הוועדה המיוחדת למאבק בשימוש בסמים ובאלכוהול, כנסת 25, פרוטוקול מספר 10, 2023-05-14 00:00

בועז ביסמוט: הזמנים הם מטורפים, רק שתבינו את החשיבות שאנחנו מייחסים לסיור ולביקור היום

בועז ביסמוט:  גם לא ידענו שתהיה הפסקת אש ואתמול היינו בתהיות, כי היינו מוזמנים למקומות מסוימים הבוקר, והצעירים שעובדים איתי, נזפו בי, עד כמה שמותר להם, אבל כאילו: מה פתאום, זה כל כך חשוב

בועז ביסמוט:  והם צודקים, כי באמת זה חשוב

בועז ביסמוט:       עכשיו בזמן שאנחנו מדברים, ממש במקביל, יש בוועדת חוץ וביטחון, בה אני חבר, שיחה על המבצע האחרון בעזה

בועז ביסמוט:  מן הראוי להיות שם, כי זה חשוב, אבל זה לא פחות חשוב

בועז ביסמוט:  כי עם כל הכבוד למבצע בעזה, זה כדי להציל אזרחים ומה אתם בעצם עושים? מגנים ומסייעים לאזרחים, זאת אומרת שבסוף בשורה התחתונה זה לעשות אותו דבר, רק ששם זה יותר סקסי, יש תקשורת, כותרות ושידור ישיר ופה עושים, אני לא יודע אם אפשר להגיד במחשכים, אבל קצת יותר בלי אור הזרקורים, אבל זה לא אומר שזה לא חשוב

בועז ביסמוט:  ולכן אנחנו פה

בועז ביסמוט:       לכן גם הוועדה הזו, שכאשר נתנו לי אותה בהתחלה אני הייתי קצת בתהיות, זה לא המומחיות שלי, ולאט לאט אנחנו נכנסים לזה ואנחנו מבינים עד כמה התברכנו, הצוות שלי ואני, לעסוק בנושא הזה

בועז ביסמוט:  אתם התברכתם עוד יותר כי אצלכם זה חיי היום יום שלכם לעסוק בנושא הכול כך חשוב וכל כך הרבה אזרחים ישראליים קשורים בזה, בין אם זה באופן ישיר ובין אם זה המשפחות שלהם

בועז ביסמוט:       אז כפי שאני אומר, זה הסיור הראשון, אני בא לפה כמובן מסקרנות, רוצה מאוד ללמוד, ועד כמה שאנחנו נוכל לעזור אנחנו נעזור ואנחנו נעזור כמה שאנחנו יכולים, אנחנו פה, שוב, כדי ללמוד ואחרי זה לעמוד ולהיות לשירותכם

בועז ביסמוט:  בבקשה     

אורית שפירו: אנחנו מקצרים כאן את המפגש, לבקשה שלכם, אנחנו מעריכים מאוד מאוד את זה שהגעתם, אז בואו נעשה איזה שהוא סבב

אורית שפירו:       (סבב נוכחות)

יולי תמיר: בוקר טוב

יולי תמיר:  קודם כל אני מאוד שמח על הביקור, תודה שבאתם ונתתם זמן מאוד חשוב

יולי תמיר:  כמה מילים על עצמי, מה שמכשיר אותי להיות יושב ראש העמותה

יולי תמיר:  אני מתנדב 17 שנים בעמותה במקצוע שלי

יולי תמיר:  יש לי בעצם שני מקצועות, האחד זה שאני מאוד פעיל, אני פסיכולוג קליני ויועץ ארגוני, בהכשרה שלי אני פסיכולוג קליני ועוסק עכשיו בעיקר בייעוץ ארגוני לחברות הייטק, והצד השני, שהוא גם קשור לכפר, זה שאני גדלתי במערך המילואים בצבא, אני תת אלוף במפקדת העומק, במילואים הכול, ואני מכיר גם את הצד השני של הצעירים, המשתמשים, הפוסט טראומטיים שמגיעים הנה לכפר

יולי תמיר:      כמה מילים על הכפר בזווית שלי ואני גם חיצוני לכפר כי אני יושב ראש העמותה אבל אני לא ביום יום פה בהנהלה של הכפר

יולי תמיר:  כמה מאפיינים של הכפר, מבחינתי, ואני אקצר, יש שני מאפיינים מאוד ברורים לכפר הזה, הכפר קיים במשך 22 שנה, אתם תקבלו את הרקע של זה, אחד זה הידע והמומחיות והמקצועיות שהוא מטפל בהם, הדבר השני זה המודל הטיפולי, גם שילוב של גוף-נפש וגם מודל חדשני וייחודי של קהילה טיפולית שהמיקום שלה הוא על שפת הים, כמו שאתם רואים

יולי תמיר:       המרכיב השלישי, בדרך כלל לא מדברים עליו, אני יכול לדבר עליו כי אין הנחתום בדרך כלל מעיד, יש פה צוות מופלא והמרכיב של הנשמה בכל הטיפול הזה, אם זה מלחמה על כל מטופל ואם זה מלחמה על הטיפול ועל ההצלחה של הטיפול, המרכיב של הנשמה, המסירות, השליחות, יוצר פה אווירה שאנשים עובדים פה מתוך שליחות ועושים עבודת קודש

יולי תמיר:  זה אני יכול להעיד מהצד

יולי תמיר:       אז זו הערה ראשונה

יולי תמיר:  הערה שנייה, הכפר מתמקד בשלושה ממדים, במניעה, בטיפול ובשיקום

יולי תמיר:  אתם תקבלו רקע על הכול ובדגש על המניעה, שזה החלק שאני מבין יותר מעניין אתכם, מניעה משלב החינוך בבתי ספר, בצבא ובקהילה, וזה גם נכון לגבי השיקום

יולי תמיר:       אני רוצה להגיד משהו אישי על המטרה שלי בזה שאני פה כל כך הרבה שנים

יולי תמיר:  הכפר הזה קיים 22 שנה והוא טיפל בכ-2,100 ומשהו מטופלים ואני תמיד אמרתי שלא יכול להיות שמקום כזה נפלא עם מודל כזה ייחודי לא יטפל ביותר אנשים ולא יפתח תשתית

יולי תמיר:  מכיוון שזו עמותה יש לנו הרבה מגבלות, כמו שאתם בטח מבינים, ואני חושב שהמטרה שלי בתפקיד זה לנסות לפתח, לטפל ולשרת אוכלוסייה הרבה יותר רחבה

יולי תמיר:  לצערי האוכלוסייה הזאת של המשתמשים מתרחבת והמטרה שלי, וזה גם הייתי רוצה להיעזר בכם, מבחינתי זאת מטרת הביקור גם איתכם, זה לקבל מה שיותר סיוע לעמותה כדי שהיא תוכל להתרחב ולתת שירות וטיפול לאוכלוסייה הרבה יותר רחבה

אורית שפירו: תודה

אורית שפירו:  אני אציג את עצמי, אבל אני רק אומר שמאחר שהזמן שלנו התקצר אנחנו נתחיל כאן ברקע על הכפר ואחר כך נצא לסיור ואני אזמין את אחת המטופלות שלנו כדי שתשמעו ותוכלו להרגיש את האותנטיות ולשאול את השאלות הנדרשות, וככל שהזמן יותיר לנו יש לנו פה עוד נושאים מגוונים

בועז ביסמוט: רק הערה לגבי הזמן, זה לא חס וחלילה חוסר כבוד או חוסר עניין, זה קוצר לצורך דבר מסוים, גם הדבר הזה עכשיו לא קוצר אלא בוטל ועכשיו אנחנו פזורים בוועדות נוספות והתקציב צריך לעבור וועדת כנסת, אני מכניס אתכם לזה, והצבעות וכאלה, זה מטורף

בועז ביסמוט:  אז זה קוצר, לא חלילה מחוסר כבוד

אורית שפירו: אני חדשה פה יחסית בכפר, אני רק חמישה חודשים

אורית שפירו:  מרגישה כמו חמש שנים, אבל רק חמישה חודשים

אורית שפירו:  אני באה מרקע של תואר ראשון ותואר שני בעבודה סוציאלית

אורית שפירו:  בשבוע שעבר הפקדתי את הדוקטורט שלי, ברוך ה'

אורית שפירו:  במשך כמעט שמונה שנים הייתי מנהלת מחלקה באגף הרווחה בעיריית חיפה, במשך תשע שנים הייתי ראש אגף חינוך ומניעה ברשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול, שחבריה נמצאים וחולקים את המקום הזה

אורית שפירו:  במשך שמונה שנים הייתי מנהלת תחום בכירה ברשות לביטחון קהילתי, סוזן מחליפה אותי בתפקידי ההוא

אורית שפירו:       זו זכות להגיע לכאן וליצור סינרגיה שמאפשרת לי באמת להביא לידי ביטוי את היכולות שלי בתוך המקום המופלא הזה שהיה חזון שעומרי הקים לפני 22 שנה

אורית שפירו:  קל לי לומר את זה כי אני עוד חדשה כאן, אז כל הזכות וההדר לאנשים שהיו פה

אורית שפירו:       אני לא אכנס בפרטי פרטים, כי הזמן קצר, לזרועות של העמותה, אבל כן הייתי רוצה להדגיש את הכפר, זה השקף הבא, הבית הישראלי החם מאוד הוא בית שקיים כמעט 20 שנה, שם דגש מאוד משמעותי על המניעה, ושם מגיעים צעירים בהתאם לעונות השנה, גם לדרום וגם לצפון, כשהם עושים את הטיול הגדול הם יכולים להניח את הראש שם, יש שם ספרייה מאוד גדולה של למעלה מ-1,400 ספרים, יש שם יכולת לשתף מה קורה, יש שם מסעדה צמחונית, יש שם סוכנות נסיעות בשיתוף עם קרן החילוט של הרשות לביטחון קהילתי ובשיתוף עם משרד החוץ

אורית שפירו:      הבית המאזן שלנו, יש לנו כאן בית מאזן בקיסריה קרוב לשלוש וחצי שנים, בית שאליו מגיעים במשך חודש-חודש וחצי, פחות בנושא של הסמים, לכן אני לא נכנסת אליו, מנוהל על ידי מיכל כנפו שבעבר גם עבדה כאן, היא עובדת לעילא ולעילא עם צוות מדהים שיש שם

אורית שפירו:  מרכז איזון בתל אביב לנפגעי קנאביס, משהו בתכנון שגם היינו מאוד רוצים להוביל את זה ביחד עם הרשות לביטחון קהילתי, זה משהו שעוד חזון למועד

אורית שפירו:       זרוע חינוכית מניעתית קיימת פה שנים רבות, אנחנו מרחיבים את הזרוע הזאת

אורית שפירו:  רק בשנה האחרונה הרחבנו את הכניסה שלנו לבתי ספר, לחטיבת ביניים וחטיבה עליונה, נרשמנו למערכת הגפ"ן של משרד החינוך, סיימנו עכשיו מערך עומק של כיתות י"ב בבית הספר הריאלי

אורית שפירו:  בתי הספר לחינוך הטכנולוגי כבר פנו אלינו שנדריך את הצוותים שלהם ונלווה אותם

אורית שפירו:  זרוע שאנחנו הולכים ומרחיבים אותה

אורית שפירו:       תכניות עתידיות

אורית שפירו:  כמו שאמרתי, גם המניעה, גם כל הנושא של המחקר מאוד משמעותי

אורית שפירו:  ממש בימים אלה באישור ובהובלה גם של משרד הרווחה ביחד עם אוניברסיטת חיפה אנחנו הולכים לעשות מחקר שלוקח שש שנים אחורה את המטופלים שלנו, 600-500 מטופלים, בהנחה שיש לנו כ-110 מטופלים בשנה שנמצאים כאן, 70% מסיימים ונבדוק איפה הם נמצאים, לעשות איזה שהוא חקר מה היה משמעותי כאן, מה לא, איפה הם נמצאים על ספקטרום של דברים שמבחינתנו הם נקודות של התייחסות של מה ייחשב להצלחה, איפה הם במקום הבין אישי, איפה הם במקום המשפחתי, איפה הם במקום התעסוקתי, ההתפתחותי, שמירה על ניקיון, כן ולא, דברים מאוד משמעותיים

בועז ביסמוט: את אומרת שהם מסיימים, אבל זה לא כמו בחינות גמר, איך קובעים? מי קובע איך הוא מסיים?      

אורית שפירו: כל מי שמסיים פה, התשובה תינתן בשקפים הבאים וככל שתישאר שאלה תאיר את עיניי

בועז ביסמוט: מאה אחוז

אורית שפירו: אז נצלול לכפר עצמו

אורית שפירו:  אנחנו מדברים כאן על אוכלוסייה שמגיעה אלינו בהגדרה של משבר כפול, יש לנו כאן בזמן נתון עד 42 מטופלים

אורית שפירו:  כרגע יש לנו 40 מטופלים, עד סוף השבוע יש לנו עוד שתי קליטות כך שנגיע ל-42 מטופלים

אורית שפירו:  הגילאים זה מגיל 18 עד גיל 40, כשהממוצע נע בדרך כלל סביב ה-28-27 אבל תלוי בפרק זמן נתון מה מגיע

אורית שפירו:       הם מגיעים לכאן לחמישה חודשים

אורית שפירו:  יש להם אפשרות, על פי הבקשה שלהם ועל פי החלטה של הצוות שלנו, בשקף הבא אני אגיד לכם מיהו הצוות, להאריך את זה בחודש נוסף, ואם אנחנו חושבים שזה נכון להאריך את זה בחודש שביעי בפנייה למשרד הרווחה ובאישור שלהם, כי הם שותפים לתשלום ולפיקוח פה, אנחנו מקבלים את החודש הנוסף

אורית שפירו:  והיה והם סיימו כאן את השישה-שבעה חודשים שלהם יש להם אפשרות גם למערך של טיפול מעבר

בועז ביסמוט: הם לנים כאן?      

אורית שפירו: הם לנים כאן

בועז ביסמוט: ואם מישהו רוצה לבוא אבל הוא רוצה הביתה בערב, זה אפשרי? זה גמיש או לא?     

אורית שפירו: הכול פה גמיש, אבל בהגבלות, ואני אסביר את ההגבלות

אורית שפירו:  כשמישהו מגיע לפה, בהתחלה איך אנחנו בכלל מקבלים? מי בכלל נכנס פה? כותבים לנו או דרך הפייסבוק, או דרך המייל או דרך טלפונים, מתקשרים ואומרים: היינו רוצים לבוא, הצוות שלי הוא צוות שבודק מי יכול להגיע

אורית שפירו:       מי שמגיע לכאן, אנחנו בודקים בהתאם למפרט ולקריטריונים גם של משרד הבריאות שמפקח עלינו וגם משרד הרווחה

אורית שפירו:  מי שמגיע לפה לא יכול לצורך העניין להיות מישהו שיש לו הגדרה של מחלת נפש

אורית שפירו:  סכיזופרן לא יכול להיכנס, מהסיבה מאוד פשוטה, אתם רואים את זה, זה מקום פתוח, אין לו גבולות סגורים ולכן אנחנו עושים את הבדיקה הראשונית

אורית שפירו:  הם מגיעים פה לאינטייק ואת האינטייק עושים כרגע שלושה אנשים, חגי, שהוא מנהל את אחד הבתים פה, גיא ואנוכי

אורית שפירו:       המקום כאן בזמן נתון יכול לקבל עד 42 מטופלים כשהוא מחולק לשני בתים, הם בדיוק אותו דבר, בית השחף ובית העוגן, אנחנו נעשה סיור ואתם תראו אותו

אורית שפירו:  בדיוק אותו דבר, לכל אחד יש עד שש בנות והשאר זה בנים

אורית שפירו:  כשאנחנו מקבלים אותם לאינטייק אנחנו בודקים האם הם עומדים בקריטריונים

אורית שפירו:  המכנה המשותף של כל המטופלים והמטופלות פה זה מחד הם עברו כרגע איזה שהוא משבר נפשי והוא אקוטי, הוא כאן ועכשיו

אורית שפירו:  יכול להיות שהיו לו ניצנים שהתחילו שם וראו אותם אולי בחטיבת ביניים או חטיבה עליונה, אבל כרגע זה אקוטי, כרגע בגללו הם פונים אלינו, הפסיכיאטר, הפסיכולוג, מישהו בקהילה שראה אותם שנכנס לאינטרנט ואומר: הצילו, אנחנו צריכים עזרה

אורית שפירו:  המכנה המשותף השני לכולם זה שהם בשימוש של חומרים פסיכו אקטיביים, סמים, אלכוהול

אורית שפירו:       אלכוהול, אני אעשה את זה באיזה שהיא הגדרה, אם הם מכורים לאלכוהול, הם לא יכולים להיכנס לפה מיד, הם צריכים להתנקות לפני כן, אבל אם הם בשימוש של קנאביס הם יכולים לעשן את הג'וינט האחרון שלהם ממש בכניסה פה, אנחנו מקבלים אותם

אורית שפירו:       ואז הם באים, אנחנו בודקים את היכולות שלהם, את ההתגייסות, את ההבנה מה מאפיין אותם, האם הם נכונים להיכנס על פי הפרופיל של משרד הבריאות ומשרד הרווחה, ואחרי האינטייק הזה הם עוברים אינטייק של אחד מארבעת הפסיכיאטרים שלנו

אורית שפירו:  יש לנו כאן ארבעה פסיכיאטרים שהמנהלת הרפואית שלנו, ד"ר אורית אלפיסי, מובילה אותם ואנחנו בודקים מה המאפיינים שלהם, אם יש דברים שאנחנו צריכים לדעת

אורית שפירו:  למשל אם יש הפרעות אכילה פעילות, שאם מישהי מגיעה ובנוסף לזה שיש לה משבר אקוטי ובנוסף לזה שהיא מכורה לסמים כאלה ואחרים, אבל יש הפרעת אכילה אקוטית שהיא מקיאה, היא לא תוכל בשלב הזה להיכנס אלינו, היא תצטרך לטפל בזה ואחר כך לחזור אלינו

אורית שפירו:  ואז יש ועדה שכוללת את כל האנשים שציינתי ואנחנו בודקים האם הם יכולים להיכנס

אורית שפירו:       משהחלטנו שכן הם נכנסים לפה

אורית שפירו:  יש להם יום קבלה שהצוות מלווה אותם, יש להם מטופל שלנו שמלווה אותנו, הם ישר נכנסים לכאן

אורית שפירו:  אנחנו מגדירים את זה גם בהגדרה של משרד הרווחה, ככה הם מוגדרים, משתמש נורמטיבי מתפקד

אורית שפירו:  מה זאת אומרת? זאת אומרת שלא מגיעים לפה חבר'ה שבעבר היו על קצה רצף, משפחה עבריינית כזו או אחרת, סך הכול מה שאנחנו רואים באינטייק זה חבר'ה ששרדו ועברו את חטיבת הביניים, את החטיבה העליונה, רובם הגדול עם בגרות מלאה, רובם הגדול אפילו התגייס לצבא, חלקם במקום הזה כבר המשבר, תלוי באיזה גיל הם נכנסים לפה, מתחיל להדהד בהם, משהו מפריע להם, יכול להיות post-traumatic stress disorder שקשור לצבא או משהו שהתחיל לפני כן, אבל חלקם גם סיימו צבא וחלקם גם נמצאים בלימודים מתקדמים כאלה ואחרים, תואר ראשון, אפילו תואר שני, משהו בתוך המקום הזה נסדק, אבל בסך הכול הם מגיעים ממקום שגם יש איזה שהיא אחיזה משפחתית כזו או אחרת שמחייבת ומאפשרת להם להגיע לכאן

אורית שפירו:      מאוד חשוב להבין, יש לנו כמה יסודות מרכזיים של מה נדרש כאן וזה קשור לסדר היום שהוא בנוי על החזקה מאוד מאוד הדוקה של המטופלים

אורית שפירו:  תסתכלו רק כמה צוות טיפולי יש לנו כאן

אורית שפירו:  אני כאמור מנהלת הכפר, יש את חגי וגיא שהם רכזי הבתים, שניהם פסיכולוגים תואר שני, יש לי רכז ל-18 מדריכים, שהם הוא פסיכולוג תואר שני, יש לנו שמונה מטפלים פרטניים, יש לנו ארבעה מטפלים משפחתיים

אורית שפירו:  מאוד חשוב, כל מטופל שמגיע לפה, ישר מוצמד למטפל פרטני שפוגש אותו פעמיים בשבוע, שומע אותו

אורית שפירו:  יש לנו כאן מטפלים משפחתיים, זה תנאי

אורית שפירו:  כשאנחנו עושים את האינטייק, חגי, גיא ואני, בודקים מה הכוחות של המשפחה כי ההנחה היא שכשיעברו חמישה חודשים והם ייצאו מכאן בסוף הם מגיעים לקהילה, אנחנו חייבים ליצור איזה שהוא רצף טיפולי שבודק את הכוחות שלהם להתמודד ולהמשיך

אורית שפירו:  לא הכול נפתר בחמישה חודשים, יש עוד לא מעט דברים שהם יצטרכו לעשות ואנחנו חייבים לוודא שהמשפחה היא חלק מאוד מאוד משמעותי מהתהליך הזה

אורית שפירו:      יש לנו כאן ארבעה מטפלים קבוצתיים, שישה מטפלים אלטרנטיביים, ארבעה מטפלי גוף-נפש

אורית שפירו:  המדריכים שלנו, להבדיל מקהילות אחרות, על פי רוב הם חבר'ה שלא מכורים נקיים

אורית שפירו:  להוציא אחת שיותר נמצאת בקבוצה של גינון טיפולי, הם חבר'ה שרובם בעלי תואר ראשון, חלקם כבר יוצאים לדרך לתואר שני, הם עוגן מאוד משמעותי בטיפול במטופלים, הם רואים אותם בשעות שלפעמים מטפלים לא נמצאים פה, לתוך הלילה, 24/7 יש כאן צוות שלנו

אורית שפירו:  יש כאן שני בתי מגורים של המטפלים שנמצאים כאן לאורך ה-24 שעות

אורית שפירו:  כמו שאמרתי, ארבעה פסיכיאטרים ויש לנו אחות אחת שנמצאת כאן

אורית שפירו:      רק תסתכלו על השקף הזה, כמה קבוצות יש כאן

אורית שפירו:  כשהחבר'ה מגיעים לפה הם שנייה צריכים לנשום את המשבר שלהם, הם צריכים להתעטף, הם צריכים לדעת מה היה שם, למה מה שקרה ואולי היו לו יסודות בגיל חטיבת ביניים, בגלל חרם, או בגלל מוות של מישהו בתוך המשפחה או משהו באני האישיותי שלו, מה קרה שגרם למשבר הזה שגרם להם להיות חודש, חצי שנה, או שנה וחצי במיטה והם לא מסוגלים לזוז והם התחילו לעשות שימוש בסמים שיכול להיות שבהתחלה, בכיתה ח'-ט' זה שימוש חד פעמי בקנאביס, בוויד, ופתאום זה הופך להיות מדי פעם, כל היום, כל יום ויחד עם חומרים אחרים פסיכדליים

אורית שפירו:      חומרים ממריצים

אורית שפירו:  יש לנו פה מישהו שנמצא עכשיו שהתחיל תואר ראשון, איך שהוא סחב לתחילת תואר שני, המון כעס על ההורים שלו שהם לא הבינו שיש לו הפרעת קשב וריכוז וכל התיכון וחטיבת הביניים והחטיבה העליונה הם צעקו עליו: למה אתה לא מזיז את עצמך? למה אתה לא עושה? הוא גילה פתאום באוניברסיטה את הנפלאות של החומרים הממריצים, של ריטלין, והוא התחרע ואז הוא קיבל מהנוירולוג שלו אישור ל-20 מיליגרם לחודש והוא הבין שזה עושה לו את התואר, פתאום הוא התפכח, והוא לא לוקח יותר 20 גרם, הוא לוקח כבר 120, כי הוא לוקח את זה מהטלגרס, אבל אז הוא נופל והוא לא מסוגל לגמור את התואר ואז הוא מגיע אלינו

אורית שפירו:       יש כאן כל מיני אלמנטים שנדרשים לאחיזה בתוך המקום הזה

אורית שפירו:  ואז הם מגיעים לסדר יום שאומר להם, שנייה תנוחו

אורית שפירו:  במשך ארבעה שבועות ראשונים הם לא יוצאים מפה, הם לא יוצאים שבת, הם לא בטלפון, שלא יהיו רעשי רקע, ששנייה יהיו מסוגלים להבין מה קורה איתם, שלא יהיו אנשים שלא עושים לו טוב, שפתאום הם מחזיקים את הטלפון, שלא יהיו מכירות וקניות, מאוד מאוד משמעותי

אורית שפירו:  בארבעה השבועות הראשונים הם גם לא יוצאים לים לבד

אורית שפירו:  אגב, בכלל החוף פה הוא לא מוכרז אז אסור להם לצאת לחוף, אבל כן אחרי חודש הם יכולים לצאת כחלק מהשקט והשלווה לסיורים פה

אורית שפירו:  המקום פתוח

אורית שפירו:       אחד הדברים הראשונים שאנחנו אומרים להם באינטייק, אנחנו מצביעים להם על שלושת התמרורים האדומים של ייהרג ובל יעבור

אורית שפירו:  אין פה מקום להכנסת סמים, ביום שבו מישהו ינסה להכניס סמים זה המקום שבו אני אומרת שלום, תודה רבה, ואנחנו אומרים את זה גם למשפחה וגם למטופל

אורית שפירו:  יש לנו אחריות לא רק עליו אלא לקהילה פה

אורית שפירו:  הדבר השני שהוא אור אדום זה הנושא של אלימות

אורית שפירו:  לא כלפי עצמו, לא כלפי הקהילה ולא כלפי הצוות

אורית שפירו:  כשזה יקרה זה ייעצר, המשפחה תיקרא, הפסיכיאטר או הפסיכיאטרים המטפלים יבדקו אותם, יחליטו האם הם צריכים ללכת לשער מנשה למיון או הביתה וזה ייעצר

אורית שפירו:  והשלב השלישי, אין פה מקום ליחסים אינטימיים, ודאי וודאי שלא לקיום יחסי מין

אורית שפירו:  וזה אתגר לא פשוט, כי כשיש פה שש בנות והשאר זה קבוצה של בנים והם מגיעים לפה ממקום מאוד חבוט וקשה ופתאום בזולה שאתם תראו איך הם יושבים יש איזה שהיא הבנה שוואלה, מישהו מבין מה שאני עובר

אורית שפירו:  המקום של המרקם הזה בהחלט הוא אתגר מאוד גדול ואנחנו יוצרים את זה ואנחנו אומרים להם: זה לא יקרה

אורית שפירו:       במשך היום כאן

אורית שפירו:  אני מגיעה לפה בדרך כלל בבוקר בשבע, אני עושה סיבוב, אני כבר פוגשת אותם בזולה

אורית שפירו:  בשלב הזה ברור לכם ש-24 שעות ביממה יש כאן מטפלים ויש כאן צוות

אורית שפירו:  בשעה שמונה הם נכנסים לחדרי הצוותים שלנו וכל אחד בהתאם לצורך שלו צריך להגיד בוקר טוב אם אין לו טיפול תרופתי, אבל אם יש לו הוא עובר דרכם, וכל ערב האחות שלנו מכינה לכל אחד בהתאם להחלטה של הפסיכיאטרים את הטיפול ומשם הם ממשיכים ולאורך כל היום הם נמצאים במסגרת שבאה ואומרת להם: תיכנסו שנייה פנימה, תתבוננו בכאב שלכם, מה גרם לזה, מה הצמיח את זה, איפה אתם יכולים לעשות איזה שהוא חיבור עם הכוח שלכם, עם הכוחות, עם הצמיחה

אורית שפירו:  ומשם הם גם, כמו שאמרתי, בטיפול פרטני פעמיים בשבוע על ידי מטפל, פעם בשבוע על ידי מטפל קבוצתי

אורית שפירו:  יש להם מטפל פרטני גוף-נפש, אנחנו מאוד רואים את המקום ההוליסטי של הטיפול הזה

אורית שפירו:  יש להם לאורך כל היום טיפולים קבוצתיים ואלה הטיפולים הללו

אורית שפירו:  ובנוסף לטיפולים הקבוצתיים יש גם טיפול פרטני והכול נמצא בסינרגיה של רכזי הבית

אורית שפירו:       מר חגי פה אחראי על כל מה שקורה בבית שלו, על כל הצוותים, על כל המטופלים והמטופלות וכל דבר שקורה 24/7

אורית שפירו:  אין לו חיים

חגי מזלי: יש לי חיים

אורית שפירו: חגי, כמה שנים אתה פה?      

חגי מזלי: 13

אורית שפירו: 13 שנה הוא 24/7

אורית שפירו:  באמת יום ולילה, שבת, חג, כל דבר שנדרש מועבר אליו כמו גם לגיא

אורית שפירו:  ומה שמאוד יפה, יש כאן גם את אופיר, שנמצא כאן, הפיקוח שלנו

אורית שפירו:  אנחנו מפוקחים פה גם על ידי משרד הרווחה וגם על ידי משרד הבריאות

אורית שפירו:  אחת לחודש יש לי את הזכות ואת הכבוד להיות פה עם המפקחים

אורית שפירו:  כשאופיר מגיע לפה הוא מאוד אוהב להיכנס אלינו מהתחלה

אורית שפירו:  ותבינו, מאחר שאנחנו בתפיסה שחייב להיות סנכרון בין כל הצוותים שלנו כל בוקר בין השעה תשע וחצי לעשר וחצי יש לנו מפגש של כל הצוותים שנמצאים באותו זמן כאן, זה אומר שהמדריכים שעשו פה לילה מעבירים למדריכים שמגיעים באותו בוקר, זה כמו בית חולים, מה היה, מה מאוד חשוב שנדע על כל מטופל, מה טירגט אותו אתמול בערב, איך הוא נמצא, בטוב, לא בטוב

אורית שפירו:  גם המטפלים שלנו מועברים בזה

אורית שפירו:  המטופלים שלנו יודעים שאין משהו שלא עובר בין כולנו, בשביל לשמור עליהם

אורית שפירו:  הכול עובר כאן בינינו בשביל לשמור על ה-well being שלהם

אורית שפירו:       כאמור, הטיפול הוא טיפול אינטגרטיבי, הוליסטי, למשבר כפול

אורית שפירו:  אגב, משבר כפול, תחלואה כפולה, החבר'ה כאן הם לא חבר'ה שיש להם איזה שהיא אבחנה של מחלת נפש, זה ממש לא

אורית שפירו:  אגב, אני בת 53, אני אמא לארבעה ילדים, אני סבתא לנכדה מקסימה והורסת, וכשאני נמצאת פה באינטייק אני תמיד אומרת ואללה זה היה יכול להיות הילדים שלי, בקלות, באמת

אורית שפירו:  אנחנו לא יודעים מה מטרגט אותם, איזה שהוא חרם שהיה, איזה שהוא קושי עם משהו שהיה בתוך בית הספר

אורית שפירו:  המון המון ADHD, המון הפרעות קשב וריכוז כאיזה שהוא טרגוט לדברים שכאלה, כמובן עם קווים אישיותיים לפעמים שנמצאים שם ולכן ברור לנו שהטיפול חייב להיות גם קונבנציונלי, גם הוליסטי, גם שיקומי וכמובן גוף-נפש

אורית שפירו:  יש לנו מישהי שמרכזת את כל המחלקה של גוף-נפש

אורית שפירו:      וכמו שאתם מבינים לגבי הכפר, יש לנו כאן סביבה טיפולית, הכפר הוא על חוף פתוח, הוא יוצר תחושה של משמעות, של שקט, של שלווה

אורית שפירו:  הרבה הם מסתובבים פה יחפים, המודל שלנו הוא מודל אינטגרטיבי, הוליסטי, בגובה העיניים

אורית שפירו:  המסר הוא: חבר'ה, יש לכם משבר קצר, אתם תעברו אותו, אתם תהיו כמו קבוצת השווים שלכם

אורית שפירו:  נכון שזה ייקח קצת יותר זמן, כמובן שכשאתם יוצאים החוצה אתם תהיו חייבים בקבוצות NA כי היה כאן משהו, יש פה משהו שמאפיין אתכם, אבל אתם מסוגלים ואנחנו נראה לכם מתוך המשבר איך אתם צולחים אותו והדגשים כאמור הם הכוחות, היכולות, הבחירה אל מול תקופת הטיפול הקצרה

אורית שפירו:       לשאלה שלך, כן, כשאני מקבלת אותם לאינטייק, וחגי וגיא מקבלים אותם, אנחנו אומרים: תקשיבו, זו בחירה שלכם להיות פה, אין לכם פה צו שבגינו אתם מגיעים לפה

אורית שפירו:  מה שאנחנו מבקשים זה נוהל 48

אורית שפירו:  אם החלטתם שאתם רוצים לעזוב, וזה בהחלט קורה, כי זה קשה, נורא קשה פתאום לפתוח את הלב, לדבר, גם בפרטני, גם בקבוצתי, מה אני עושה פה, וואו, זה לא פשוט, במקום הזה אנחנו אומרים להם מה שכואב לכם תבואו, תגידו לנו מה טירגט אתכם, למה פתאום אתם רוצים לעזוב, אולי אנחנו יכולים לעזור

אורית שפירו:  והרבה פעמים שנייה אנחנו מורידים את המקום הזה

אורית שפירו:      ואם לא, אנחנו מוציאים אותם למשהו שאנחנו קוראים לזה בעגה המקצועית הפט"ז, הפסקת טיפול זמנית

אורית שפירו:  קחו שלושה ימים, ארבעה, חמישה ימים, תנשמו את זה שנייה, אנחנו נתקשר אליכם כל יום, אנחנו נראה מה קורה לכם, על פי רוב הם מבקשים לחזור

אורית שפירו:  המקום הזה שנייה נותן להם לנשום

אורית שפירו:  זה קשה מאוד מאוד מאוד מה שנדרש מהם והם חוזרים

אורית שפירו:  בכל זמן נתון הם יכולים ללכת

אורית שפירו:  70% ממי שמגיע לפה מסיים טיפול

יולי תמיר: בשאלה הזאת, אין לנו כרגע מרכז יום, אין לנו מרכז אמבולטורי, זה כן בתכניות שלנו בעתיד, במיוחד לאוכלוסייה של פוסט טראומה צבאית

יולי תמיר:  האוכלוסייה הזאת, כמו שאורית הגדירה אותה, חלופת האשפוז שלה זה אשפוז במחלקה סגורה, כמו שפעם ראש בריאות הנפש אמרה, פה זה מחלקה סגורה על שפת הים, והיא הרבה יותר זולה, האשפוז פה הרבה יותר זול והאינטנסיביות של הטיפול והמודל הוא מעבר

יולי תמיר:  אבל האוכלוסייה הזאת לא יכולה לקבל טיפול אמבולטורי, אלא תכנית של ארבעה-חמישה חודשים

סוזן דסוקי: ברשותכם, אני חייבת להגיד כמה משפטים כדי לשים את הדברים בקונטקסט

סוזן דסוקי:  המסגרת הזאת היא מסגרת מאוד מאוד ייחודית אבל היא אחת מתוך רצף מאוד מאוד רחב של מענים

סוזן דסוקי:  יש לנו מסגרות חוץ ביתיות רבות אחרות שמתאימות לפרופילים אחרים

סוזן דסוקי:  כלומר אם פה אורית דיברה על הפרופיל הנורמטיבי המתפקד שהיה איזה שהוא משבר והתמכרות ולכן הוא מגיע לכאן, יתר המסגרות שלנו מקבלות את הפרופילים שהם יותר בקצה בהפרדה גברים ונשים

סוזן דסוקי:  יש לנו מסגרות שמקבלות תחלואה כפולה, כלומר מישהו שסובל מסכיזופרניה ומהתמכרות כן יקבל טיפול, פשוט לא כאן, במקום אחר

סוזן דסוקי:       זה רק ככה כדי שלאדוני תהיה פרספקטיבה קצת יותר רחבה

סוזן דסוקי:  וגם בקהילה יש רצף מאוד מאוד רחב ופיזור מאוד גדול של מענים אמבולטוריים לאנשים שזה מתאים להם

סוזן דסוקי:  לא לכל אחד מתאים כל מענה ולכן אנחנו פה עושים זום-אין על המסגרת הזאת, אבל חשוב לי רק שתדע שיש רצף אחר גם ברקע

בועז ביסמוט: אמרת ש-70% מסיימים, אז 30% נושרים?      

אורית שפירו: חלקם ינשרו

בועז ביסמוט: מה הסיבות? למה הם נושרים?      

אורית שפירו: זה מאוד מאוד קשה

אורית שפירו:  יש לנו כרגע, בזמן נתון כרגע, יש שלושה בכפר שזה הסבב השני שלהם, הם לא היו מספיק בשלים - - -     

בועז ביסמוט: זה המגבלות שאתם נותנים, הרעיון של להיות במסגרת?      

אורית שפירו: זה יכול להיות גם, זה גם יכול להיות המקום שלהם שבשל לבוא לחמישה חודשים, זה לא פשוט

אורית שפירו:  יש חלק שיש להם דודא מאוד גדולה והם לא מסוגלים להחזיק ואז הם ייצאו והם יגידו: אנחנו עוד לא שם, תנו לנו עוד קצת זמן והם לא יחזרו בהכרח, או חלק יחזרו

אורית שפירו:  אז כמו שאמרנו, בזמן הנתון הזה יש שלושה מטופלים פה שהיו פה - - -      

בועז ביסמוט: כמה זמן אתם עוקבים? הנושר, נגיד יוחנן נשר, בא לפה ולא יכול, אחרי שבועיים הוא לא מסוגל, אתם עושים מאמץ בניסיון להשאיר אותו, אתם עוקבים אחריו תקופה מסוימת? איך זה עובד עם הנושר?     

אורית שפירו: כמו שאתה מבין, בגלל המקום של הקשר המאוד אישי ומאוד אינטנסיבי שנוצר פה אז יש קשר ועובדים איתם, אבל בעיקרון הם אנשים עצמאיים שהרבה פעמים מבקשים: תניחו לנו, אבל מה שאנחנו אומרים להם ברגע שהם מסיימים, אנחנו פה, לכל זמן נתון

אורית שפירו:  יש כאלה שמבקשים לעזוב ואנחנו אומרים להם, גם מבחינת הנהלים של משרד הרווחה, אם אתם עוזבים דעו לכם ששלושה חודשים לא בהכרח תוכלו לחזור, אם תבקשו לחזור נצטרך לבקש אישור חריג לחזור לכאן

בועז ביסמוט: אז לפרק זמן מסוים ההתקשרות קיימת

בועז ביסמוט:  זאת אומרת גם אחרי שהוא הלך הוא עדיין ברדאר שלכם

אורית שפירו: כן

עומרי פריש: אני רוצה להגיד משהו, בהתחלה בהתחלה נוגעים פה בכאב, איך הגשש אמר? כשנוגעים בכאב זה כואב, יש אנשים שלפעמים הם צריכים פסק זמן ואז הם יבואו אחרי חודש עוד פעם, ויש כאלה שרוצים לעשן עוד ג'וינט וכן הלאה וכן הלאה, בסוף אין להם את החרב של צו שהוא הולך מכאן לבית סוהר

אורית שפירו: אני אומר משפט ואז אנחנו נצא לסיור

אורית שפירו:  יש לנו כאן 42 מטופלים

בועז ביסמוט: אני רק קוטע, את נגעת במילה כאב

בועז ביסמוט:  ההתרשמות שלי אחרי כמה דקות שאני נמצא פה שזה קשה, זה לא פה הפנינג

בועז ביסמוט:  מי שמגיע לפה - - -     

עומרי פריש: הים נורא מטעה, זה נראה כאילו פה איזה - - -     

בועז ביסמוט: בדיוק

אורית שפירו: יחד עם זאת כשאנשים מסיימים פה יש להם משהו נורא יפה בסוף, חגי אלוף במקום הזה, יש לנו שבוע פרידות, כי הם נפרדים בכל אחת ואחת מהקבוצות, נוצרה איזה שהיא מדיניות בתוך הקבוצה עצמה, זה פשוט מדהים ומרגש, הם אומרים: איפה היינו בהתחלה

אורית שפירו:       לפני חודש וחצי היה מישהו שאני ראיתי אותו ממש ממש בהתחלה וראיתי אותו בסוף, זה היה הראשון שראיתי וליוויתי כל הזמן, ובשבוע הראשון כשאני הגעתי יצאנו לסיור אז הייתה לי גם אפשרות לדבר איתם באופן פרטני וקצת ללמוד מה אני הולכת לעשות כאן, והוא היה מאוד עצוב ומאוד שקט, שאלתי אותו: תספר לי קצת למה אתה פה והוא אמר שהוא התנדב במד"א, כאילו באמת נורמטיבי מתפקד, אבל היה לו רישיון לקנאביס רפואי והוא השתמש ועוד ועוד ועוד וכל מה שהוא חשב זה על קנאביס

אורית שפירו:  הוא אמר לי: אורית, אני לא מסוגל להישאר פה, אני לא מסוגל, אני חייב ללכת עכשיו הביתה – להגיד לכם 48? לא יכול

אורית שפירו:  והוא נשאר פה עד הסוף, עם עליות וירידות, ובסוף הוא הדהד פה לחדשים שהגיעו: חבר'ה, תסתכלו עליי, אני כאן, אין לי יותר את זה

אורית שפירו:  אני יודע מה אני הולך לעשות

אורית שפירו:  חגי, אתה רוצה לומר כמה מילים על החודשיים וחצי ועל האמצע?      

חגי מזלי: קודם כל לשאלה, אני הרבה שנים מטפל גם כפסיכולוג בקליניקה ואני יכול קצת לעשות השוואות בין בן אדם שנכנס עם מאפיינים דומים לכפר איזון ולקליניקה והאינטנסיביות של התהליך היא מאוד מאוד שונה

חגי מזלי:  זאת אומרת המהירות שבה בן אדם מקבל תובנות, איזה שהיא התפתחות פנימית, היא שונה, כי כשהוא בא אליי לקליניקה זה אני מולו ואני רואה את העולם דרך העיניים שלו, ופה יש לו קבוצת שווים בשלבים מסוימים של התהליך, שונים, אחד לקראת סיום, אחד באמצע, אחד בהתחלה, טיפול מאוד מאוד עוטף, החודש הראשון שהם נשארים פה, האפשרות לבחור מגוון שונה של טיפולים, מוזיקה ופסיכודרמה, נגרות, גוף-נפש, ומשהו שקורה פה קורה בתהליך מאוד מאוד מואץ יחסית

חגי מזלי:  ואז אחרי חמישה חודשים הם עושים איזה שהיא התחלה של שינוי שהיא מאוד משמעותית ואיתה הם יוצאים אחרי זה וממשיכים תהליכים

חגי מזלי:  אני לא חושב שזה הסוף פה בכפר איזון, אבל זה תהליך שיש בו איזה שהיא האצה יחסית לתהליכים בחוץ

חגי מזלי:       החבר'ה שנכנסים פה נדרשים לקחת אחריות

חגי מזלי:  זאת אומרת למה הם עוזבים וחלקם נושרים? כי צריך כוחות

חגי מזלי:  צריך כוחות כדי לשחרר את הדברים שהם השתמשו בהם כדי למסך את הכאב, את הכדורים, או את הוויד או כל דבר אחר שעזר להם להרגיע שנייה את הסערה בפנים והם נפגשים פה מאוד מאוד חשופים, אבל עם המון המון תמיכה, זה הרעיון של המקום ושל כפר איזון, והייתי אומר שבחודשיים וחצי, בנקודת האמצע שאורית מדברת עליה, אנחנו עושים איתם איזה שהוא מעבר מרק להיפגש עם הכאב, או בעיקר להיפגש עם הכאב, דרך הטיפול הפרטני והמשפחתי הרבה פעמים, לגם להסתכל מה קורה כשהם מסיימים את הכפר, איזה שהוא מעבר להסתכלות שהיא גם שיקומית

חגי מזלי:  עוד חודשיים וחצי אתה מסיים, איפה היית רוצה להיות, מה היית רוצה לעשות, להחזיר אותו עוד פעם חזרה למסלול של תנועה, של תפקוד, של קהילה

חגי מזלי:  זה בגדול הרעיון

עומרי פריש: אני רוצה להגיד נורא בקצרה, למי שכבר מכיר אותי, אני עם העבר מתעסק מעט, עוד קצת מעט עם ההווה ובעיקר מה אני חושב שצריך לעשות קדימה

עומרי פריש:  אני קיבוצניק מהעמק, יש לי שמונה ילדים, חמישה ביולוגיים, שלושה מאומצים, 11 נכדים, זה הדברים החשובים

עומרי פריש:  אני עובד סוציאלי במקצועי, הלכתי רק בגיל 37, באתי מתחום החינוך והחקלאות בקיבוץ והתחלתי לעבוד ברשות למלחמה סמים, אז בפורמט הישן כמתאם בצפון

עומרי פריש:       התחלתי לקבל אז המון טלפונים, בעיקר של הורים

עומרי פריש:  אני הייתי במילואים, סגן אלוף באיזה יחידה קרבית, במילואים, לא הייתי בקבע, וזה בעיקר הודו ודרום אמריקה: תשמע, הילד גמר את זה, הילד גמר את זה, אמרו לנו תבואו לקחת אותו, אנחנו לא יודעים מה לעשות, ובעצם יש, כמו שסוזן אמרה, מערך פנטסטי בארץ, אני גר מתחת למלכישוע, אז אני הייתי בן בית במלכישוע, לא יודע אם הספקת להיות שם, זה לא התאים, זה לא מה שהם היו צריכים, אז בעצם רק אשפוז במחלקה פסיכיאטרית סגורה זו האופציה ואז פשוט במילואים יום אחד מהתסכול סיפרתי את זה לחבר'ה, הם אמרו: תקים עמותה, נעזור לך

עומרי פריש:       לא היה מודל, היינו צריכים להמציא מודל שלא היה קיים לא בארץ ולא בעולם

עומרי פריש:  כל המילים האלה, פורץ דרך, חדש, כל הדברים האלה, ויצאנו לדרך כשהרשות למלחמה בסמים הייתה הגוף שעזר ומשרד הרווחה ומשרד הבריאות היו הפיקוח

עומרי פריש:  אחרי כעשר שנים משרד הרווחה נכנס לכאן, לשמחתנו, נורא חזק והוא מאפשר היום גם למי שאין לו כסף, כי לפני כן זו הייתה אופציה רק למי שיש לו כסף, והמודל הזה של טיפול קצר, מסרים אחרים ואווירה אחרת, על יד הים, בלי גדר, במעורבות של המשפחות בקהילה משותפת עם תפיסה של מזרח ומערב נותן תוצאות יחסית פנטסטיות

עומרי פריש:     אני חושב שאם אני מסתכל, לא אמרתי, אבל אני עוד חודשיים וחצי בן 70, אז אני מרשה לעצמי, אני כל הזמן אומר לאורית, את באה מרשות, דוקטורט, אני קיבוצניק, אני יכול להגיד מה שאני רואה ומרגיש, הנושא הזה שאנחנו עכשיו מנסים לשכנע, ואם תוכל לעזור לנו בשמחה, להקים מרכז ראשון מסוגו בארץ לנפגעי קנאביס שלא צריכים פסק זמן וכניסה למסגרת

עומרי פריש:  יש פה ויכוח כמה מעשני קנאביס יש בארץ, אבל - - -     

אורית שפירו: הוא אומר שיש ויכוח, כי אני והוא, אנחנו מכירים, את התואר הראשון עשינו ביחד בשנת 90' ומאז אנחנו - - -     

קריאה: מתווכחים

אורית שפירו: מתדיינים

עומרי פריש: היתרון הגדול, שמאז שאורית הגיעה אני ישן בלילה והיא פחות, אבל אני מה זה ישן טוב שהיא מחזיקה את ההגה, זה פנטסטי

עומרי פריש:  זו תחושה פנטסטית, זה אני חייב להגיד לזכותה

עומרי פריש:       אני מדבר על הדור החדש של נפגעי סמים

עומרי פריש:  כשאני מדבר על הדור החדש של נפגעי סמים זה לא אומר שנגמר הדור הקודם, ממש לא

עומרי פריש:  יש מערך פנטסטי ומשפרים אותו, ואני לא רוצה להיכנס, קהילות ואשפוזיות ומרכזי יום, יש מערך של משרד הרווחה באמת יוצא מן הכלל יפה ומשרד הבריאות

עומרי פריש:  אתם יודעים שעכשיו משרד הבריאות מעביר לקופות, זה מקום שאולי הוועדה יכולה להצטרף

עומרי פריש:  אמרתי שאני קיבוצניק בן 70 אז אני יכול להגיד מה שאני חושב, בת שבע יודעת, לא היה יושב ראש ועדה שלא אירחנו כאן, בדרך כלל אורך החיים של יושב ראש ועדה זה בין שנה לשנה וחצי, והוא בצדק רוצה ללמוד, הוא מתחיל בכיתה א' ובכיתה ג' הוא כבר מסיים ומגיע אחד חדש

עומרי פריש:  אני איחלתי לך בזום הראשון שאתה תגיע לי"ב, לא יודע מה יקרה

עומרי פריש:       בסוף בסוף, כיוון שלוועדה אין תקציבים ואין יכולת לאכוף דברים, היא יכולה או לשים על סדר היום הציבורי נושאים שהם חשובים, שאתם מחליטים שהם חשובים, או להפעיל את מערך המידע של הכנסת שהרבה פעמים נחשב נורא אובייקטיבי וכשהוא צולל לנושא כולם משתמשים במסקנות שלו, ועכשיו אתם יודעים, יש ועדה שמשרד ראש הממשלה הקים, הוועדה הבין משרדית, לבחון את הנושא, גם הם באופן לא מפתיע בחרו את הנושא של משתמש נורמטיבי מתפקד והקנאביס כנושא המרכזי בלי קשר לזה שצריך להמשיך לטפל

עומרי פריש:  משרד הבריאות מעביר את הכול לקופות החולים, זה תפר שאם לא תהיו, אני לא יודע מי בדיוק, עם יד על הדופק, המעבר הזה, מרוץ השליחים הזה שמעבירים את המקל מכאן לכאן, הוא מורכב והוא בעייתי

עומרי פריש:  יש את מרכז הניטור ברשות שכבר אמור לקום, אמור לקום, אמור לקום, והוא צריך לספק לכל מקבלי ההחלטות המון חשיבות

עומרי פריש:       אנחנו עשינו פה איזה תכנית אסטרטגית, והכול בהתנדבות, אז השאלה הראשונה ששאל אותנו המנכ"ל זה למה אין עוד שלושה-ארבעה כפרי איזון, אבל בסוף זו עמותה עם יכולות כלכליות מוגבלות

עומרי פריש:  אז, כמו שגילי אמר, אנחנו מפתחים עכשיו איזה מודל של נפגעי קנאביס, מפתחים עבור משרד הביטחון מודל של טיפול בהלומי קרב על בסיס כל מה ששמעתם כאן מאורית, ושניים-שלושה דברים שאני רוצה להגיד אותם מבחינת איך אני רואה את העתיד

עומרי פריש:  האחד, מהפכת הקנאביס יצאה לדרך מזמן, אוהבים את זה, לא אוהבים את זה –      

בועז ביסמוט: אתה אוהב את זה?     

עומרי פריש: אני כבר לא שם, אני מבחינתי - - -     

בועז ביסמוט: שתי נקודות

בועז ביסמוט:  אתה יותר מנוסה ממני, אתה חי את זה ביום יום, וגם לךְ השאלה הזו מופנית, מהפכת הקנאביס שאמרת, ובצדק, המונח הוא נכון

עומרי פריש: מהפכת הקנאביס היא כנראה עובדה בארץ ובעולם, תראו מה קורה בארה"ב, תראו מה קורה פה בישראל

עומרי פריש:  קראתי השבוע אנליסטים של חברות הקנאביס הרפואי, מה הם מעריכים שיהיה פה בעוד שלוש-ארבע שנים, כנראה נהיה המעצמה השלישית שמספקת קנאביס לעולם, ומדברים על הנסים והנפלאות, ויש באמת אנשים שזה עוזר להם, יש אנשים שזה מציל את חייהם, אנחנו פוגשים את אנשים כאלה, אבל אנחנו רוצים להיות הקול של אותם אלה שנפגעים ואיש לא מדבר את שמם

עומרי פריש:       זאת אומרת הקנאביס בהיקפים שלו, ואני יודע שלא כל עמיתיי יסכימו, אבל אני אומר את זה בכל כנס ובכל מצב ואני מרשה לעצמי להגיד את זה גם כאן, ההערכה מהסקר ההוא, אם אני ישבתי עם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אז יהיו ויכוחים, אבל סדר גודל של מיליון וחצי משתמשי קנאביס בישראל

עומרי פריש:  יש ויכוח על המספר, אני לא רוצה כרגע להיכנס לזה

עומרי פריש:  זה חבר'ה מתפקדים, זה חבר'ה נורמטיביים, אלה רופאים, עובדים סוציאליים, אחיות, פסיכיאטרים, הייטקיסטים, כל מה שאתם רוצים, מילואימניקים ביחידות מובחרות, בשטחי כינוס ולא בשטחי כינוס, ובתוך פעילות מבצעית, מה שאני רוצה להגיד, אני אומר עכשיו את דעתי הפרטית, אני לא יודע לתקף אותה בשום מחקר, פשוט אני הייתי בהודו כבר 24 פעמים, בטיולים, ככה עם הסנדלים וזה, בתאילנד, ופוגש פה באוניברסיטה מרצה, פוגש אלפי אנשים, אומר את דעתי הפרטית בלבד, הם יודעים, אז לא להיבהל, בערך 80% מהצעירים האלה זה יעשה להם טוב, לא יקרה להם שום דבר, בערך 10% זה לא יעשה להם שום דבר, הם בחוץ, ובערך 10% ייפגעו בכל מיני סוגים של פגיעות, לאו דווקא התמכרות

עומרי פריש:  התקף פסיכוטי, התקף חרדה, דיכאון, מאניה, פרנויה, כמה יש לנו כאן, וגם התמכרות

עומרי פריש:       אבל לאו דווקא התמכרות, יש הרבה דברים אחרים

עומרי פריש:  כמו שאני מעריך שכולכם מכירים מאות ואלפי אנשים ששותים יין, אתם בקושי מכירים מהחברים האלה אלכוהוליסטים, אבל אנחנו יודעים שיש תופעה כזאת שנקראת התמכרות ואלכוהוליזם, אנחנו רוצים לדבר את הקול של ה-10% כי 10%, עזבו עכשיו אם אפשר לתקף את המספרים, 10% ממיליון וחצי זה 150,000

עומרי פריש:  אז אתם רוצים מיליון? אז יהיה 100,000

עומרי פריש:  צריך להשמיע את הקול שלהם

יולי תמיר: רק להרחיב את זה בדקה, מעבר למה ש(שם חסוי) שהיא כבר יכולה להצטרף פה לצוות הטיפולי אחרי שהיא גומרת את השהות בכפר, צריך להתחשב

יולי תמיר:  המהפכה כבר קרתה, רק צריך לראות שאנחנו לא פותרים בעיה אחת ויוצרים בעיה אחרת שהיא לא פחות חמורה ולכן גם צריך להתחשב בדור הזה, שהוא דור אחר, וגם המציאות הישראלית, אבל גם במקומות כאלה שיודעים לעשות מניעה וטיפול ולהשקיע בפעילות הזו כמרסנת את הנזקים שפתרון הבעיה יכול לעשות

עומרי פריש: ברמה הפרקטית שני דברים אני יכול להציע לך כיושב ראש הוועדה

עומרי פריש:  אנחנו רואים בארה"ב שהקצב שבו הלגליזציה, היעדר ההפללה והקנאביס הרפואי, שלושת האחים האלה, לא רצים באותה מהירות

עומרי פריש:  היעדר הפללה וקנאביס רפואי יש כבר זה, לגליזציה אולי חצי מדינות, אני מציע לנו, בואו לשנייה נעצור את המהירות שרצים ללגליזציה, נלמד ממדינות אחרות, ניישם יותר נכון את היעדר ההפללה ואת הקנאביס הרפואי ואז נוכל לקבל

עומרי פריש:       ודבר אחרון, הלוואי שתצליח, כמו שהטוטו מפריש כל שנה סכומים לטיפול בהתמכרות להימורים, כי לא נכון לפרק את הטוטו ושכל אחד יעשה מה שהוא רוצה, בואו נראה את חברות הקנאביס הרפואי שמגלגלות מיליארדים, עם ראשי ממשלה, מפקדי חיל אוויר, כולם יודעים מי בפנים, מפרישים איזה שהוא מעשר לטיפול, למניעה, לחינוך, לשיקום, זה הלוואי

בועז ביסמוט: תודה רבה

אורית שפירו: אנחנו נעשה סיור

אורית שפירו:  אנחנו נמצאים פה במועדון, זה חלק מהמקום שהמטופלים פה נפגשים בסוף היום, יש להם פה פעילות חברתית, הם יכולים לשבת לראות סרטים, לדבר, כאן זה מקום שבו הצוות נפגש, כאן זה המקום שבמהלך היום יש לפחות פעמיים-שלוש ביום עבודה קבוצתית ובכל אחד מהבתים שעכשיו אנחנו נלך יש להם את המועדון הזה

אורית שפירו:  יש לנו את בית השחף ואת בית העוגן, בואו נצא החוצה, אני אראה לכם חדר לדוגמה, נדבר תוך כדי

אורית שפירו:               (בהמשך הסיור)     

אורית שפירו: יש לנו מה שנקרא ועדת מלגות, הכפר הבין שיש צורך לא פעם לעזור למטופלים בחלק שלהם וכשמישהו מבקש סיוע יש לנו ועדה שיושבת ובוחנת מי נכון לקבל ומי לא ולפעמים בהחרגה אנחנו נותנים אפילו מעבר ל-50% הנחה והוא כמובן היה ברור שהוא יקבל כל עזרה שהוא צריך מבחינתנו והתשלום הוא שלנו

אורית שפירו:  זה ברור

רחל אהרוני: זה השלמה

רחל אהרוני:  המדינה נותנת בעצם את ההועדה

רחל אהרוני:  בעיקרון כמו בכל קהילה טיפולית גם כאן המדינה נותנת הועדה וההוֹעדה אפילו גבוהה מהרגיל בתהליכים של תחלואה כפולה

רחל אהרוני:  עדיין הכפר פה גובה עוד תשלום ויש להם את קרן המלגות כמו שאורית אומרת, כך שבעצם כשבן אדם צריך לשלם אם הוא משלם אז הוא משלם חלק יחסי מאוד מאוד נמוך, אבל בהחלט מרבית השהות פה ממומנת על ידי המדינה

אורית שפירו: עלות מטופל פה בממוצע עולה 22,000 שקל בחודש וכמחצית זה משרד הרווחה

עומרי פריש: אנחנו כבר 12 שנה עובדים עם משרד הרווחה שמממן כשני שליש, אני מעגל את זה

עומרי פריש:  קרן המלגות הזאת שהקמנו כבר לפני 21 שנה היא רק תרומות והשנה היא חוצה את קו ארבעה מיליון שקל תרומות

עומרי פריש:  אצלנו לא יהיה ילד או ילדה שצריכים להיכנס לכאן ובגלל עוד שני שקלים לא ייכנסו לכאן, זה לא יהיה

עומרי פריש:  זה מאסט אצלנו, אבל הסטינג הטיפולי פה הוא לא דומה לשום מקום, גם הדרישות של הרווחה, דורשים כמעט פי שניים וחצי, בצדק, אבל הכול מצטמצם לחמישה חודשים, אז פר חודש אנחנו בעלות יותר גבוהה ופר בן אדם בהשקעה לאורך זמן אנחנו הרבה יותר זולים מכל קהילה אחרת בגלל שזה מצטמצם בחמישה חודשים

אורית שפירו: רצית לומר על סל שיקומי

רחל אהרוני: בעיקרון סל שיקומי זה של משרד הבריאות, זה זכאות שמקבלים סביב אחוזים מסוימים של נכות בסעיפים מסוימים, לפחות 40% נכות בסעיפים מסוימים, ואז זה מזכה בזכאות לסל שיקום

רחל אהרוני:  סל שיקום נותן מגוון מענים רחב, החל מתעסוקה מוגנת, חוגים וכלה בדיור, דיור עצמאי בקהילה, דיור בהוסטלים, תלוי במצב של הבן אדם, תלוי ביכולות שלו

רחל אהרוני:  אני חושבת שהחיבור בין יציאה מכאן לדירה של שותפים שאני מניחה שבמקרה שלהם זה סל שיקום לדיור לעצמאים בקהילה, אני חושבת שזו נוסחה מנצחת בלתת עוד קצת קביים לשיקום מלא

אורית שפירו: ברגע שמטופל שמגיע, אנחנו מכירים אותו וכעבור חודשיים וחצי אנחנו מתחילים להסתכל עם הפנים החוצה ואנחנו מבינים מה המאפיינים ואנחנו חושבים שזה נכון להתחיל להעביר אותו תהליך סל שיקום אז המטפלת הפרטנית שלו מתחילה להיכנס לזה ואנחנו מלווים אותו ויש מישהי שיוצאת ומכינה

אורית שפירו:  בהחלט זה משהו שהוא מאוד חשוב לנו, שכשהם יוצאים מפה לא תהיה נפילה

אורית שפירו:  זה קשה, המקום הזה מאוד עוטף, מאוד מגן, מאוד מכיל והמציאות בחוץ היא קשה אז אנחנו חייבים באמת לתת להם כלים, קביים, שכשהם ייצאו מפה זה לא יהיה שהם יוצאים מאיזה שהוא צוק וצונחים

אורית שפירו:       הם צריכים לדעת שבחוץ יש להם עוד הרבה עבודה, מי שיוצא מפה בחוץ צריך להמשיך להיות מטופל על ידי פסיכולוג או פסיכיאטר, תלוי באיזה מצב, הוא צריך להיות מוחזק, מאוד משמעותי המקום של המשפחה, של הקהילה

אורית שפירו:  זה משהו שמשלב מאוד מאוד מוקדם פה אנחנו מתחילים לדבר על זה בשביל שלא תהיה איזה שהיא פנטזיה שאני יוצא מפה, זהו, ובא לציון גואל והכול בסדר

אורית שפירו:  לא, אתה הגעת לפה כי יש כאן מאפיינים שצריכים התייחסות והתייחסות מאוד משמעותית של כולנו

עומרי פריש: אני רק אגיד משהו שד"ר ספיבק אמר פה בשקט, אין פה הרבה סל שיקום וביטוח לאומי, משתי סיבות

עומרי פריש:  אחת זה שרוב המקרים פה הם לא מחלות מתמשכות אלא אקוטיות זמניות, אז הם לא הולכים למסלול הזה

עומרי פריש:  ודבר שני, זה המסר, בסוף בשביל להיות מוכר בביטוח לאומי אתה צריך להיות נכה נפש אפילו אם זה זמני, המסר פה בהתחלה הוא משבר חולף

עומרי פריש:  יש אנשים שזה לא נכון להם ויש להם שצריך לעשות להם ביטוח לאומי ולהגיד כן, יש פה נכות וזה בסדר גמור, או סיבות משפחתיות, לא משנה מה, אבל רוב האנשים פה לא יישענו אחר כך על קצבאות לכל ימי חייהם ויחזרו לתפקוד

אריאל קלנר: איזה מקומות דומים יש בארץ?     

אורית שפירו: שוחחנו על זה מקודם

אורית שפירו:  המקום הזה הוא ייחודי, בגלל שהוא מדבר על משבר כפול ואוכלוסייה נורמטיבית מתפקדת, אבל יש כמובן עוד מוסדות שמופעלים ב - - -     

אריאל קלנר: מה הכוונה אוכלוסייה נורמטיבית מתפקדת?      

אורית שפירו: המושג הזה, לקח הרבה זמן עד שהוא דויק בכלל כאן במדינה, אומר שבסך הכול החבר'ה שמגיעים לכאן אלה חבר'ה שיכולים להיות הילדים שלי והילדים שלך

אורית שפירו:  חבר'ה כאלה שעל פי רוב סיימו חטיבת ביניים, חטיבה עליונה, 12 שנות לימוד, שירות לאומי, שירות צבאי, יכול להיות ששם כבר היה סדק, גם אחרי זה, הגיעו לאיזה שהוא מקום של לימודים, בין אם זה אקדמאים ובין אם לימודים אחרים, יש שם משבר, משבר שלא מאפשר להם להתקדם, שכרגע הוא משבר אקוטי שיכול לבוא על ידי דיכאון, כזה שמשבית אותם למיטה לחודש וחצי עד שנה וחצי, חרדה חברתית שהם לא מסוגלים בכלל לקיים קשר והם מתכנסים בתוך הבית ולא יוצאים, כזה שמשתק אותם

אורית שפירו:  כשהם מגיעים לפה הם מתחילים איזה שהוא תהליך

אורית שפירו:       הנושא הזה של סך הכול הם נורמטיבי מתפקד הוא כזה שיש לו גם על פי רוב משפחה

אורית שפירו:  (שם חסוי) הוא חריג במקום הזה, משפחה טובה יותר, טובה פחות, אבל יש משפחה שאפשר להכניס אותה לתוך הרצף הטיפולי כאן

אורית שפירו:  אנחנו מכריחים את מי שמתקבל פה לשתף את המשפחה כי הרבה פעמים מי שמגיע לפה, המשפחה מאוד כאובה, מאוד מצולקת, יש השלכות למה שקרה לפני שהחבר'ה נכנסו לפה כי המכנה המשותף מעבר למשבר זה שכולם השתמשו חומרים פסיכו אקטיביים

אורית שפירו:  אז יש כאלה שהיה חוסר אמון במשפחה, יש כאלה שאולי גנבו, יש כאלה שנקראים השקרנים של המשפחה

אורית שפירו:  יש הרבה הרבה צלקות בתוך המקום הזה שיצר היפרדות, יצר כאבים, בין האמא לאבא למטופל, בין המטופל לאחים שלו ויש מקום להתחיל לאחות את זה שכשהם יסיימו המשפחה תהיה שם, אנחנו כבר לא

אורית שפירו:  אז חלק מהנורמטיבי מתפקד זה כאלה שיש להם משפחה, טובה פחות, טובה יותר, אבל היא מגויסת מהיום הראשון כאן לתהליך הזה, להבדיל מקהילות אחרות ש - - -     

רחל אהרוני: אני ארחיב טיפה

רחל אהרוני:  יש מגוון של קהילות טיפוליות בארץ עם אפיונים שונים, עם ייחודיות שונה, כפר איזון במובן הזה הוא באמת ייחודי, המשבר הכפול לאוכלוסייה נורמטיבית מתפקדת שנקלעה למשבר כפול

רחל אהרוני:  יש מסגרות נוספות, חוץ ביתיות, שמיועדות לאוכלוסייה שהיא יותר במצבי קצה, יותר מאופיינת בעבריינות, יותר מאופיינת בהיעדר עורף משפחתי, יש קהילות טיפוליות שהן ייעודיות לתחלואה כפולה

רחל אהרוני:       תוך כדי הסיור דיברנו על זה קצת, תחלואה כפולה לאנשים עם מחלות נפש מאובחנות כגון סכיזופרניה, מאניה דיפרסיה, דיכאון מז'ורי וכיוצא בזה, שבעצם לכל המאפיינים של אוכלוסייה, כמעט לכל מאפיינים של אוכלוסייה יש בארץ איזה שהיא מסגרת שתתאים לתת מענה על הצרכים האלה

רחל אהרוני:  במובן הזה אולי למעט עוד קהילה אחת של תחלואה כפולה ספציפית, ששם האוכלוסייה קצת יותר דומה במאפיינים המשפחתיים שלה, כל שאר הקהילות מיועדות לאנשים עם פרופיל לגמרי אחר, במובן הזה כפר איזון מאוד מאוד ייחודי

אלירן ברוך: מה הכלים שהמשפחה מקבלת אחרי שהיא מסיימת את התהליך והוא עצמו? אתם מסדרים לו עבודה אחרי זה?      

אורית שפירו: מהשבוע השני

אורית שפירו:  שבוע ראשון זה שבוע קליטה לא פשוט, פתאום מישהו עובר ממקום שהוא בחוץ לבפנים ולהבין את החוקים פה, והכאב פה, יש אותו מאוד חזק, אז זה לוקח לו שבוע, אנחנו אומרים לו: הכול בסדר, קח את הזמן שלך, תנשום, אנחנו רואים אותך, אנחנו נמצאים איתך, הכול בסדר, אבל מהשבוע השני אנחנו מחייבים אותם בטיפול משפחתי

אורית שפירו:  זה אומר שהמשפחה צריכה לבוא לפה ויש לזה מחירים, לפעמים אנחנו שומעים משפחות שאומרות לא, שהם בעבודה, זה לא משנה, היקר או היקרה שלך פה, אנחנו ממש דורשים, חלק מההסכם פה שיהיה פה טיפול משפחתי

אורית שפירו:       כלומר מהשבוע השני של המטופל או המטופלת פה יש טיפול משפחתי, שהוא בהתאם להבנה של המטפל הפרטני וביחד עם המשפחתי

אורית שפירו:  יש כאן כל הזמן סינרגיה בין כל המטפלים של המטופל או המטופלת

אורית שפירו:  אמרה המטופלת הקודמת, שלא פגשתם, שהיא מטופלת על ידי שישה מטפלים

אורית שפירו:  זה נכון, יש לה מטפל פרטני, יש לה מטפל גוף-נפש, יש לה מטפלת משפחתית, יש לה מטפל בכל מיני קבוצות, יש כל הזמן סינרגיה בין המטפלים האלה

אורית שפירו:  כשמישהו נכנס לטיפול משפחתי מהשבוע השני המשפחה היא חלק פה

אורית שפירו:  אנחנו עוברים תהפוכות

אורית שפירו:       לא סתם (שם חסוי) סיפרה כאן שהיה לה משבר מאוד גדול אחרי האמצע

אורית שפירו:  הם מגיעים לפה לחמישה חודשים, האמצע הוא חודשיים וחצי

אורית שפירו:  בשלב הזה כל המטפלים מתכנסים ביחד עם המטופל או המטופלת, לא פעם ולא פעמיים זה מפגש קשה, כי אנשים אומרים את מה שהם מרגישים בתוכו

אורית שפירו:  המטופל או המטופלת אומרים: איפה היינו כל הזמן? איך הגעתי לזה? איפה אתם? אתם רבים ביניכם, אתם מתקוטטים, איפה אני? דברים כואבים

אורית שפירו:  והמשפחה אומרת, איפה אתם ואנחנו ביקשנו מכם ואיפה האחריות שלכם, והכאב הוא מאוד מאוד מדמם

אורית שפירו:  והרבה פעמים יש צורך להמשיך ולהחזיק אותם, אבל לאורך כל השהות שלהם אנחנו מדברים על איפה המשפחה משמעותית לאחר כך

אלירן ברוך: אני מדבר על אחרי זה

אורית שפירו: גם בטיפול הפרטני וגם בטיפול המשפחתי מאחרי חודשיים וחצי מתחילים להסתכל על הפנים החוצה, מה אתה הולך לעשות

אורית שפירו:  זה ש(שם חסוי) אומר שהוא פנה לסל שיקום ועכשיו הוא הולך לעשות ככה וככה, זה כאן יחד עם המטפל שלו, גם הפרטני וגם המשפחתי

אורית שפירו:  ואגב המשפחה זה אחותו, כי אין לו מישהו אחר, וחברים שאנחנו מכניסים פה לתוך זה, זה משהו שנבנה מתוכו

אורית שפירו:  הוא יצא שוב ושוב לראות כמה מקומות, חלק גדול הוא אמר שהוא לא רוצה, שזה לא מתאים, זה יוצר לו טריגר והוא לא רוצה להיות שם, לא בסביבה, לא עם האנשים, עד שהוא מצא משהו שהוא רוצה

אורית שפירו:  זה כל הזמן בליווי של האנשים שלנו פה שמהחודש הרביעי אנחנו גם שולחים אותם החוצה להדרכה, לאיפה אתם רוצים לעבוד, מה נכון לכם לעבוד, איפה תגורו

אורית שפירו:  הכול נמצא כל הזמן לבחינה ובדיקה

רחל אהרוני: אני אגיד משהו באופן כללי על מסגרות חוץ ביתיות כתפיסה של אגף

רחל אהרוני:  ביום שבן אדם נכנס למסגרת כבר מתחילים לעבוד על מה יקרה ביום שהוא יסיים

רחל אהרוני:  זה לא שמישהו נמצא במסגרת, מקבל טיפול ופתאום שבועיים או חודש לפני שהוא מסיים מתחילים להילחץ על מה יהיה ביום שאחרי

רחל אהרוני:  הסיפור הוא, מהיום שאתה נכנס איך ייראה היום שאחרי

רחל אהרוני:  לשם מכוונים לאורך כל הדרך וזה בכלל כתפיסת טיפול במסגרות החוץ ביתיות, בשונה באמת ממִנהלים אחרים ששם אתה יכול להיות שנים בתוך מסגרת

רחל אהרוני:  במינהל שלם המסגרות החוץ ביתיות הן מסגרות קצרות טווח, המקסימום הוא שנה-שנתיים, זה בטח לא פה, אבל התפיסה היא שזו תחנה בזמן, לעשות איזה שהיא פאוזה, להתאפס מחדש, להתארגן, לקבל כוחות, להתחבר לכוחות האישיים שלך, לבדוק איזה מערכות תמיכה יש לך בחוץ ומשם להמשיך הלאה

רחל אהרוני:  זה הרעיון הכללי של מסגרות חוץ ביתיות במינהל שלם

רחל אהרוני:  זה לגמרי קורה כאן כתפיסת טיפול

עומרי פריש: אני אחדד את זה

עומרי פריש:  אנחנו לא מסדרים להם עבודה אחרי כפר איזון, זה לא התפקיד שלנו, זה גם לא אוכלוסייה ש – אורית הגדירה נורא יפה מה זה משתמש נורמטיבי מתפקד

עומרי פריש:  הצוות האישי שלו והמטפלים מבררים מה מתאים ונכון לו לעשות אחרי שהוא ייצא מכאן ומלווים אותו שהוא יסדר את זה

עומרי פריש:  יש לו כוחות, לו ולמשפחה שלו, לא צריך לסדר להם

עומרי פריש:  זה לא האוכלוסייה הישנה הקלאסית של נפגעי סמים, זה הדור החדש של נפגעי סמים

עומרי פריש:  דיברנו קודם על מהפכת הקנאביס, מהפכת הסמים הפסיכדליים, לא הספקנו את הכול, אבל זה דור אחר

סוזן בן עזרא: חשוב להגיד, אני חייבת להגיד משהו מתוך 20 שנה שלי בתוך התמכרויות ובאמת מערכות שונות במקום הזה וכן לדבר איתכם, קובעי המדיניות, על המקום כן של אחראים

סוזן בן עזרא:  נכון שתמיד יש את השאיפה וההכנה וגם אני ניהלתי הוסטלים וגם קהילה טיפולית בעברי, אז אני מכירה, יש את ההכנה ליציאה החוצה, עדיין כאן אני חושבת שזה המקום שלנו לדבר גם על למשל תכנית שאנחנו ברשות מאוד מנסים לדחוף ומחכים כבר לתקציבי המדינה כדי שנוכל לממש אותה, זה למשל רכזי תמיכה, ליווי ומעקב, רכזי תל"מ

סוזן בן עזרא:  שיהיו בקהילה אנשים שיקבלו את יוצאי הקהילות

סוזן בן עזרא:       יוצאי יחידות אפילו שמטופלים בעיר ברמה האמבולטורית עד שנתיים, אבל כן יוצאים אחר כך והם נמצאים ללא הליווי הטיפולי, לעזור להם להוציא תעודות זהות, לבקש בקשות, לעשות איחוד חובות, כל הדברים שהם עוד לא הספיקו בטיפול ועדיין יש להם הרבה דברים לעשות

סוזן בן עזרא:  לשכור דירה, ואיך לשכור דירה, אולי למצוא שותפים

סוזן בן עזרא:  יש הרבה יוזמות פרטיות של עמותות שיוצרים מגורים לאנשים כאלה שמסיימים טיפול ואנשים שמסיימים מאסר, כי אין היום איזה שהוא גוף אחר שעושה את זה

סוזן בן עזרא:       אז כן יש פה איזה מקום לדבר על הרגע שאחרי כי הטיפול נעשה והתחזוקה נעשית ויש הכנה ומתארגנים וכן יש גם כיוונים, אנחנו גם שמענו משני האנשים, יש כיוונים, גם לעבודה בהמשך, זאת אומרת אחת תצא ללימודים והיא רואה את העתיד

סוזן בן עזרא:  זאת אומרת יש הכנה, אבל יש גם מקום של צורך לתחזק בתוך היישוב, בתוך הקהילה, לתחזק את האנשים שיוצאים ממקומות הטיפול

סוזן בן עזרא:  זה משהו שאני רוצה כן לשים פה על השולחן, זה מאוד חשוב

רחל אהרוני: את מתכוונת לשלב שהם מסיימים את ההוסטל אחרי הקהילה

סוזן בן עזרא: מסיימים טיפול, מסיימים הוסטל, מסיימים יחידות אמבולטוריות בתוך היישוב וכאילו נדרשים להיות עכשיו נורמטיביים ויצרנים ולשכור בית, אם הם לא חוזרים למשפחה, וגם אם הם חוזרים למשפחה הם צריכים עבודה ותעסוקה ולימודים, כל דבר שאנחנו רואים אותו כאובייס בחיים שלנו, להיות אדם יצרני בחברה

סוזן בן עזרא:  אז אלה הנקודות שמאוד חשוב, עם הפנים החוצה ובעתיד לשקול את התקצוב והתכניות הנכונות לדברים האלה

סוזן בן עזרא:  וכמו שאמרתי, לנו יש את תכנית רכזי תל"מ שאנחנו מחכים לממש אותה וברגע שנוכל אז הם יהיו דרך הרשות לביטחון קהילתי

טלי יוגב: אני לא יודעת, אני כאילו מרגישה שלא דיברנו, אבל באמת לא דיברנו פה בכלל על העניין של מניעה ושל צעירים בכלל

טלי יוגב:  אני באמת מרגישה שאנחנו פה באיזה מין דיסוננס של המדינה, שמצד אחד רצה קדימה ומדברת לגליזציה ומקלה ומקלה שימוש, היום זה בקנאביס, מחר, אנחנו כבר רואים את זה הולך למקומות אחרים כי אנחנו רואים היום עם הפסיכדליים את מה שעברנו עם הקנאביס לפני עשר שנים שהתחיל בחלק הרפואי והטיפולי

טלי יוגב:  אותו דבר יש היום עם הפסיכדליים

עומרי פריש: פסיכדליים זה סמי הזיות שנכנסים כטיפול תרופתי

רחל אהרוני: היום הוא נחשב בחברה כשימוש לגיטימי

קריאה: אתה נחשב היום מיושן אם אתה לא נכנס למיינסטרים הזה

טלי יוגב: כן, וזה נכנס היום גם כחלק מטיפולים שהם טיפולים ב – כאילו אנחנו רוצים לחשוב שזה בפיקוח והכול של העולם הפסיכיאטרי, בעיקר בנושא של קופלקס PTSD, אבל אנחנו מכירים גם דברים שנעשים בכל מיני אוהלים בכל מיני יערות שיוצאים לכל מיני מסעות פסיכדליים

קריאה: שמוציאים משם גופה פעם בכמה חודשים

טלי יוגב: לא, זה במקום אחר

אריאל קלנר: טלי, אני רוצה לשאול לגבי הנזק, במיוחד בכל הלגליזציה

אריאל קלנר:  מה אומרים המחקרים לגבי מקומות בעולם שבהם נעשתה לגליזציה

אריאל קלנר:  אחת הטענות לגבי לגליזציה שכרגע אנשים מגיעים גם ככה לכל החומרים האלה והם מגיעים אל החומרים הלא טובים, כי בגלל שזה מחוץ לחוק אז הם מגיעים לעבריינים ולמבריחים

עומרי פריש: אין כבר עבריינות בקנאביס

אריאל קלנר: לא משנה, אבל זה לא מפוקח

אריאל קלנר:  אם בן אדם הולך נגיד, לצורך העניין, אני שואל, לבית מרקחת או מקום מסודר יותר ויכול לקנות את זה אז הוא מקבל חומר יותר מסודר ונקי מאשר - - -     

פבל ספיבק: ברשותכם, אני אתן לך תשובה למה שאתה שאלת

פבל ספיבק:  אנחנו במשרד הבריאות מתייחסים לנושא לגליזציה ודה קרימינליזציה וקנאביס רפואי כמובן ואני מרצה בנושאים האלה, יש הרצאה שמתעדכנת מדי פעם, מצגת, בדיוק לשאלות האלה

טלי יוגב: מדי חודש היא צריכה להתעדכן

פבל ספיבק: כן, אבל המגמה הכללית, אם כבר שאלת, כל המחקרים שנעשו באירופה, בארה"ב, בכל העולם, הם מעידים על מגמה מאוד מאוד נוקשה ובכיוון אחד, איפה שיש לגליזציה זה יותר חמור לעומת דה קרימינליזציה והרבה יותר חמור לעומת מתן קנאביס לצרכים רפואיים

פבל ספיבק:  כי הקנאביס זה אותו קנאביס, כשאנחנו נותנים אותו לצרכים רפואיים זה מוצדק למי שזקוק לטיפול כזה

עומרי פריש: הוא יותר משובח גם

פבל ספיבק: כן, היא יותר טובה לעומת אופיואידים שאנחנו רואים שזה מגפה עולמית, כמו הרואין וכאלה והרבה תרופות על בסיס אותם אופיואידים נותנים כמשככי כאבים

פבל ספיבק:  לאותם חולי סרטן לדוגמה לתת קנאביס זה יותר טוב, פחות מזיק, פחות ממכר

פבל ספיבק:  מכאן אם לקחת מגמה כללית, אז בכל המקומות שיש לגליזציה יש יותר מצבים פסיכוטיים, אני לא רוצה להביא מספרים, יותר התמכרויות, יותר תאונות דרכים, יותר מחלות נפשיות קשות מאוד עם כל הסיבוכים והנזק הכלכלי הרבה יותר גבוה לעומת מדינות שאין בהם לגליזציה

פבל ספיבק:  זה הוכח בכל המחקרים ובכל המאמרים, יש פה ושם סטיות במספרים, אבל זה חד משמעי

אלירן ברוך: והנוער מקבל את זה קשה מאוד

פבל ספיבק: שמענו את הבחורה שדיברה, מה היא אמרה במילים פשוטות? הדבר יצא מכלל שליטה

פבל ספיבק:  וזה אומרת היא, שהיא צרכה את זה ונהנתה מזה ועדיין היא, וגם היא מצטטת חבר'ה שלה מאותה קבוצה, שכולם אומרים שזה יצא מכלל שליטה, פתחו תיבת פנדורה, במילים פשוטות מאוד

אלירן ברוך: רק שאלה אחרונה, ראיתי סרט שאם אתה צורך קנאביס לפני גיל 21 אז אתה פוגע לעצמך במוח

פבל ספיבק: כן

פבל ספיבק:  כמה שהגיל יותר צעיר, עומרי דיבר על 10% שיש להם סטיות והפרעות קשות משימוש בקנאביס, אז כמה שהגיל יותר צעיר ההתמכרות, אני לא מדבר על כל הנזקים מסביב, ההתמכרות יותר קשה

פבל ספיבק:  מדובר בבני נוער, כל המחקרים מדברים על בין 15% ל-20% שיתמכרו, הם יפתחו התמכרות לקנאביס

פבל ספיבק:  היום פה העלו את השאלה מה עושים, זה אחד הדברים שצריכים באמת לחשוב

פבל ספיבק:       אנחנו במשרד הבריאות חושבים איך להתמודד עם אלה שכבר מרגישים שהם מכורים ומחפשים דרכים לצאת, אנחנו צריכים להקים את אותו מרכז או כמה מרכזים לטיפול אמבולטורי הוליסטי במי שסובל מהתמכרות לקנאביס רפואי שניתן כרפואי, אבל לא רק, אבל לפחות אוכלוסייה נורמטיבית שמבינים את הבעיה והם מחפשים פתרונות ואין לנו בינתיים

עומרי פריש: רק לחדד את סוגיית הגיל ששאלת והוא אמר, בישראל בגלל השירות הצבאי סוגיית לפני גיל 21 היא לא רק שאלה של מחקר על המוח, היא שאלה של הצבא

עומרי פריש:  אתה פותח פתח שכבר היום הוא סחף בצבא

עומרי פריש:  אני בתור אחד שמופיע שם לא מעט, אני כבר הרבה שנים לא עושה מילואים, אבל מזמינים אותי, ביחידות הכי מובחרות, בכל מה שאתם רוצים, כל מהלך מתחת לגיל 21 בישראל הוא לא רק פונקציה של מחקרי המוח, הוא פונקציה גם של השירות הצבאי

טלי יוגב: ומצד שני אני רוצה להיות לא נחרצת כמו ד"ר ספיבק ולהגיד שגם המאבק הבלתי מתפשר שארה"ב מובילה במשך כל השנים בסמים לא באמת נותן תוצאות מרהיבות כי הסחר רק הולך וגובר, הפוטנציאל ההרסני של החומרים הולך ועולה, כי הריכוז של החומרים הפעילים בהם הולך ועולה

טלי יוגב:  זה הצד השני של המטבע, ומה שאני רציתי להגיד זה שלטעמי לפחות אנחנו לא מספיק זמן בתוך האירוע הזה של הלגליזציה בשביל להחליט שאנחנו צריכים להיות הנחשונים פה

טלי יוגב:  באירופה אין אף מדינה עדיין שנמצאת בתוך לגליזציה ממש, כל המדינות שם כמעט הן באי הפללה, שזה המצב שקיים פה עדיין, בארה"ב שליש מהמדינות - - -      

אורית שפירו: מתוך למעלה מ-200 מדינות בעולם 22 היום, זה משתנה, תלוי, יש בהן לגליזציה

אורית שפירו:  בשאר או יש אי הפללה או - - -     

אריאל קלנר: זה גרם למקסיקנים פחות הברחות

אורית שפירו: יש כל מיני טענות

סוזן דסוקי: ההברחות במקסיקו עכשיו זה של תרופות מרשם, דיברנו על זה בדיון בכנסת בשבוע שעבר בוועדה

טלי יוגב: וגם הלגליזציה באותן מדינות זה לא מספיק זמן בשביל שאתה באמת יכול להגיד כן, היו שינויים משמעותיים, אנחנו רואים סחף

טלי יוגב:  היה לנו דיון עם קנדה, ששם זה היה ב-2018 שאמרו שיש פחות צריכה של בני נוער

אורית שפירו: שזה היה אחרי פחות משנה מזמן ההתחלה של ההפעלה של הלגליזציה

טלי יוגב: כן, שאמרו שיש פחות צריכה

טלי יוגב:  ואז דיברנו עם הקנדים והתברר שהמחקר שהם עשו של נוער הוא לא היה של נוער, אלא הם עשו מחקר של בתי אב, הם דרך אגב כל שלושה חודשים בודקים בתי אב לראות שינויים, אבל הם שאלו פשוט את המתבגרים שחיו באותו בית והם היו צריכים לענות כשההורים שלהם ליד

טלי יוגב:  אז זה לא חוכמה לשאול ככה על דפוסי שימוש של מתבגרים

סוזן דסוקי: אנחנו גם ראינו דוח על מדיניות הלגליזציה, יש דוח כזה שממש עשו מאוד יפה, רואים עלייה באובדנות, עלייה בתאונות דרכים, עלייה באשפוזים, גם של ילדים שלקחו בטעות את של הוריהם

סוזן דסוקי:  רואים עליות בכל הדברים האלה

סוזן דסוקי:  הדוחות האלה קיימים, הם נמצאים באינטרנט, אפשר להעביר לכם אותם, והם בהחלט מראים את העלייה הזאת

סוזן דסוקי:  אז אני חושבת שיש גם הרבה סימני שאלה סביב כל הסיפור הזה

טלי יוגב: גם פה אי ההפללה שזה עוד מתקופת ארדן, שזה היה השינוי שנעשה בתקופת ארדן, היה צריך להיות מלווה בהרבה דברים, בתקציבים לטיפול, בתקציבים למניעה, בקמפיינים וזה, כלום לא נעשה

טלי יוגב:  למותר לציין ששקל לא התקבל לטובת זה, אז אם נעשה משהו זה נעשה מתוך התקציבים הפנימיים של המשרדים

טלי יוגב:  לא נעשתה שום עבודה ממשלתית רצינית שליוותה את זה, נגיד בדומה למה שעשו בזמנו עם אלכוהול, בעיקר עם מתבגרים

טלי יוגב:  אז באמת אי אפשר לדעת, אפילו גם לא גבו יותר מדי קנסות מנהליים כשתפסו אותם, זה גם היה במספרים מאוד קטנים יחסית

טלי יוגב:  אז כאילו לתחושתנו הכול עדיין מוקדם מדי

עומרי פריש: אני יכול לחזק אם רוצים

עומרי פריש:  בכל העולם הלגליזציה והיעדר ההפללה בקנאביס לא הולכים אחד – נכון שזה צעד אחד אחרי השני, כולם מבינים שמתי שהוא במוקדם או במאוחר תהיה לגליזציה בכל העולם, סביר להניח, השאלה איזה גידורים עושים

עומרי פריש:  אנחנו הצענו לוועדה שהייתה כאן 12 גידורים שאני לא ארחיב עליהם כרגע, זה מה שטלי הסבירה, נגיד נהיגה, נגיד נשים בהיריון, נגיד בני נוער, אני לא אכנס עכשיו לכל הדברים האלה

עומרי פריש:       השורה התחתונה, אני חושב שהכי נכון היה לנו זה טיפ טיפה להוריד את הרגל מהגז על הלגליזציה, לשפר ולשכלל את היעדר ההפללה ואת הקנאביס הרפואי, באמת לראות מה קורה עם אותן המדינות כדי שנדע כך או אחרת ולא לרוץ להיות המדינה השלישית, אני לא סופר את ארה"ב כמדינות בודדות, לא להיות המדינה השלישית בעולם שמניפה את הדגל

טלי יוגב: הרביעית

אורית שפירו: יש את אורוגוואי, את קנדה

טלי יוגב: ארה"ב, ואנחנו הרביעית

עומרי פריש: ותזכרו, הסיפור של הסדיר והמילואים, כי יש גם את המילואים, הוא סיפור שאין אותו בשום מדינה

אורית שפירו: שאלות? דברים?      

אריאל קלנר: לא

אריאל קלנר:  קודם כל אתם עושים עבודת קודש, זה דבר מדהים לראות את זה בעיניים, את כל האוכלוסיות האלה שאנחנו לא רואים אותם ולא פוגשים אותם, אז קודם כל לחזק אתכם ואם תצטרכו את החיזוק שלי באופן אישי אז תרגישו חופשי לפנות, יש לכם את הפרטים ואת כל מה שצריך ואנחנו נשמח לעמוד לרשותכם

אריאל קלנר:  זה דבר מאוד מאוד חשוב, זה החוסן של המדינה, החוסן החברתי והערבות החברתית שלנו אחד כלפי השני

אריאל קלנר:  תמשיכו ותצליחו

אורית שפירו: תודה רבה, תודה לכולכם שנשארתם כל כך הרבה שעות, זה לא ברור מאליו