע לרתום אתכם חזרה למדינת ישראל אנחנו עלולים להפסיד אתכם לטובת משהו ואסור לנו לאפשר את זה

צביקה פוגל:  חברים, 'שומר חומות' היה פנס מהדהד ואנחנו צריכים לדעת ללמוד ממנו ושווה לנו להשקיע במי שחי בתוך מדינת ישראל שיהיה חלק מהמדינה הזאת על כל מה שזה אומר

צביקה פוגל:       אני מבקש להודות לסיום דבריי למנהלת הוועדה שהכינה את כל הביקור הזה, ליועמ"שית של הוועדה שהצטרפה, אני בטוח שעכשיו היא גם יותר מנוסה ותעזור לי בעצות טובות, לצוות הנהדר שלי שטרח למען היום הזה, לחברי הכנסת, שבאמת חלקם לא פה, אבל זה באמת באמת לא מובן מאליו שאנשים עוזבים את הכול ומגיעים לכאן ליום שלם כזה מאוד אינטנסיבי, מאוד מלמד

צביקה פוגל:       ובסוף, תודה רבה לך, אדוני

צביקה פוגל:  אנחנו מכירים הרבה מאוד שנים, כל פעם שאני פוגש אותך אני מתרשם יותר מחדש, יש לך צוות נהדר, אבי, תודה רבה, מג"ן, יט"ר, כל החבורה הנפלאה הזאת, באמת תודה רבה לכם, למדנו, עכשיו חובת ההוכחה היא עלינו, אבל אני חוזר שוב פעם, אם חסר לכם משהו, אם אתם יודעים שיש משהו שיכול לעשות אתכם יותר טובים דברו איתנו

צביקה פוגל:  תודה רבה

פרץ עמר: טוב, אז קודם כל אני אגיד תודה בעצם לזה שאפשרת להביא הנה את הוועדה, זו ועדה שהיא הכי רלוונטית לעבודת המשטרה

פרץ עמר:  בהקשר הזה בדרום, זה משהו כנראה מסורתי לאורך שנים, אנחנו תמיד פחות מקבלים תקורות מאשר בשאר הארץ

פרץ עמר:  לא סתם נאמרו המילים גדרה חדרה, זו אמירה שאמנם נאמרה בצחוק, אבל יש בה הרבה מאוד מסר ומשמעות

פרץ עמר:       אני באופן אישי, למרות גדרה חדרה, אני אומר לאנשים שלי, עם מה שיש לנו אנחנו עושים את הכי טוב שרק אפשר לעשות

פרץ עמר:  ואם צריך לעבוד קצת יותר נעבוד קצת יותר, בסוף כולנו פה תושבי הדרום, כולנו תושבי מדינת ישראל ואני חושב שמה שאנחנו עושים זה מעשה ציוני מובהק כדי שבסופו של דבר הציבור בארץ יוכל לחיות פה באמת באופן בטוח, כולל המגזר, באופן כזה שהוא יוכל לקיים את שגרת חייו מבלי לחשוש שאם הילד יוצא לבית הספר אולי הוא לא יחזור מבית הספר

פרץ עמר:  ולצערי יש דברים כאלה גם אצלנו פה במגזר

פרץ עמר:       אחד הדברים המורכבים שכרגע אני מנסה, כבר שנתיים וחצי, להוביל זה כמובן להקים את המרחב החדש, מרחב אשלים אנחנו קוראים לו בשלב הראשון, כדי לפצל את מרחב הנגב לשניים כי הוא הגיע לממדים שהוא לא מסוגל להשתלט על תא השטח הגדול שהוא יצר

פרץ עמר:  בסוף המציאות הלכה והתפתחה והשתנתה והמשטרה נשארה אותה משטרה

פרץ עמר:  כשזה הופך להיות כזה דבר ידיה קצרות מלהושיע

פרץ עמר:  לכן המרחב שמתוכנן, וכל מי שרלוונטי לעניין זה המשרד לבט"מ, כולל משרד האוצר, אנחנו הצגנו את זה לאנשי האוצר, כולל ראש הממשלה הקודם, גם לפיד וגם בנט, אני מקווה שתינתן לנו ההזדמנות גם להציג את זה לראש הממשלה הנוכחי

פרץ עמר:       אני חושב שהתכנית הזאת היא תכנית לאומית

פרץ עמר:  היא לא תכנית למחוז דרום, היא תכנית למדינת ישראל, בסוף עתודות הקרקע נשארו רק בנגב, לא ימשיכו לפתח את היישובים בתל אביב, כל הריאות הירוקות כבר מתממשות ומתמלאות, כבר אי אפשר יהיה לנשום, הכול יעבור דרומה

פרץ עמר:  אתם רוצים לראות מה עובר דרומה? תיסעו דקה בצד המזרחי של באר שבע, תראו מה שקורה באזור רמון, כל צה"ל, התקשוב, כל ההייטק של מדינת ישראל עובר לכאן והוא עובר בצורה די מסודרת ומתיישב ליד אוניברסיטת בן גוריון

פרץ עמר:       אני חושב שזה לא מקרי, הייתה הצהרה של ראש הממשלה שהשקעות של עמק הסיליקון של מדינת ישראל זה יהיה בנגב

פרץ עמר:  בסופו של דבר סביב העניין הזה הולכת ונבנית התיישבות ענקית וככל שהזמן חולף כמות המתיישבים עולה ואסור שתיוותר לנו אוכלוסייה נחותה בצד כדי שבסופו של דבר היא לא תהווה את המכשול בהתפתחות הזו וצריך לשלב אותה בתוך המערך הזה

פרץ עמר:       אני רוצה להגיד שהוועדה לביטחון הפנים, ביטחון לאומי אחר כך, תמיד הייתה קשובה לצרכים של המשטרה, אני חושב שאתם גורם מאוד מאוד משמעותי בהתנהלות שלנו היום יומית, גם בהקשר שאתם מפקחים עלינו ועל ההתנהלות שלנו ומצד שני גם רואים את הפערים ואת הוואקום שנוצר כתוצאה מהיעדר תקציבים מתאימים למשטרה

פרץ עמר:  אני יודע שהתכניות הן תכניות מאוד משמעותיות עבור משטרת ישראל, השוטרים שלנו מצפה לזה בכיליון עיניים, הם ממתינים לראות מה המשמעויות של העניין כי נכון להיום יש לא מעט שוטרים שיושבים על הגדר ומאוד אוהבים את מה שהם עושים, אבל כנראה הם לא יהיו מסוגלים להמשיך להתנהל כי המשכורת בסופו של דבר זה חלק מהיכולת שלהם לקיים את עצמם

אליהו (אלי) רביבו: אני מניח שעם תשעה מיליארד שקל שהשר שלכם ארגן השכר ישופר

פרץ עמר: השר אמר שזה ישופר, אבל כרגע מגבשים את המסמך, הוא לא רוצה לומר דברים חסרי אחריות, אלא רק אחרי שהוא יגבש את המספרים הוא יפיץ את זה לשוטרים

פרץ עמר:  אנחנו מאוד סומכים על המשרד ועל מי שמתנהל סביב העניין הזה

פרץ עמר:      אני אומר לכם, ביום שיגדירו מה התוספת שהשוטרים יקבלו במסגרת הזאת, והיא לא תוספת מי יודע מה גדולה, אנחנו נראה משטרה אחרת

פרץ עמר:  יבואו אלינו כל אלה שעזבו אותנו, נמלא את התקנים החסרים

פרץ עמר:  2,000 תקנים חסרים למשטרת ישראל

פרץ עמר:  אתם יודעים כמה תחנות זה 2,000 תקנים? זה כמעט 20 תחנות משטרה, 20 תחנות משטרה ריקות, תחשבו על זה רגע ותבינו איך העבריינים בעצם תופסים את הסיפור הזה כאיזה שהיא הזדמנות וחוגגים להם

פרץ עמר:  הם לא חוגגים עלינו ועל הציבור, הם חוגגים על כולנו, הם גוזלים מהציבור, הם פוגעים בציבור וזו מהות הביטחון האישי שלנו

פרץ עמר:       ולכן אני אומר לכם שיש לנו משטרה עם שוטרים מדהימים, עם הרבה מוטיבציה, נחושים לבצע למרות השכר הנמוך, הם רוצים להשפיע, הם רוצים לשנות, הם גם רוצים מילה טובה ולצערנו אנחנו מקבלים פחות מילים טובות

פרץ עמר:  אבל בסוף אני אומר שכל הדברים האלה באמצעותכם ובאמצעות אנשים נוספים שמבקרים אצלנו ורואים את התמונה האמיתית הם אלה שיהיו השגרירים הנכונים שידייקו ויגידו מה בעצם משטרת ישראל עושה למען הציבור

פרץ עמר:       שוב, צביקה, אנחנו מכירים למעלה מ-25 שנים, עוד לפני שהמציאו את הקסאם, כשהיית רמ"ט הפיקוד, אני חושב שההיכרות שלך את הדרום היא היכרות רבת שנים ואני סמוך ובטוח שתהיה לנו מה שנקרא משענת רצינית וגם תבקר אותנו כשצריך, אנחנו לא מושלמים

פרץ עמר:       ולמירב אני רוצה להגיד, שלא הספקתי להגיד לה תודה על מה שהיא עשתה בקדנציה הקודמת, את עשית הרבה בשביל השוטרים, הקשב, המסרים שהעברת, אנשים רואים בך כאיזה שהיא מובילת דרך שאני בטוח שצביקה ממשיך אותה ויעשה את זה למען המשטרה

פרץ עמר:       שוב תודה, כל פעם שתבואו תאכלו ארוחה טובה, טעימה לא פחות מזו, אז בריאות והצלחה ושוב תודה

צביקה פוגל: חברים, נסיעה טובה הביתה ותזכרו שהיום הזה נגמר כשאתם מגיעים בשלום הביתה