הוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט והוועדה לקידום מעמד האישה לדיון בהצעת חוק לביטול ההתיישנות בעבירות מין (תיקוני חקיקה), התשפ"ג 2023 (פ/2559/25), כנסת 25, פרוטוקול מספר 1, 2023-05-16 00:00

שמחה רוטמן: בוקר טוב, ברוכים הבאים וברוכות הבאות לישיבה הראשונה של הוועדה המשותפת של ועדת החוקה, חוק ומשפט, והוועדה לקידום מעמד האישה, לדיון בהצעת חוק לביטול ההתיישנות בעבירות מין, הצעות חוק פרטיות גם של חבר הכנסת רביבו וגם של חברי הכנסת אפרת רייטן מרון, חילי טרופר, מירב כהן, קארין אלהרר, אלמוג כהן, לימור סון הר מלך

שמחה רוטמן:       לפני שאפתח את הישיבה, אציין גם שבגלל הלילה הארוך בוועדת הכספים, חבר הכנסת אליהו רביבו לא יכול להשתתף היום, אבל יש לו מניות רבות בעצם קידום והקמת הוועדה המשותפת הזאת, עצם הדחיפה של הנושא, ואנחנו כמובן מודים לו ומברכים אותו על כך

שמחה רוטמן:  הישיבה הזאת נועדה לפתיחת הנושא, ובישיבות הבאות הוא אפילו יהיה מראשוני הדוברים, ותודה לו על כך, וגם על הסכמתו האדיבה בדרך כלל לקיים ישיבה בהצעת חוק פרטית

שמחה רוטמן:  חבר הכנסת המציע, בדרך כלל אם הוא לא יכול להגיע דוחים את הישיבה

שמחה רוטמן:  הוא ידע שיש הרבה מוזמנים ומוזמנות שהגיעו, וכבר לוחות הזמנים היו כאלו, הוא אמר שהוא מוכן וגם על זה מגיעה לו התודה והברכה

שמחה רוטמן:       יש שני דברים טכניים שחשוב מאוד לומר בהתחלה בגלל רגישות הנושא, אז יש קביעה שנדרשת לעשות בתחילת הדיון

שמחה רוטמן:  אני קובע כי לפי סעיף 120 לתקנון הכנסת, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו

שמחה רוטמן:  האמירה הזאת מחויבת מאחר וחלק מהדוברות, ודובר, שביקשו לדבר היום נפגעים וקרובי משפחה של נפגעים, אז כדי שנוכל למחוק מהפרוטוקול או לחסות חלק מהדברים שיעלו מהסיבה הזאת

שמחה רוטמן:       בנוסף, יש כמה שנרשמו לדבר

שמחה רוטמן:  אני מאוד מאוד מבקש שכל מי שרוצה לדבר, ובאמת תואמים לקריטריון הזה של נפגעי תקיפה או רוצים לדבר על מקרה אישי, שייצרו קשר עם מנהל הוועדה לפני שיתחילו לדבר, או דרך המרכז או הארגון שהביא אותם

שמחה רוטמן:  יש לזה גם כמה כללים והוראות

שמחה רוטמן:  הנושאים הללו מאוד מאוד חשובים

שמחה רוטמן:       כפי שעולה אפילו מכותרתן של ההצעות, לא נדרשת הרחבה על חשיבותו ורגישותו של הנושא

שמחה רוטמן:  אני מודה לחברתי, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, גם על הדחיפה והייזום שנעשה זאת בוועדה משותפת

שמחה רוטמן:  אני חושב שזה שיתוף פעולה ראוי ונכון

שמחה רוטמן:       הישיבה היום, גם בגלל השלב שבו נמצאת הצעת החוק הממשלתית, נועדה להיות ישיבת פתיחה, כדי באמת לשמוע גם את הגופים, את האנשים, את חברי הכנסת

שמחה רוטמן:  אבל מטבע הדברים אנחנו צריכים להיות מתואמים, גם עם ההצעה הממשלתית וגם עם התזכיר הממשלתי, ולכן אנחנו נמשיך בקידום הליכי החקיקה בתיאום עם הממשלה, כפי שהוסכם וכפי שהחליטה ועדת השרים

שמחה רוטמן:  אבל היה חשוב לקדם את הדיון הזה כבר עכשיו, כדי שחברי הכנסת, אנחנו והציבור ישמעו ויוכלו לראות את אשר אל מול פנינו בנושא זה

שמחה רוטמן:       אני רוצה לכבד את חברתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, להגיד מספר דברי פתיחה, ואז אנחנו נעבור לחברי הכנסת ולארגונים, לנפגעות

שמחה רוטמן: בוקר טוב לכולם, תודה, חבר הכנסת שמחה רוטמן, יושב-ראש הוועדה

שמחה רוטמן:  אני חושבת שזאת אולי הוועדה הראשונה מאז הקמת הכנסת, שהיא משותפת לאופוזיציה וקואליציה, ולא בכדי

שמחה רוטמן:  אני חושבת שזה אולי לא רק סימבולי, אבל אולי אחד הנושאים החשובים ביותר שעוסקים בדיני נפשות, לא פחות ולא יותר, שמעידים על כך שגם בבית הזה ישנם רגעים שאנחנו מסוגלים להתעלות מעל כל חיכוך פוליטי, כדי לקדם נושאים חשובים ולשם שמיים

שמחה רוטמן:  וכפי שנאמר, חבר הכנסת רוטמן, כשדברים באמת נעשים לשם שמיים, הם גם נועדו להתגשם

שמחה רוטמן:  אני מברכת אותך על כך שלא סירבת שזה יהיה בשיתוף פעולה

שמחה רוטמן:  אני חושבת שהוועדה המשותפת, גם כמי שעוסקים יום-יום בקידום מעמד האישה, אבל גם אתה כמי שעומד בעניינים החוקתיים, המשפטיים, המשמעותיים האלה, אני חושבת שזה מכבד את הנוכחים, מכבד את הנפגעות, ואני בוודאי חושבת שהוא הולם ונכון לצורך התמודדות עם התופעה והמציאות הכול כך קשה

שמחה רוטמן:       אני אומר לכם שהיה אתגר עד הבוקר, עד לפני מספר דקות, אנחנו עשינו את כל המאמצים כדי לפתור את האתגרים גם כדי שהדיון הזה לא יתבטל

שמחה רוטמן:  אנחנו יודעים שיש כאן נפגעות ונפגעים שהגיעו במיוחד, ולמרות שאלו ימים טרופים בכנסת עם תקציב המדינה – איך אמרנו? תקציב המדינה לא יותר חשוב מהנושא שיושב כאן על הסדר

שמחה רוטמן:       אני מברכת את חברי הכנסת גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה שנמצאים כאן

שמחה רוטמן:  אנחנו באמת רוצים לשמוע את הקולות

שמחה רוטמן:  אני רואה את הילה, עם אומץ הלב והמסע שאת עברת, והרטטת לבבות רבים בקרב עם ישראל, בסוף הבית הזה הוא בית של העם, ושיתוף הפעולה – הרבה פעמים אולי אנחנו בתוך להט העניינים תזזיתיים ושולטים בכל העניינים שלנו, אבל בסוף זה שאת נמצאת כאן ונפגעים אחרים ומרכזי הסיוע, יחד עם חברי הכנסת, אני חושבת שזה הדבר הנכון כדי לפלס את הדרך לשינויים אמיתיים

שמחה רוטמן:  יכול להיות שלא על הכול אנחנו נסכים, אבל אנחנו כאן כדי לדבר ולמצוא את הדבר שהכי הכי יעזור לילדים שלנו, לאחים שלנו, לאחיות שלנו, לנשות ישראל, וגם לגברים שהם נפגעים

שמחה רוטמן:  כולי תקווה שאנחנו נערוך את הדיונים בצורה מהותית, אבל גם מהירה

שמחה רוטמן:       ולסיכום, בהזדמנות הזאת חשוב לי לציין גם את חברת הכנסת רייטן שעבדה על זה רבות, אבל גם את חבר הכנסת רביבו שהיה ער עד הבוקר, ולכן נבצר ממנו להגיע לכאן, אבל עשה מאמץ כביר

שמחה רוטמן:  כמו שאמרתי, כולם כאן באמת מתוך המטרה האמיתית של הצלת נפשות כשכל העניינים הפוליטיים בצד, אז גם רביבו יצטרף אלינו בהמשך

שמחה רוטמן:  הפעם אני חושבת שאנחנו באמת, כמו שאמרת, אדוני היושב-ראש, נקדיש את זה כדי קודם כול לשמוע את המציאות, לשמוע את הקולות

שמחה רוטמן:  אז תודה רבה לכל מי שנוכח כאן

שמחה רוטמן: תודה רבה

שמחה רוטמן:  אני אתן לחברת הכנסת אפרת רייטן, שהיא מיוזמי הצעת החוק שמונח על סדר יומנו, להיות ראשונת הדוברות מחברי הכנסת, ומשם נתקדם

אפרת רייטן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לכולכם על הדיון הזה ועל המאמץ

אפרת רייטן:  תודה רבה לחברתי מירב כהן ולכל חבריי, גם מהקואליציה וגם האופוזיציה, שחתמו על הצעת החוק הזאת בהשראתה של הילה

אפרת רייטן:       שלום, הילה, בוקר טוב, אני רוצה לברך אותך, אני רוצה לברך את מיה שגם היא הגיעה, ואת אימא של תמר

אפרת רייטן:  שלושתכן נשים מאוד מאוד אמיצות ופורצות דרך ואתן ההשראה שלנו

אפרת רייטן:  אתן בעצם מביאות לנו את הכוחות לצאת נגד מערכות, לצאת לתקשורת, לצאת ולהילחם עבור הכאבים, עבור תיקון עוול, ממש עבור תיקון עולם

אפרת רייטן:  זה אתן

אפרת רייטן:  אנחנו משמשות לכן כאן רק כפה

אפרת רייטן:  נעשה את כל המאמצים בישיבת ההתנעה הזאת, כמו שאמרו יושבי הראש, לתת לכן אפילו למסגר לנו את המקום שאליו אנחנו צועדים וצועדות ביחד פה, כדי באמת לטייב

אפרת רייטן:       אתם יודעים שהצעת החוק שלנו קובעת ביטול מוחלט של תקופת ההתיישנות, כמו שיש במדינות אחרות בעולם, מדינות מתקדמות רבות כמו ארצות הברית

אפרת רייטן:  יש לנו כאן עבודה יפה מאוד שהכינו מרכז האיגוד

אפרת רייטן:  אנחנו רואים בארצות הברית, בבריטניה, בדנמרק, בדרום אפריקה, בהולנד, בנורבגיה ובניו זילנד וכהנה וכהנה

אפרת רייטן:  לא נהיה המדינה היחידה שבה – אם נצליח לשכנע את הממשלה ואת שר המשפטים וגם כמובן את יושבי הראש – אפשר יהיה לבטל לתמיד את תקופת ההתיישנות

אפרת רייטן:       לא מדובר כאן רק בעניינים רגשיים, לא מדובר כאן רק בערכים ובהשקפת עולם שאני מאוד תומכת בזה, וכמובן לתת את יומם ויומן של נפגעי ונפגעות העבירה, לתת את יומם בבית המשפט ולהילחם על צדקתם, אלא זה גם נסמך על נתונים ועובדות, ולזה צריך להתחבר

אפרת רייטן:  אני יודעת שיו"ר הוועדה הוא איש מאוד רציונלי, ואפילו אנליטי בהרבה מאוד דברים

אפרת רייטן:  אנחנו ננסה להילחם בשתי החזיתות האלה, גם במקום הערכי, המוסרי, בתיקון עולם, וגם מההיבט של הנתונים וההיבט הנכון שלא מדובר, כמו ששמענו לא אחת שזה עלול לתת פתח לתלונות שווא – ואנחנו בטח נדון על זה בהמשך בהרחבה – וגם מבחינת היכולת של מדינת ישראל היום, באמצעות האמצעים הטכנולוגיים שכבר התפתחו, כדי למצות באמת את הדין

אפרת רייטן:       אני חושבת שיש לכם פה הזדמנות היסטורית, זה חוק שיכול להיות היסטורי, וזה עכשיו לפתחיכם, שני יושבי הראש הנכבדים

אפרת רייטן:  אנחנו נעשה כאן את המקסימום כדי שאפשר יהיה לקדם את זה בצורה המיטבית ביותר

אפרת רייטן:  אני יודעת שגם שר משפטים מבין שיהיה פער בין התזכיר שהוגש לציבור, כי הרי הוא שונה בתכלית מהצעת החוק שלנו, ונמצא כאן את המקום שבו זה לא יהיה רק חמש שנים לדעתי, כמו שהיום יש בתזכיר, אלא באמת יבטא בצורה עמוקה ונכונה את השינוי בתפיסה ואת השינוי הטכנולוגי שאפשר יהיה לעשות איתו

אפרת רייטן:  תודה רבה לכם

שמחה רוטמן: תודה רבה, חברת הכנסת רייטן

שמחה רוטמן:  אני רוצה לתת גם לעוד חברי כנסת להשמיע את הדברים, אבל אני מציע שנשמע חבר כנסת, דובר, חבר כנסת, דובר, ונתחיל בדוברים, כי זמננו קצר

שמחה רוטמן:  עשינו את כל המאמץ כדי לקיים את הישיבה, אבל כמו שאתם יודעים, יש גם את לוחות הזמנים של הכנסת

שמחה רוטמן:  ראשונת הדוברות מקרב המוזמנים, הילה צור, בבקשה

הילה צור: שלום לכולם, שמי הילה צור

הילה צור:  ראשית, אני מבקשת להודות לחברי הכנסת שנרתמו לביטול חוק ההתיישנות, ותודה רבה ליושבי ראש הוועדות הנכבדים שבחרו לקדם נושא חשוב זה

הילה צור:  סיפור חיי נחשף בתוכנית המקור, בסרטה של ענת גורן לפני מספר חודשים

הילה צור:  מגיל ארבע עד גיל 18 עברתי אינספור אונסים בבית הוריי על ידי אחי הביולוגי, שגדול ממני בעשר שנים, הטייס, הקצין והרופא ד"ר עופר גל

הילה צור:       כשהייתי קטנה הייתי עוברת למיטה של הוריי ברגע שנרדמו, על מנת להציל את עצמי

הילה צור:  בשלב מסוים לא הרשו לי לעבור למיטתם, ואז הייתי מחכה שכולם יירדמו, לוקחת את המזרן מהמיטה הנפתחת וישנה במסדרון הצר, צמוד לבית חדר ההורים

הילה צור:  עשיתי הכול, אבל הכול, על מנת להישאר ערה, קשובה באימה לכל רחש שיאפשר לי לחמוק בשקט לתוך חדר ההורים, ובכך לנסות להציל את עצמי מעוד סיוט של אונס

הילה צור:  אך לצערי, ברוב המקרים לא הצלחתי להישאר ערה, ופעם אחר פעם, גם כאשר כבר לא גר בבית, היה מגיע מספר פעמים בשבוע, מוצא אותי ואונס אותי

הילה צור:  ואני, הייתי נשארת קפואה, מנסה לנתק את עצמי, חושבת על היום שאחרי, מתפללת שילך, שאוכל לחזור לישון קצת לפני בית הספר

הילה צור:       כל הסימנים היו שם, אבל אף אחד לא עצר את הזוועה

הילה צור:  פחדתי ממנו, הוא איים עליי, לא יכולתי לעמוד מולו

הילה צור:  בגיל 19 החלטתי שעדיף לי למות ולא לתת לזה לקרות שוב, והצלחתי לראשונה לעצור אותו

הילה צור:  כשסיפרתי להוריי ואחיי בגיל 20, כבר אז רציתי להתלונן שייכנס לכלא, להרחיק אותו ממני ושייענש על הרס הילדות, הרס חיי

הילה צור:  הוריי ואחיי עשו הכול, אבל הכול, מלבד לתמוך בדרך זאת, ולאפשר לי לקבל את השקט, הביטחון והצדק

הילה צור:  ואני, שהייתי עלה נידף, לא יכולתי לעמוד מולם

הילה צור:       לאחר שסיפרתי, אימי אמרה שכל לילה היא לא ישנה בגלל הסיוטים

הילה צור:  אבי דאג לומר לי חדשות לבקרים שאימא לא תעמוד במשפט, ושהיא או תשתגע או תתאבד, ושהמשפחה תיהרס אם אתלונן

הילה צור:  הייתי חלשה ותלויה בהם, ללא זכות קיום משל עצמי

הילה צור:  אהבתי את הוריי ושאר אחיי, חשבתי שהם חלק מהקורבנות

הילה צור:  לא ראיתי את התמונה המלאה ולא רציתי לפגוע בהם

הילה צור:  כאשר הבטיחו להגלות אותו לצמיתות, הסכמתי לשתוק ולשמור את הזוועות בסוד, בידיעה שיום יבוא, כאשר הוריי כבר לא יהיו, אוכל לספר את הכול

הילה צור:       השנים עברו, כביכול המשכתי בחיי, נישאתי לבן זוג מדהים, נולדו לנו ארבעה ילדים מקסימים

הילה צור:  כלפי חוץ הכול היה טוב, אבל השפעת הפגיעה הנוראית לא פוחתת, לא נעלמת, ומהווה חלק ממני בכל תחום בחיי

הילה צור:  סמוך לפטירתו של אבי, התברר לי שכל השנים האלה משפחתי, אותה המשפחה שהקרבתי את חיי בשבילה ושמרתי את סודה על חשבון בריאותי הנפשית והפיזית, בגדה בי

הילה צור:  זאת הנקודה שבה הצלחתי לאזור כוחות, לדרוש את הביטחון והצדק שלי, וזה לא היה קל

הילה צור:  שלוש שנים ארוכות וקשות בהן נותרתי לבדי, חוץ ממשפחתי וכל חבריי שתמכו בי, ובנוסף נאלצתי אף לעמוד מול ההתנגדות מצד אימי ואחיי

הילה צור:  כל זאת אפשר היה לחסוך ממני לולא התיישנות

הילה צור:       כשסוף-סוף התגבשו בי הכוחות לקום ולפעול, חוק ההתיישנות לא נתן לי ולאחרים להגיש תלונה כנגד האנס, ומנע ממני להביאו לדין, לסלקו מאזור מגוריי ולשקם את חיי

הילה צור:  עופר האנס עשה שימוש ציני ואכזרי בחוק, על אף שמעולם לא הכחיש את מעשיו

הילה צור:  הוא עבר לגור בסמוך אליי ברמת השרון, מיד עם תחילת תוקף ההתיישנות

הילה צור:  הוא מהלך חופשי, הוא במגע עם מטופלים, ואיננו נדרש לתת את הדין על המעשים הנוראיים, וכך ממשיך לפגוע בי

הילה צור:  בנוסף, הוא ביקש את הגנת המחוקק בפנייתו לבית המשפט, על מנת להשתיק אותי ולאסור את פרסום הכתבה, והכול בטענה של התיישנות

הילה צור:  אני בטוחה שלא לכך התכוון המחוקק

הילה צור:       מאז השידור אני מרגישה כי השיח בציבור בנוגע לפגיעות מיניות, בתוך המשפחה ופגיעות בכלל, השתנה

הילה צור:  פונים אלינו מדי יום נפגעים, אשר בעקבות התוכנית אזרו כוחות לעמוד מול הפוגעים, לדווח ולבקש עזרה

הילה צור:  ברחוב אנשים עוצרים אותי, מחבקים ומודים לי על שהצבתי נושא חשוב זה

הילה צור:  מעשי אונס וניצול מיני בתוך המשפחה מתרחשים בכל מקום, גם במשפחות נורמטיביות למראית עין כמו במשפחה שלי

הילה צור:  לכל נפגע ונפגעת צריכה להיות שמורה הזכות להתלונן תמיד במועד בו יבשילו הכוחות ויוכלו לקום ולתבוע את האנס שלהם, לתבוע את דמם

הילה צור:  היכולת לקום מהתופת, לאזור כוחות ולעמוד מול הפוגע ומול המשפחה, בחלק גדול מהמקרים מתאפשרת עשרות שנים לאחר הפגיעה, אם בכלל

הילה צור:  ישנה חשיבות עצומה שהנפגעים ידעו שסוף-סוף החוק לצידם, ושהמדינה תעשה את כל הנדרש על מנת להגן עליהם

הילה צור:  תודה רבה

הילה צור: תודה, הילה, תודה רבה

שמחה רוטמן: תודה רבה על הדברים

שמחה רוטמן:  אני אבקש מחבר הכנסת ארז מלול

ארז מלול: בוקר טוב, סליחה שאני מתרגש

ארז מלול:  קודם כול, תודה ליושבי הראש

ארז מלול:  פנינה, הדגשת שזה חוצה אופוזיציה, קואליציה, אבל הסיפור הזה גם חוצה מגזרים

ארז מלול:  זה לא קשור לקואליציה, אופוזיציה, זה קשור לאדם באשר הוא אדם, לא משנה אם הוא דתי, אם הוא מזרחי, אם הוא חילוני וגם אם הוא ערבי

ארז מלול:       אני מכיר משפחה מקרוב עם מקרה כזה, ואני לא יכול לחשוף

ארז מלול:  אני רואה את הטיפול בזה, ואני רואה איך המשפחה מתמודדת

ארז מלול:  זה לא המקרה הספציפי

ארז מלול:  כשאתה רואה את זה מקרוב, להבדיל כמו פיגוע, כמה שאתה מכיר את המשפחה יותר כשיש פיגוע, מקרה מוות, מקרה טרגי, כמה שהכאב מתגבר, כשאתה רואה מקרוב איך מתמודדים עם הדבר הזה, זה כאב עצום – כל המשפחה, כל האחים – והפושע, הרשע, מסתובב לו חופשי, וזה חלק מהכאב של הנפגע והמשפחה

ארז מלול:  אין דבר כזה שזה נגמר, זה מונח לכל החיים, וצריך להיות ערוך לזה

ארז מלול:  אני שמח שמציפים את הנושא, שמדברים על הנושא, שלא מתביישים בנושא

ארז מלול:       אני מברך את מציעות החוק

ארז מלול:  כמה שאפשר לעזור מבחינתנו, מבחינת המחוקק, בדברים האלה – לא רק חוקים, צריך גם תקציבים וצריך עזרה למשפחות – זה דבר מבורך

ארז מלול:  אני שוחחתי גם עם ידידי השר מרגי שר הרווחה, ושר העבודה יואב בן צור, שייתנו דגש חזק על הנושא הזה

ארז מלול:  תודה רבה

ארז מלול: חבר הכנסת מלול, בא לי לחבק אותך למרות שאי-אפשר

שמחה רוטמן: תודה רבה, חבר הכנסת מלול

שמחה רוטמן:  הדוברת הבאה, כרמלה קדן קול, בבקשה

כרמלה קדן קול: תודה רבה

כרמלה קדן קול:  אני, כרמלה קול, עומדת כאן לפניכם בשמה ובמקומה של בתי תמר, אשר אינה יכולה להופיע בפניכם היום, אולם כתבה את הדברים שאשא בפניכם

כרמלה קדן קול:       תמר כותבת: חשבתי רבות איך אני ממחישה לחברי הוועדה היקרים את החיים בצל פגיעה מינית קשה, איך מספרים בכמה מילים סיפור, שילווה אותי ודומות לי עד נשימתנו האחרונה

כרמלה קדן קול:  מגיל שבע עד 11 נאנסתי על ידי דודי, אח של אימי, שהיה נער כמעט בן 17 כשהתחילו המעשים

כרמלה קדן קול:  היום אני בת 47, אך אין יום שבו לא נושרת חתיכה מבשרי, יום שהוא לא מלחמה עבורי

כרמלה קדן קול:  זוהי מלחמה על השפיות, זוהי מלחמת הישרדות

כרמלה קדן קול:  כל שאני מבקשת רק להיות נורמלית ולהצליח לנהל מהלך חיים, שלצופה מן הצד נראה טריוויאלי לחלוטין

כרמלה קדן קול:       אני יודעת שביחס לפגיעה שעברתי הרי אני נחשבת נס, בעוד שמרבית הנשים שעברו תקיפה מינית מורכבת כשלי, נופלות למעגל הסמים, התמכרויות, זנות ואובדנות

כרמלה קדן קול:  הרי שאני שברתי את הסטטיסטיקה

כרמלה קדן קול:  הייתי תלמידה מצטיינת, התגייסתי ליחידה מובחרת, למדתי באוניברסיטה, הקמתי משפחה, ואני מנהלת קריירה שאני גאה בה

כרמלה קדן קול:  מאז חשפתי את הסיפור לפני שנה, שמעתי לא פעם את המשפט: איך לא רואים עלייך

כרמלה קדן קול:  אך מישהו מכם תהה פעם מה הם לא רואים? הם לא רואים את הצלקות המכסות כל תא בגופי, הם לא רואים את הגוף המדמם פנימה, הם לא רואים את מלחמת הרוח, שאותה אני מנהלת יום-יום במוחי הקודח ללא הרף, מול כוחות שרק מנסים להוריד אותי מטה, מול תחושת ביטול וחוסר ערך

כרמלה קדן קול:  הם לא רואים את העייפות הפיזית שהיא מנת חלקי, כי המוח שלי מרתון כאשר הוא מנסה לברוח מהזיכרונות ומהשאול

כרמלה קדן קול:  ואחר כך מגיעה התהייה: למה לא דיברת עד עכשיו?      אז ישנן הרבה סיבות, והינה כמה מהן

כרמלה קדן קול:  הראשונה היא הבושה

כרמלה קדן קול:  כן, הבושה, תחושת הפגם

כרמלה קדן קול:  ועל אף שאני הקורבן, אני הנפגעת

כרמלה קדן קול:  אני מרגישה יום-יום את הלכלוך והזוהמה, אשר הושלכו עליי בגיל צעיר, ומתמודדת יום-יום עם הקולות שאומרים לי: את אשמה במה שעולל לך בן העוולה; למרות שהייתי רק ילדה בת שבע

כרמלה קדן קול:  ואיך יכולה להיות ילדה בת שבע אשמה באונס שלה? השנייה היא המשפחה

כרמלה קדן קול:  מי יאמין לי, מי לא? הרי למפלצת אין קרניים

כרמלה קדן קול:  איך יאמינו שהאדם הזה עשה בגופי ובנשמתי את מעשה הזוועה? האם אני אפרק את המשפחה? והבנות שלי, מה הן יגידו? ואבא, האבא האהוב שלי, שחששתי כל כך שלא יצליח לחיות עם המחשבה שלא הצליח למנוע מבתו האהובה לעבור זוועה שכזאת, אבא שלי לפני חודש קיבל שבץ מוחי קשה

כרמלה קדן קול:  והסיבה האחרונה היא שבמשך שנים סירבתי להכניס את עצמי למשבצת הנאנסת, מחשש שהחברה תוקיע אותי, תסתכל עליי אחרת, לא תיתן לי הזדמנות כמו לכל אדם

כרמלה קדן קול:  והכי חשוב, לא רציתי רחמים

כרמלה קדן קול:       מכובדיי, לוקח זמן – זמן להבשיל, זמן לעכל, זמן להכיר, להכיר בזה שעברת את מה שעברת

כרמלה קדן קול:  הרי כל כך הרבה שנים הדחקת, ניסית לחיות כרגיל, סיפרת לעצמך סיפור שהטראומה לא תנהל אותך, ושאת תיקחי את הסוד הזה איתך לקבר

כרמלה קדן קול:  היום אני יודעת, לא ניתן למות עם סוד כזה

כרמלה קדן קול:  אם לא מדברים, מתמוטטים נפשית ופיזית עד שמפסיקים לתפקד, מפסיקים לחיות

כרמלה קדן קול:  עבורי, האונס הממושך שעברתי והאירועים הצרובים במוחי הם השואה הפרטית שלי, מלחמת הקיום שלי

כרמלה קדן קול:       מדי בוקר אני תוהה אם אצלח את היום מבלי לקרוס, אם הנפש שלי תצליח להמשיך ולהחזיק את רסיסיה השבורים

כרמלה קדן קול:  וכפי שמעולם לא יישאל שורד שואה מדוע הוא דיבר את הזוועה רק שנים אחרי, הרי שאין לגיטימציה ואין זה הוגן לשאול אדם, שעבר התעללות ופגיעה מינית, מדוע דיבר בזמן כזה או אחר

כרמלה קדן קול:  הוא דיבר בדיוק בזמן בו הצליח להוציא את המילים מנפשו החוצה, הזמן בו הנפש שלו לא יכולה לשאת עוד את העול לבדו, ולכל אחד זה קורה בזמן שלו ושל נשמתו

כרמלה קדן קול:       חשוב לי שתדעו, שגם היום, בגיל 47, 35 שנים אחרי האירועים, עודנה חקוקה בראשי אותה תמונה – תמונה, ובה אני, ילדה קטנה, שוכבת על מזרן במקלט מעופש, בעוד תת-אדם, גדול וחזק ממני, אוחז בכוח ומבצע בגופי מעשים מפלצתיים, משל הייתי בובת סמרטוטים

כרמלה קדן קול:  תמונת האימה הזאת רצה במוחי כל יום, כל היום, לפעמים בחזית, לפעמים ברקע, אך היא תמיד שם

כרמלה קדן קול:  ובעוד אני נאבקת כדי לחיות, או לפעמים פשוט לנשום, תת-האדם שפגע בי מנהל חיים ראוותניים ומוצלחים, נהנה מחייו ומהצלחותיו

כרמלה קדן קול:  אותי הוא השאיר לדמם מאחור במקלט, ושם אשאר עד יומי האחרון

כרמלה קדן קול:  לפי ההגדרה המילונית, רצח פירושו מעשה המתת אדם בידי הזולת בכוונה תחילה

כרמלה קדן קול:  המפלצת מהמקלט ביצעה בי רצח

כרמלה קדן קול:  הוא רצח את הנפש שלי, נפש של ילדה קטנה בת שבע, שלעולם לא יוכל להחזיר לחיים

כרמלה קדן קול:  ולכן מגיע לי ולכל מי שנפגע, בעבר ובהווה, לראות את הצדק נעשה

כרמלה קדן קול:       בתיקון החוק הזה אתם תעשו עמנו מעט מן הצדק המגיע לנו

כרמלה קדן קול:  גם אם אין נחמה, הרי שזוהי התחלה

כרמלה קדן קול:  תיקון החוק יעביר מסר חד-משמעי לכל תתי- האדם והמפלצות, שפגעו וממשיכים לפגוע

כרמלה קדן קול:  גם אם יחלפו שנים, לא תצאו ממעשים כאלה מבלי שאתם תשלמו על מעשיכם

כרמלה קדן קול:  וכאן, חברי הוועדה יקרים, זאת המשימה שלכם – לעשות צדק, להילחם עבור מי שלא יכול היה להילחם, לבצע את עבודתכם ולהיות שליחנו הנאמנים

כרמלה קדן קול:  תודה רבה

כרמלה קדן קול: תודה, כרמלה

שמחה רוטמן: תודה רבה, כרמלה

שמחה רוטמן:  חברת הכנסת מירב כהן, שהיא אחת מהיוזמות של הצעת החוק, בבקשה

מירב כהן: תודה רבה על הדיון החשוב הזה, ותודה לכם שאתם באים ובאות, ומספרות באומץ רב, כי יש נתונים

מירב כהן:  אתם יודעים, כשעושים דיון על יוקר המחיה, מראים מחירים ומדדים

מירב כהן:  פה מראים סיפורים של אנשים, ובסוף זה מלמד את העוול האדיר שקורה בשטח, איך החוק מנוצל לרעה

מירב כהן:       היום שבו הבנתי שיש פה עוול אדיר היה כשפגשתי בחורה בשם מריאנה – הייתי בסיור במרכז הסיוע בירושלים – בחורה שבגילאים האלה, בגילאי בית הספר, השכן שלה אנס אותה בעקביות, לאורך שנים רבות, משהו שכאימא זה סיפור שנחרט בנשמה – בדרך לבית הספר, אחרי בית הספר, כלא אותה

מירב כהן:  היו את כל הסימנים ואף אחד לא היה יכול לעזור לה

מירב כהן:  ראיתי אותה לא מזמן באחד מהפאנלים שהלכתי אליהם, והיא הייתה כל כך רזה

מירב כהן:  היא מתפקדת, היא בזוגיות, היא עובדת, אבל רואים שרע לה, ואנחנו מדברים על הרבה הרבה הרבה שנים אחרי

מירב כהן:       אני אומרת, מה זה משנה אם זה שכן או אח? למה במקרה כזה אנחנו מקשים על אישה, שעד שהיא סוף-סוף אזרה את האומץ לבוא ולהתלונן, אנחנו לא מאפשרים לה? אני חושבת שהחלוקה הזאת בכלל לא רלוונטית

מירב כהן:  אחרי ששומעים את הסיפור, מבינים למה גם לוקח כל כך הרבה זמן להתלונן

מירב כהן:  היא לא זכרה את זה שנים רבות

מירב כהן:  הגוף שלה, הנשמה שלה, כדי להיות מסוגלת בכלל לקום על הרגליים ולנשום, הדחיקו את זה

מירב כהן:  לקח לה הרבה שנים בכלל להיזכר שזה קרה

מירב כהן:  כשמבינים את הסיפור הזה, זה עולה בקנה אחד עם הסטטיסטיקה, שאומרת ש-30% ממי שנפגע מינית מתלונן אחרי עשר שנים, וכשמדובר בילדים – 58% לאחר עשר שנים

מירב כהן:  זה עולה בקנה אחד עם הסיפורים, הנפש של האנשים מתגוננת

מירב כהן:       אגב, אני ראש הוועדה לשורדי שואה

מירב כהן:  גם שורדי שואה יספרו לך שהם לא זוכרים כלום, לא זוכרים כלום

מירב כהן:  פשוט הנפש הגנה עליהם

מירב כהן:  אני חושבת שזה עוול אדיר, שעד שאישה, וגם גבר, אוזרים את האומץ לבוא ולהתלונן, לסגור להם את הדלת זה פשוט פשע אדיר

מירב כהן:  לא היינו רוצים שזה יקרה למישהו מהמשפחה שלנו, לא היינו רוצים שזה יקרה לילד או לילדה שלנו, ולכן אנחנו חייבים לתקן את העוול הזה

מירב כהן:  שלא יספרו שיש פה איזה משהו לא אחראי

מירב כהן:  מסתכלים על העולם – מדינות עושות את זה

מירב כהן:  מדינת ישראל שלנו תהיה יותר מחמירה ממדינות אחרות ביחס לילדים שנפגעו בעבירות מין? אנחנו מסתכלים על בריטניה, דרום אפריקה, קנדה

מירב כהן:  בארצות הברית יש שמונה מדינות שבהן אין בכלל התיישנות

מירב כהן:  ישראל היא ברף המחמיר ביותר של ההתיישנות, ואני חושבת שזאת תעודת עניות

מירב כהן:       באותו מפגש עם מריאנה, אני הבטחתי לה שאני אעשה כל מה שאני יכולה

מירב כהן:  חוסר היציבות הפוליטית והקושי להעביר תהליכים מורכבים, לא איפשרו לנו לעשות את זה, ואני מתביישת בזה

מירב כהן:  הלוואי ועכשיו נצליח פה לשתף פעולה ולעשות צדק למען אלו שכבר נפגעו, אבל גם למען אלו שעלולים להיפגע, ואנחנו רוצים להיות שם לצידם

מירב כהן:  תודה

שמחה רוטמן: תודה רבה

שמחה רוטמן:  יובל ניר, בבקשה

יובל צלנר: פעם ראשונה שאני חושף את הסיפור שלי בפומבי, אז זה קצת קשה לי

שמחה רוטמן: אני רק אגיד בתחילת הדברים, גם למי שכבר דיברה וגם לך כמובן – אחת הסיבות שבשבילן הקראתי בתחילת הישיבה את ההוראה לפי התקנון

שמחה רוטמן:  אם מי שכבר דיברה, או אם אתה – בייחוד שאתה אומר שזאת גם פעם ראשונה שאתה אומר את הדברים שלך בפומבי – תרגישו שאמרתם יותר מדיי, אתם רוצים להוריד מהפרוטוקול, אתם רוצים שחלק מסוים לא ישודר, יופסק,  תגידו ונעשה כמיטב היכולת להיענות לצורך

שמחה רוטמן:  קחו בחשבון שזה משודר, אבל גם אחר כך, בכל זאת, פרוטוקול, גוגל, זוכרים דברים יותר, אז לתשומת ליבכם

יובל צלנר: אני יובל ניר, בן 44, גרוש פלוס שניים

יובל צלנר:  אני נפגעתי על ידי אח שלי מגיל שבע עד 16-15, פגיעה ממושכת ואכזרית, שהתרחשה בלילות כשהוא היה נועל את הדלת של החדר

יובל צלנר:  בזמן שישנתי הוא היה עושה את מה שהוא עושה

יובל צלנר:  עם הזמן, כבר בתור ילד קטן סיגלתי לעצמי – פשוט העמדתי פני ישן, פני מת, וידעתי שזה הולך לקרות, ונתתי לו לעשות את מה שהוא עשה

יובל צלנר:       זה נמשך הרבה שנים

יובל צלנר:  זה נמשך עד שהוא עזב את הבית

יובל צלנר:  בתור ילד הייתי ילד שתקן, שלא מדבר, לא מוציא מילה מהפה, לא בבית הספר, ואחרי זה בתור נער גם לא

יובל צלנר:  פשוט הדחקתי את הכול

יובל צלנר:  הדחקתי את  הגוף, את המוח

יובל צלנר:  הדחקתי את זה ברמה כזאת ובעצם זה מה שהציל אותי

יובל צלנר:  ההדחקה הצילה אותי, וככה יכולתי להמשיך הלאה

יובל צלנר:  אחרי זה התגייסתי ליחידה קרבית והשתחררתי, והמשכתי את החיים שלי בהדחקה כאילו כלום לא היה

יובל צלנר:       בהמשך, בגיל 29, בעקבות כתבה שקראתי, סתם כתבה שקראתי בעיתון, אפילו לא מהארץ, הכול צף לי

יובל צלנר:  הכתבה הזאת הייתה כל כך דומה לסיפור החיים שלי, ופתאום הכול צף והכול התעורר

יובל צלנר:  מאותו רגע, בגיל 29, השתנו לי החיים, ומאז אני חי את זה יום-יום

יובל צלנר:  כמובן שחייתי את זה עם עצמי, כי לא סיפרתי לאף אחד

יובל צלנר:  המשכתי עם השתיקה הזאת, עד שיום אחד הרמתי טלפון למרכז הסיוע

יובל צלנר:  דיברתי איתם והגעתי אליהם, והם הפנו אותי למטפלת

יובל צלנר:       מאז ועד היום, 15 שנים אני בטיפולים פסיכולוגיים, ועדיין יש חרדות ויש דיכאונות, ואני חי את זה יום-יום, גם פחדים

יובל צלנר:  עם אח שלי, זה שאנס אותי, באותו רגע שזה צף אצלי בגיל 29, ניתקתי איתו קשר עד היום בעצם

יובל צלנר:  אני יודע שהוא המשיך בחיים שלו

יובל צלנר:  יש לו אישה ויש לו ילדים, ואף פעם לא התעמתי איתו

יובל צלנר: בן כמה הוא היה כשהוא אנס אותך?      

יובל צלנר: שש שנים מעליי

מירב בן ארי: הם תמיד ממשיכים בחיים שלהם

יובל צלנר: אחרי שנים של טיפולים, ואחרי שראיתי את התוכנית של הילה, אזרתי אומץ והלכתי שוב למרכז הסיוע לראות מה אני יכול לעשות בנושא הזה

יובל צלנר:  הם אמרו לי: תשמע, יש חוק התיישנות

יובל צלנר:  עברת את הגיל, אתה לא יכול לעשות שום דבר – אתה לא יכול לתבוע, לא יכול לעשות שום דבר פשוט

יובל צלנר:  זהו

יובל צלנר:  תתמודד

יובל צלנר:  וזה מה שאני עושה, מתמודד עם זה עם עצמי ומנסה להמשיך לשרוד

יובל צלנר: יובל, אנחנו יודעים שזה לא מובן מאליו לבוא לפה, לחשוף בפעם הראשונה כשזה משודר, כשאתה עובר מסע של שנים, ואנחנו כאן בקצה

יובל צלנר:  אבל חשוב לי לומר, אתה לא לבד

יובל צלנר:  בגלל זה אנחנו כאן

יובל צלנר:  אני רואה את הילה יושבת לידך

יובל צלנר:  תודה על אומץ הלב שלך

יובל צלנר:  אני יודעת שדווקא גברים שנפגעים ממעטים להגיע למרכזי הסיוע או לחשוף, בזמן שאנחנו יודעים שיש לא מעט גברים, ילדים, בנים, שנפגעים בתוך המשפחה, מחוץ למשפחה

יובל צלנר:  אתה דיברת על אותה כתבה שהייתה הטריגר לפתוח, לצאת למסע גם של ריפוי

יובל צלנר:  אני בטוחה שיש מי שרואים אותך, לא רק נשים, בוודאי גברים ובנים, ויכול להיות שאתה תהיה החבל ההצלה שלהם

שמחה רוטמן: תודה

שמחה רוטמן:  תודה רבה, יובל

שמחה רוטמן:  חברת הכנסת שרון ניר, ואחריה, מיה בן חיים

שרון ניר: תודה, אדוני היושב-ראש

שרון ניר:  אני רוצה להתחיל בתודה להילה, לתמר דרך כרמלה, וליובל

שרון ניר:  אני חושבת שהסיפור שלכם הוא באמת פה לרבות ורבים אחרים, ואומץ הלב שלכם לעמוד מול המצלמה ולשתף את הכאבים ואת המכאובים שלכם, זה באמת מנוף לנו כחברה ולמערכת המשפט להשתפר

שרון ניר:  זה מנוף לייצר את הצעת החוק הזאת, זה מנוף לייצר שינוי ולגיטימציה לסיפורים כאלה להיות מטופלים

שרון ניר:  לפגיעה מינית אין שעון עצר, אין לה טיימר

שרון ניר:  היא נמצאת שם והיא מתעוררת כשהיא רוצה

שרון ניר:       אני באופן אישי זכיתי להיות יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר בשנים 2019-2016

שרון ניר:  לראשונה נחשפתי לסיפורים מאוד קשים בחברה הישראלית – אגב, ללא שיוך כזה או אחר, סוציו אקונומי, חברתי, פריפריה, מרכז – סיפורים שמצריכים באמת טיפול, וטיפול נוקב, ובעיקר טיפול מנטלי ונפשי בנפגעים ובנפגעות

שרון ניר:  חלק מהטיפול של הנפגעים והנפגעות בשלב מסוים, זה באמת גם היכולת להתלונן ולבוא חשבון עם הפוגע

שרון ניר:  זה חלק מהטיפול

שרון ניר:  ברגע שאנחנו כחברה מבינים את זה ולא עומדים עם סטופר, ומאפשרים גם לייצר איזשהו טיפול, וגם אחרי זה נסיר את חסמי ההתיישנות, אנחנו באמת נהיה במקום שניתן לפגיעה המינית מקום ראוי להיות מטופלת

שרון ניר:       אני רוצה להודות לכם ולהגיד לכם שאתם היום משני מציאות, והחוק הזה שאנחנו נחוקק בזכותכם – בזכות השיתוף המאוד אמיץ שלך, הילה – בעיניי זה יהיה מנוף לשינוי אמיתי וללגיטימציה לאחרים לבוא ולספר

שרון ניר:  תודה רבה

שמחה רוטמן: תודה רבה לחברת הכנסת שרון ניר

שמחה רוטמן:  מיה בן חיים, בבקשה

מיה בן חיים: צוהריים טובים, שמי מיה בן חיים ואני שורדת גילוי עריות

מיה בן חיים:  מגיל שש ועד גיל 12 עברתי אונס ומעשים מגונים על ידי אבי

מיה בן חיים:  גם אחותי עברה אונס מגיל ארבע ועד גיל 13 על ידי אבי

מיה בן חיים:  באותן שנים אימי ידעה ושיתפה פעולה עם כל ההתעללויות שעברנו בבית

מיה בן חיים:       התחלתי כמו כל כתבה שעולה בתקשורת, אך אלו היו החיים שלי

מיה בן חיים:  בגיל שש איבדתי הכול

מיה בן חיים:  לא רציתי להמשיך את החיים שלי

מיה בן חיים:  חיי התנהלו בפחד וחשש – לחזור מבית הספר ולחפש את הרכב שלו מסביב לבית, להתפלל בליבי שהוא לא נמצא שם, להתחנן לחברה שתבוא אליי, או אולי בכלל לא לחזור הביתה

מיה בן חיים:  כי בחיים שגדלתי, המקום המסוכן הוא הבית שלי

מיה בן חיים:  איבדתי את האמון בחיים האלה, בהורים שלי ובעולם בו אני חיה

מיה בן חיים:       במשך שנים הוא ריסק את הנפש שלי

מיה בן חיים:  שנים הסתובבתי כמו של צל של עצמי, ללא הגנה, ועם רצון למות ולהיעלם מהסבל הנוראי, שלא ידעתי מתי הוא ייגמר

מיה בן חיים:  האימה, הפחד והניתוק היו חלק בלתי נפרד מחיי

מיה בן חיים:  שלטו בנו באמצעות פחד, שלימד אותנו לשתוק, להתבייש ולקחת את האשמה עלינו

מיה בן חיים:  בגיל 13 הוא שוב בא, ובפעם הראשונה התנגדתי

מיה בן חיים:  נלחמתי במפלצת הזאת, ומאז הוא לא נגע בי

מיה בן חיים:  אבל פה נולדה לה הדחקה, ולכן יכולתי לחיות כאילו חיים רגילים

מיה בן חיים:  שתקתי שנים ובניתי במקביל כאילו חיים רגילים

מיה בן חיים:  התחתנתי, ילדתי שלושה ילדים, וחשבתי שהכול יהיה בסדר אם אשתוק, שהכול יעבור

מיה בן חיים:  אך בטראומה ובניתוק זה לא עובד ככה

מיה בן חיים:  לפתע מגיע הטריגר

מיה בן חיים:  אין לו זמן ידוע מראש, הוא מופיע ומשנה הכול

מיה בן חיים:       הטריגר שלי הגיע כשהייתי בת 27, כאשר הבת שלי הגיעה לגיל שש

מיה בן חיים:  זה הגיל שבו מתִּי בפעם הראשונה

מיה בן חיים:  כל עולמי קרס

מיה בן חיים:  איבדתי את עצמי

מיה בן חיים:  הבנתי שבשתיקה שלי הוא יפגע בבנות שלי

מיה בן חיים:  אני ואחותי החלטנו להגיש תלונה במשטרה

מיה בן חיים:  זאת החלטה לא פשוטה, ויש צורך בכוחות נפשיים רבים על מנת להגיש תלונה נגד ההורים, ולא משנה כמה הם נוראיים

מיה בן חיים:       באותו היום עצרו את ההורים שלי, והם הודו ברוב המעשים המיוחסים להם

מיה בן חיים:  לפחות קיבלתי הכרה ואישורים לכל ההתעללות שעברתי בבית

מיה בן חיים:  בזמן שהמתנו להגשת כתב אישום, הודיעו לנו מהפרקליטות שאבא שלי זכה בחוק ההתיישנות

מיה בן חיים:  החוקים במדינה מגנים עליו, ושוב, אין שום דבר שיגן עליי רק בגלל שחיכיתי יותר מדי זמן

מיה בן חיים:  מה זה זמן? ידוע שבמצבי טראומה כל אחד מגיב אחרת

מיה בן חיים:  המוח האנושי מפתח מנגנוני הגנה, כמו הדחקה, הכחשה וניתוק, כדי לשמור על השפיות

מיה בן חיים:  איך אפשר להגיד לאדם שנפגע מתי הוא מספיק חזק לצאת נגד ההורים שלו?      הגיע הזמן שנתעורר ונבין שאונס שווה רצח

מיה בן חיים:  הוא רצח את הנפש שלי

מיה בן חיים:  והרוצח מסתובב חופשי, למרות שהודה

מיה בן חיים:  הוא יכול להיות רופא, שוטר, איש קבע, או כמו אבא שלי, נהג מונית

מיה בן חיים:  הוא מסתובב בינינו ויכול לפגוע בעוד נשים וילדות

מיה בן חיים:  הוא ממשיך בחייו כרגיל, ואין עליו אות קין

מיה בן חיים:  ואני, בשנים ארוכות של תהליכים וטיפולים, מנסה לחזק את עצמי, מנסה לשחרר את הבושה והאשמה שמלוות אותי כל חיי

מיה בן חיים:       אני כאן היום מתפללת למען כל אותם אנשים, שעוברים תופת בתוך הבית ובתוך הנשמה שלהם, ומתחננת לצדק

מיה בן חיים:  פעם אחת בחיים שלי מבקשת שיקשיבו לנו, שיעזרו לנו להפסיק להרגיש אשמים ומבוישים, ולבטל את חוק ההתיישנות, כי על החיים שלי אין התיישנות

מיה בן חיים:  תודה רבה לכם

מיה בן חיים: תודה

שמחה רוטמן: תודה

שמחה רוטמן:  אני רק שואל, הסיפור הזה הוא סיפור לא חדש

שמחה רוטמן:  כלומר, אמרת שבגיל 27 הגשת תלונה

מיה בן חיים: כן

מיה בן חיים:  היום אני בת 49

שמחה רוטמן: אז זה לפני תיקון החוק

שמחה רוטמן:  פשוט מבחינת הזמנים – כלומר, היום דבר כזה היה מכוסה בהתיישנות

מיה בן חיים: כן

שמחה רוטמן: בסדר

שמחה רוטמן:  פספסתי את הגיל, בסדר גמור

שמחה רוטמן: כל תיקון מעלה אותנו עוד קומה לכסות עוד נפגעים

מיה בן חיים: לוקח לנו כמה שנים עד שאנחנו מבינים וממשיכים, ויש לנו אומץ לעשות איזשהו צעד לקראת הדבר הזה

שמחה רוטמן: בסדר גמור

שמחה רוטמן:  תודה רבה

שמחה רוטמן:  חברת הכנסת טלי גוטליב, בבקשה

טלי גוטליב: אני רואה שכולם נכנסים לאיזו כוננות ספיגה בגלל שטלי גוטליב עומדת לדבר, אז לא פה

טלי גוטליב:  אני רק רוצה רגע להבהיר את הדבר הבא

טלי גוטליב:  אנחנו צריכים לשמוע את כל הקולות, כי אם נשמע את כל הקולות, נביא את זה למקום נכון

טלי גוטליב:  אני אומרת לכם פה קודם כול כעורכת דין

טלי גוטליב:  לפני שאני באה לכל דיון אני עורכת סקירה מאוד רצינית על חקיקה בכלל

טלי גוטליב:       אני אפתיע אתכם במה שאני אומרת

טלי גוטליב:  1

טלי גוטליב:  יש קושי

טלי גוטליב:  מבחינתי, אם תתקבל העמדה של לבטל את ההתיישנות, אז לבטל אותה כליל, כי אין משמעות בין גיל 50 או לבטל אותה בכלל

טלי גוטליב:  לקבוע גיל 50 זה מגוחך, עם כל הכבוד

טלי גוטליב:  זה או שמתקבלת הטענה שצריך לבטל כליל את ההתיישנות, כי מה זה משנה אם את בת 50, או את בת 51, או את בת 60? עם כל הכבוד

טלי גוטליב:  לכן, זה או הכול, או לדייק את ההבחנה בין אם זה בתוך המשפחה או לא בתוך המשפחה, כי אם את קורבן – את קורבן

טלי גוטליב:  זה ממש לא משנה לתת התיישנות רק למי שנפגע חלילה בגילוי עריות או בפגיעה רגילה

טלי גוטליב:  זו פגיעה איומה בין אם כך, בין אם כך, ואנחנו לא בתחרות פגיעה

טלי גוטליב:  אם יש התיישנות, ויש בה רעיון שאנחנו קובעים את ההתיישנות בגיל 28, אז ההתיישנות צריכה להיות, אגב, באופן אחיד מגיל 28 פלוס 15 שנות התיישנות שקבועות היום בחוק

טלי גוטליב:       אני אומרת לכם דברים שצריך לשים על השולחן

טלי גוטליב:  הבעיה בהתיישנות – קודם כול, צריך לאבחן האם אנחנו מדברים פה על משהו מהותי או משהו דיוני

טלי גוטליב:  אם זה משהו דיוני, מאוד קל לוותר ולהתערב

טלי גוטליב:  סליחה, למה אני צריכה לתת איזו זכות דיונית בדבר הזה? ואם זה משהו מהותי, זה יושב על הקושי להכריע

טלי גוטליב:  לא להכריע אם אתה אומר אמת או לא, כי האמת ניכרת

טלי גוטליב:  ניכרים דברי אמת של עד באשר הוא ובאשר הוא עומד על דוכן העדים

טלי גוטליב:  אלא שיש מאמרים שלמים שאנחנו צריכים להביא לכאן, צריך להביא לכאן שופטים, צריך להביא לכאן פסיכולוגים

טלי גוטליב:       אני אדגים לכם לדוגמה קושי: אנחנו לא רוצים להגיע למצב שאנחנו מבטלים את ההתיישנות, אבל אנחנו לא יכולים להכריע עובדתית על המקרה עצמו – עד כמה, באיזה רזולוציות

טלי גוטליב:  כל מיני דברים מהסוג הזה

טלי גוטליב:  זה דורש באמת חשיבה אמיתית, עמוקה, שישבו כאן משפטנים, פסיכולוגים, שופטים, שופטים ששופטים בדין שיאמרו עד כמה קשה להכריע ככל שעוברות שנים רבות מאוד

טלי גוטליב:  יגידו לכם את זה

טלי גוטליב:  זה לא איזה משהו שאני אומרת כי הייתי סניגורית

טלי גוטליב:  אני לא סניגורית עכשיו

טלי גוטליב:  אני לא מגינה על אינטרס אחד של אדם אחד

טלי גוטליב:  אני לא מוכוונת אחד

טלי גוטליב:  אנחנו חושבים כמחוקקים, אתה חושב פה על הכול, וחייב לחשוב על הכול

טלי גוטליב:       אני אומרת לכם, דרך אגב, מה אתם שוכחים באמצע

טלי גוטליב:  לדוגמה, יש כללים גם בדיני עונשין שזה חייב להתכתב איתם, לדוגמה, של חקיקה למפרע

טלי גוטליב:  זאת אומרת, חקיקה שמרעה עם אדם למפרע היא בניגוד לכללים מאוד מאוד יסודיים בדיני עונשין

טלי גוטליב:  זה לא פתח פה, ולא נפתח את זה פה

טלי גוטליב:  גם את זה צריך לקחת בחשבון

טלי גוטליב:  כי אם באמת צריך לשמור מה המשמעות אם אני אבטל את חוק ההתיישנות ואני לא אחיל אותו למפרע, הוא יחול רק עוד ארבע שנים, ויפלו פה כל הקורבנות שרוצות להביע את עצמן

טלי גוטליב:  זה מורכבות משפטית מאוד מאוד מסובבת

טלי גוטליב:       דרך אגב, אם אתם כבר שואלים אותי, בגדול הפתרון זה קודם כול לבטל את ההתיישנות בדין האזרחי, כי זה הרבה יותר פשוט

טלי גוטליב:  בדין האזרחי, אם אתם תבטלו את ההתיישנות בעבירות מין, האפשרות תהיה לתבוע, נקודה

טלי גוטליב:  באזרחי, בשונה מפלילי, אין כלל שלא מחוקקים חוק למפרע

טלי גוטליב:  באזרחי אין חיה כזאת

טלי גוטליב:  אין אינטרס הסתמכות כזה, כי אינטרס ההסתמכות הדיוני בדין האזרחי כשיש התיישנות, זה שהאדם ידע שהוא לא צריך לשמור את הראיות – כל מיני דברים שהם באמת יורדים לרמות דיוניות

טלי גוטליב:  לדוגמה, כמו שאת אמרת, עצם התביעה

טלי גוטליב:  לתביעה יש משמעות, גם אם היא אזרחית קודם כול, לקביעה שיפוטית יש משמעות, להגעה לפשרה יש משמעות, לקביעה גורפת, לקביעות כאלה ואחרות יש משמעות

טלי גוטליב:  יש הבדל בין לקבוע שאת נפגעת בתביעה אזרחית, ולא צריך לקבוע לפעמים את ההיקף, לעומת פלילי בכתב אישום, שמספר סיפור וצריך להוכיח כל עובדה בו, ושופט צריך להכריע בכל עובדה פה

טלי גוטליב:  תבינו שלמשפטנות יש ערך מאוד גדול בתוך ההגעה לפתרון

טלי גוטליב:       לכן פה אני אומרת, זה לא גיל 50 שיש פה הצעה אחת, זה או שתתקבל העניין, אחרי שבאמת יהיו כאן דיונים מעמיקים עם כל מי שצריך לשמוע, לרבות משפטנים, לרבות אנשי אקדמיה בכירים שידבררו נכון את ההתיישנות

טלי גוטליב:  אתם לא צריכים לשמוע את זה ממני, אני עכשיו מחוקקת, אני שומעת, יש לי את דעותיי שלי באשר לכך שזה עניין מהותי או דיוני

טלי גוטליב:  בעיניי, לא צריך לתת לאף אחד הגנה

טלי גוטליב:  אם אדם ביצע עבירה, צריך להעמיד אותו לדין

טלי גוטליב:  אגב, יש לו את כל הכלים – אנחנו צריכים באותו צד לתת לו את כל הכלים לעמוד על הגנתו ולהוכיח את הגנתו כדבעי, כי זה כלל המשחק שחייבים לאפשר אותו

טלי גוטליב:  לכן אין שום סיבה לתת איזשהו תעדוף הגנתי בעניין הזה, אבל צריך לבדוק את זה

טלי גוטליב:       אני אומרת פה עוד משהו אחד שצריך לשים בתוך השיח

טלי גוטליב:  לדוגמה, עדות של קטין

טלי גוטליב:  בגלל שהשיטה הישראלית הנוהגת במקומותינו, לפי פקודת הראיות, די בתלונה של אדם כדי להוביל להרשעה, ויש בזה גם המון הגיון – אפשר להקשות על זה

מירב בן ארי: איזה תנאי בתלונה של אדם להביא להרשעה? על מה את מדברת?      

טלי גוטליב:  רגע, רגע, רגע, לא להפריע לי

טלי גוטליב:  הגברת בן ארי תתאפק, אנחנו לא במליאה

מירב בן ארי: על מה את מדברת?      

טלי גוטליב: רגע

שרון ניר: אבל כדאי - - - מהשיח המשפטי - - -      

טלי גוטליב: רגע, רגע, שנייה

קריאות: - - -      

טלי גוטליב: אדוני היו"ר, אני יכולה לדבר?      

שמחה רוטמן: סליחה

טלי גוטליב: אני יכולה לדבר? תודה

שמחה רוטמן: נדבר על זה, שנייה

שרון ניר: לא, אבל את מדברת כבר חמש דקות

מירב בן ארי: מה קשור? אנשים מתלוננים - - -      

שמחה רוטמן: רבותיי, רבותיי

טלי גוטליב: אז אני אדבר

טלי גוטליב: מירב, את מדברת תיכף

שרון ניר: תדברי מהותית, לא דיונית ולא דיון משפטי

שרון ניר:  תדברי מהותית

שרון ניר:  מה את מבינה מהסיפור הזה מהותית? אנחנו מדברים על הצעת חוק

שמחה רוטמן: חברותיי, שרון, שרון

טלי גוטליב: אדוני, אני יכולה לדבר? תודה

שרון ניר: נסגור אחרי זה את הפלטפורמה המשפטית

טלי גוטליב: די, באמת

שרון ניר:  דברי מהותית

שרון ניר:  יושבים מולך נפגעים

שרון ניר:  מה זו התמימות הזאת? מהותית, דיונית, מה זה השטויות האלה?      

טלי גוטליב: דרך אגב - - -     

שמחה רוטמן: טלי, את רוצה שאני אגן על זכותך לדבר, אז תני לי שנייה

שמחה רוטמן:  סליחה, אני מבקש - - -     

שרון ניר: איזו אטימות

שרון ניר:  אני לא מצליחה להבין

שרון ניר:  דיון כזה - - -     

שמחה רוטמן: אבל למה - - -     

שרון ניר: אני אשמח לשמוע את דעתה המלומדת, ולא המשפטית, של טלי גוטליב

שמחה רוטמן: אבל שרון, אני לא מצליח להבין למה לייצר סביב הדיון הזה מריבות, ויכוחים

שרון ניר: יש פה ארבע דקות שבהן נאמרים דברים, אני מנסה - - -     

שמחה רוטמן: אבל אנחנו בדיון ראשון

שמחה רוטמן:  אנחנו קיימנו את הדיון הזה כדי לשמוע גם את הדעות, גם את המגוון

שמחה רוטמן:  אנחנו לא עם סטופר ולא עם שעון, כי יש פה הליך חקיקה ואנחנו מחכים גם לתזכיר הממשלתי

שמחה רוטמן:  אנחנו רוצים לשמוע את כולם

שמחה רוטמן:  יש פה הרבה אנשים שלצערי גם עוד לא יצליחו לדבר היום ויבואו לפעמים הבאות

שמחה רוטמן:  אנחנו לא בלחץ

שמחה רוטמן:  אפשר לתת לאנשים לדבר את אשר על ליבם

שמחה רוטמן:  לא הקצבתי זמנים לאף אחד מהדוברים – לא הח"כים, לא המציעים, לא אחרים

שמחה רוטמן:  אפשר לשמוע

שמחה רוטמן:  לא חייבים להסכים לכל דבר, זה גם בסדר

שמחה רוטמן:  למה לייצר את המריבה הזאת? תני לה לסיים את דבריה, ולא להפריע, בבקשה

טלי גוטליב: אין צורך

טלי גוטליב:  אני לא רבה, אני ממשיכה בדברים שלי

טלי גוטליב:  מבחינתי זה באמת רעש רקע חסר משמעות, כי זה שיח ענייני

טלי גוטליב:  אני רוצה לומר לכם בעניין הזה, שיהיה ברור, על פי פקודת הראיות ניתן להגיש כתב אישום – וטוב שכך – על יסוד עדות יחידה, כי מה לעשות, עדות יחידה די בה

טלי גוטליב:  יש חריגים שזה גילאות, גיל קטן עם חוקרת ילדים, מידע וכולי

טלי גוטליב:  יכול להיות שצריך גם לשים על השולחן במקום הזה – יכול להיות, לא בטוח – שאולי יש צורך בתוספת ראייתית

טלי גוטליב:  אני לא בטוחה

טלי גוטליב:  אני צריכה לשמוע בדבר הזה פסיכולוגים, אני צריכה לשמוע בדבר הזה שופטים, זה לא משהו שאני מחליטה מהרגע לרגע או מהבטן

טלי גוטליב:  אני רק אומרת במקום הזה שצריך לבדוק ולעשות את זה באמת מתוך הגיון, כי צריך לאפשר לכל אדם את יומו בבית המשפט

טלי גוטליב:  אין פה בכלל שאלה

טלי גוטליב:  אבל אני מבהירה שבגלל המורכבות של חקיקה למפרע, צריך לעשות את זה ולדייק את זה עם הביטול של ההתיישנות בהליך האזרחי – זה הכי חשוב – כי אז אפשר יהיה לתבוע, נקודה

טלי גוטליב:  האלמנטים שאתה פוגע בהם תוך כך הם אחרים, ולכן זה פתרון

טלי גוטליב:       אני אומרת פה, מתוך המקום הזה ומתוך הרעשים שאני שומעת, ואני אומרת את זה מהמקום שלי

טלי גוטליב:  תראו, אנחנו בוועדה מאוד גדולה, שימו לב, כמעט ואין פה גברים

טלי גוטליב:  לא יכול להיות מצב שאנשים יחששו לומר דעה לעומתית או דעה נוגדת

טלי גוטליב:  זה לא הגיוני

טלי גוטליב:  זה לא צריך להיות ככה

טלי גוטליב:  באמת, זה לא צריך להיות ככה

טלי גוטליב:  ואני אומרת לכם את זה מכאן, אין פה שאלה בכלל שזאת זוועת הזוועות, ויותר מזה, אין גם שאלה שזה חותך חיים והורס חיים ומעצב חיים

טלי גוטליב:       אבל זאת לא השאלה

טלי גוטליב:  השאלה איך אנחנו נותנים לכם את יומכם, איך אנחנו לוקחים את חוק ההתיישנות ומדייקים אותו עם חקיקה, כך שבאמת אפשר יהיה לתת מענה לכדי הליך פלילי גם בחלוף עשרות שנים

טלי גוטליב:  זה אחד

טלי גוטליב:  ושניים, איך מאפשרים את התביעה האזרחית, שבעיניי היא פתרון קסם, כי היא תהיה למפרע

טלי גוטליב:  לדוגמה, הילה, לך זה יהיה פתרון

טלי גוטליב:  תחשבי, הוא לא מכחיש, ומצד שני גם מסתתר מאחורי אני לא יודעת מה, תוך השחרה ותוך דברים נוספים שאת חווה

הילה צור: אבל יש לי עדויות

טלי גוטליב: אין שאלה

טלי גוטליב:  לא, לא

קריאה: הוא גם הודה

טלי גוטליב: ניכרים דברי אמת

טלי גוטליב:  תזכרי תמיד, ניכרים דברי אמת

טלי גוטליב:  גם הסנגור הטוב ביותר לא יכול לנצח את האמת, כי היא ניצחת

טלי גוטליב:  ממילא גם אף אחד לא ייקח ממך את הסיפור האישי שלך, כי את יודעת מה חווית, וזה לא משנה מה יגיד לך האדם הזה או האדם האחר

טלי גוטליב:  הסיפור הוא שלך לגמרי, והאמת היא שלך

טלי גוטליב:       אבל בתוך המקום הזה תזכרו, אנחנו בתחילת ההתחלות של החקיקה הזאת והיא חקיקה מורכבת, כי היא יושבת על כל מיני אלמנטים משפטיים סופר סופר מורכבים של תורות שלמות של דיני עונשין של הדין הפלילי, ובתוך המקום הזה נצטרך להיות סובלניים כדי להביא את זה לקדמת השיח בצורה שנוכל להגיע להחלטה מושכלת

שמחה רוטמן: תודה רבה, חברת הכנסת טלי גוטליב

שמחה רוטמן:  עורכת הדין איילת רזין, מנהלת הרשות לקידום מעמד האישה, בבקשה

בית אור: תודה

בית אור:  קודם כול, אני אבקש להקדיש את דבריי למי שלא נמצאות איתנו

בית אור:  בשבוע האחרון ריף ולבנת גרין, זיכרונן לברכה, לקחו את חייהן בידיהן, כשברור מהדברים שהתפרסמו שברקע יש בדיוק את הנושא שאנחנו מעלים פה, וחשוב לזכור את זה

בית אור:  זה לא לשם שמיים, זה לשם הנשמות האלה

בית אור:  אני אגיד כעורכת דין פלילית שבמשך שנים ניהלה תיקים, יש מעט עוולות בחוק הפלילי כמו ההתיישנות, פג התוקף הזה לפגיעה המינית שעברת או עברת

בית אור:  זה משמח וראוי לציון לראות שבאמת אין אופוזיציה וקואליציה בנושאים האלה, וזה עוד יותר משמח שיש תזכיר חוק ממשלתי

בית אור:  יש בזה אמירה מאוד משמעותית שמבינים שיש פה עוול גדול, וזה משהו שלא היה מובן מאליו

בית אור:       לפני חמש שנים, בתפקידי הקודם באיגוד מרכזי הסיוע, ישבתי פה עם עליזה

בית אור:  עליזה עברה פגיעה מינית על ידי אביה, ואין מוסד שהיא לא עברה

בית אור:  בכל מוסד כזה שהיא עברה, היא סיפרה קצת פה קצת שם

בית אור:  בשל ייעוץ משפטי לקוי היא הגיעה לתחנת המשטרה חצי שנה אחרי פג התוקף שלה

בית אור:  אמרו לה: אנחנו רוצים לחקור, אבל איחרת את הרכבת

בית אור:  אם אנחנו בעולם של ראיות, זה תיק שאם היו עוברים בכל המוסדות שעברה בהם עליזה בילדותה לכאורה, היינו יכולים לגבש תיק פלילי

בית אור:  שלא נטעה, אף אחד לא טועה לחשוב שיהיו פה עכשיו עשרות, מאות או עוד אלפי תיקים כאלה

בית אור:  הרי תיקים שקרו אתמול, עבירות מין שקרו אתמול, למעלה מ-80% מהן בכלל נסגרים

בית אור:       אבל יש לנפגעים ולנפגעות האמיצים האלה מספיק חסמים, והמינימום שאנחנו יכולים לעשות כממשלה, כמדינה, כחברה, זה להסיר את החסם השרירותי הזה של התיישנות, לתת להם את יומם בחקירה שיבדקו אם יש בסיס, אם יש בשר לתיק הזה בכלל להביא אותו לכדי כתב אישום

בית אור:  ואם יש, אז יוגש

בית אור:  תתכבד הפרקליטות, תגיש כתב אישום ויתנהל בהליך עם סניגורים והכול

בית אור:  אבל מלכתחילה לבוא ולהגיד: אנחנו לא נחקור? אין עוול יותר גדול מזה

בית אור:  אין עוול יותר גדול מזה, וזה באמת המינימום שאנחנו יכולים לעשות, ולא לפטור את אבא של עליזה ופוגעים ופוגעות נוספים שמסתובבים בינינו עם פג התוקף הזה

בית אור:  זה בלתי אפשרי, לא כחברה ולא כממשלה

טלי גוטליב: אגב, איילת, רק פרקטית כדי לומר, יש הנחיה של פרקליט המדינה בעניין הזה

טלי גוטליב:  לדעתי, את הנחיית פרקליט המדינה צריך לשנות, שגם אם על פניו יש התיישנות, הם עדיין צריכים לגבות את הגרסה והם עדיין צריכים לומר את זה, כי זה - - - וזה שינוי הנחיה

טלי גוטליב:  צריך לשנות אותה

טלי גוטליב:  זה הכול

בית אור: הם חוקרים כשיש חשד, כשיש אינדיקציה לכך שיש פגיעות נוספות

טלי גוטליב: בעיניי, צריך לגבות עדות לפי הנחיה

טלי גוטליב:  צריך לשנות את ההנחיה

שמחה רוטמן: שנייה, רק רגע

שמחה רוטמן: עורכת הדין איילת, בסוף זרוע התכלול והביצוע – אם אפשר לקרוא לזה גם ביצוע – של הרשות לקידום מעמד האישה, שהוקמה על ידי הממשלה, היא בהחלט זרוע שאמורה לקדם את הקול שאת משמיעה עכשיו

שמחה רוטמן:  אני מאוד מקווה שבתזכיר הממשלתי ובדיון בוועדת שרים לענייני חקיקה, הקול שלך נשמע

בית אור: חד-משמעית

בית אור:  הקול שלי והקול - - -        

בית אור: הוא חייב להישמע בדיוק באופן קוהרנטי כפי שאת הבאת, כי בסוף אם אנחנו כמקבלי החלטות מקימים זרועות ורשות שמומחית לעניינים האלה, אנחנו חייבים גם להיות מספיק ישרים כדי לקבל את המלצתם

בית אור:  אני חושבת שהקול של איילת היה מאוד ברור

שמחה רוטמן: תודה רבה

שמחה רוטמן:  חברת הכנסת מטי צרפתי, בבקשה

מטי צרפתי הרכבי: תודה רבה, מכובדיי יושבי הראש, קהל נכבד

מטי צרפתי הרכבי:  אני כמובן רוצה להודות לכם על השיתוף, ואני חושבת שכל אחד בסיפורו שלו דייק את כל המחקרים שצורפו כניירות עמדה בדיוק, מה הגורמים הרבים לתהליך שלוקח, ולמה אנחנו מחויבים לתיקון העוולה של ההתיישנות, ושזאת לא עבירה רגילה

מטי צרפתי הרכבי:  קראתי קצת את המחקרים, הכול נמצא בעדויות האישיות שלכם

מטי צרפתי הרכבי:       אני קוראת פה לוועדות המשותפות, לנסות ולנקות את המורכבות הלא עניינית

מטי צרפתי הרכבי:  מדובר כאן על תיקון עוולה, ואנחנו מחויבים ברמה הערכית המוסרית, וכל מה שמפריע בזה אנחנו צריכים לנקות אותו, כי באמת המהות היא שאנחנו צריכים לתקן את העוולה של ההתיישנות

מטי צרפתי הרכבי:  אני רוצה לומר שנראה לי שכל אחת סוחבת איתה משהו

מטי צרפתי הרכבי:  המשהו הקטן מאוד שאני סוחבת איתי ומלווה אותי כל החיים שלי, באמת כלום, בטל ב-60, שבחרתי לא לשתף, הוא כאין וכאפס לעומת מה שאתם חוויתם

מטי צרפתי הרכבי:  אם אני סוחבת את זה איתי יום-יום, וזה באמת ממש מתגמד לעומת הסיפורים ששמעתי, אז קל וחומר שלכם

מטי צרפתי הרכבי:  אנחנו כחברה מצווים לבטל את העוולה הזאת

מטי צרפתי הרכבי:       אני רוצה גם לומר עוד תודה למציעות ולמציעי החוק ולוועדה ולממשלה

מטי צרפתי הרכבי:  בחודשים האחרונים אנחנו עוברים תקופה מאוד סוערת סביב הפוליטיקה, וכל מיני רפורמות או דברים אחרים וחוקים והסדרים, ופתאום הבוקר קצת חזרה לי האופטימיות על התפקיד שלנו בבית הזה, והסיבה שלשמה בחרתי להגיע לכאן

מטי צרפתי הרכבי:  אז גם תודה על זה שהערתם אותי מתוך כל הטירוף של החודשים למה אנחנו נמצאים כאן, ולמה אנחנו באמת מצווים ומחויבים

שמחה רוטמן: תודה רבה, חברת הכנסת מטי צרפתי

שמחה רוטמן:  אורית סוליציאנו מאיגוד מרכזי הסיוע, בבקשה

אורית סוליציאנו: תודה רבה

אורית סוליציאנו:  קודם כול, אני גם רוצה לומר תודה לכם, שני יושבי הראש, שאתם מקיימים את הוועדה הזאת במשותף, ובאמת עליכם האחריות

אורית סוליציאנו:  כולנו מצפים מכם שנצליח וגם שנצליח מהר כמו שהכנסת יודעת לקדם דברים מהר

אורית סוליציאנו:  דבר שני, מאוד חשוב להגיד, אנחנו ארגון שפועל למעלה מ-30 שנה

אורית סוליציאנו:  אנחנו קידמנו למעלה מ-50 הצעות חוק

אורית סוליציאנו:  אבל מה שקורה כאן היום זה אחד מהדברים הכי משמעותיים בשבילנו, לבטל את ההתיישנות בעבירות מין, ולשמוע אתכם – אתם גיבורים וגיבורות – אין מילים לומר

אורית סוליציאנו:  השינוי החברתי מתחיל מכם, ואנחנו וכל מי שנמצא כאן מאחוריכם

אורית סוליציאנו:       אנחנו ארגון שמייצג עשרות אלפי נפגעות ונפגעים לאורך השנים, ואנחנו מכירים היטב את כל הקשיים ואת הדינמיקה עד שמגיע בנאדם ליכולת לאסוף את עצמו ולבוא ולדבר

אורית סוליציאנו:  הדבר הזה יכול לקחת המון המון שנים

אורית סוליציאנו:  המשפט, שהוא דבר מאוד מאוד שרירותי, פתאום בגלל החלטה שנקבעה אי שם בהיסטוריה, בא ואומר לנפגעות ולנפגעים: סורי, עבר הזמן

אורית סוליציאנו:  אני מדמיינת לעצמי את גבינת הקוטג' שאני לוקחת מהמקרר וכתוב עליה פג תוקף, ואפשר פשוט לזרוק אותה

אורית סוליציאנו:  הדבר הזה לא יכול להיות בפגיעה מינית

אורית סוליציאנו:  אי-אפשר לזרוק את הכאב, אי-אפשר למחוק את הכאב, ואי-אפשר להגיד: לא רלוונטי, ביי ביי

אורית סוליציאנו:  זה דבר שלא יכול להיות והוא לא מתאים למדינה מתוקנת

אורית סוליציאנו:  ועוד יותר, ב-2017 הייתה מהפכת MeToo

אורית סוליציאנו:  העולם התהפך ומדינת ישראל התהפכה

אורית סוליציאנו:  ההכרה שזאת מגפה חברתית, איומה יותר מהקורונה, שהייתה ותהיה, צריכה להיות ההכרה של כולנו, ויותר אי-אפשר להגיד פג תוקף

אורית סוליציאנו: אורית, למרות שצריך לומר לגבי מהפכת ה-MeToo, אני מחבקת אותה, אבל למה לא הרגשתי בנוח איתה? כי היא דיברה על העבירות הפחות קשות, כי עדיין לחברה שלנו קשה, קשה לעמוד מול המציאות של אונס, של אונסים ברוטליים וקשים, בטח כשמדובר בתוך המשפחה

אורית סוליציאנו: אבל הדיון הזה שקורה כאן היום לא קרה

אורית סוליציאנו: נכון

אורית סוליציאנו:  הנפגעים לא צריכים להסתתר

אורית סוליציאנו:  הם לא צריכים להסתתר

אורית סוליציאנו:  בגלל זה אני חושבת שיש פה משהו – גם מטי אמרה – יש פה משהו בדיון הזה שבאמת אנחנו מצווים לשים את זה, ולומר לנפגעים: אתם לא אשמים

אורית סוליציאנו:  MeToo זה באמת היה יותר על הטרדות מיניות

אורית סוליציאנו:  גם האנשים שהיו בפרונט ונחשפו, אלה היו אנשים שדיברו על הטרדות

אורית סוליציאנו:  אבל הגיע הזמן להפסיק לדבר רק ליד, צריך גם לומר את האמת, שעדיין במציאות שלנו יש ילדים וגם בגירים שנאנסים בברוטליות במקומות של הקודש קודשים, וזה הבית שלהם

אורית סוליציאנו: לחלוטין

אורית סוליציאנו:  ברור מאליו, ושמענו כאן, וגם כמו שחברת הכנסת גוטליב אמרה, אפשר להביא לכאן פסיכולוגים רבים שעוסקים בנושא, ויסבירו בצורה מאוד ברורה את החסמים

אורית סוליציאנו: ונביא

אורית סוליציאנו: הרצון לשמור על המשפחה, הפחד להתנתק מהמשפחה

טלי גוטליב: לא, החסמים לא הבעיה, שתדעי

טלי גוטליב:  אין בכלל שאלה

טלי גוטליב:  כבר עברנו את ההבנה הזאת שאפשר לחכות גם 40 שנה לפני חקיקה, עם כל הכבוד

אורית סוליציאנו: אוקיי

אורית סוליציאנו:  אני שמחה לשמוע אותך אומרת את זה

טלי גוטליב: זה לא קשור אליי, את לא מכירה אותי

אורית סוליציאנו: אוקיי

אורית סוליציאנו:  אני רוצה להגיד לסיכומו של דבר, יש כאן אחריות כבדה ויש כאן גם עניין של לוחות זמנים

אורית סוליציאנו:  אנחנו הרבה שנים נאבקות, יש כאן חיי אדם ואי-אפשר לחכות

אורית סוליציאנו:  הדבר הזה צריך לעבור ומהר, וזאת שעת כושר

אורית סוליציאנו:  הילה והמקור וענת גורן, שעשו כתבה שהרעידה את לבבות מדינת ישראל, זה דבר שלא היה

אורית סוליציאנו:  אני באמת המון שנים בשדה וכל חברותי כאן שנמצאות, הדבר הזה הוא קריטי גם להזדרז בו

אורית סוליציאנו: אורית, גם הילה וגם יובל הגיעו למרכזים

אורית סוליציאנו:  אולי זאת גם הזדמנות לומר תודה על עבודת הקודש שהמרכזים עושים

אורית סוליציאנו:  תודה רבה

אורית סוליציאנו:  כשאני שומעת את יובל אומר: בסוף אחרי הכול אני יכולתי להרים טלפון, אתם הכתובת הראשונית

אורית סוליציאנו:  לכן יש שאלה – יכול להיות שאין לך את זה בשלוף וזה גם בסדר – כמה מתוך הפונים זה פגיעות בתוך המשפחה?      

אורית סוליציאנו: בין 50% ל-60% מהפניות אלינו זה על פגיעות מיניות בילדות

אורית סוליציאנו:  כשמישהו נפגע בילדות הוא נפגע על ידי מעגלים קרובים – זה או משפחה או שכן שהוא אחראי מבחינתנו, או דוד או דוד חורג

אורית סוליציאנו:  כל זה זה משפחה

אורית סוליציאנו:  ילדים נפגעים, ילדים בנים ובנות

אורית סוליציאנו:  גם בנים נפגעים המון, והם נפגעים על ידי המעגלים הקרובים

אורית סוליציאנו:  המדינה צריכה להבין שזאת מגפה אדירה, והמינימום זה לתת תוקף, לתת הכרה, ומי שיש עליו ראיות שישלם את המחיר

אורית סוליציאנו:  אני קוראת כאן היום שאנחנו נצליח, יחד עם כל מי שנמצא כאן, לבטל את ההתיישנות בעבירות מין

אורית סוליציאנו:  הגיע הזמן שהדבר הזה ייפתר

אורית סוליציאנו: אמן

אפרת רייטן: אני צריכה ללכת, כי אני מובילה היום את יום הסטודנט בכנסת

אפרת רייטן:  יש לנו אחר כך דיונים גם אצלך, גברתי יושבת-ראש הוועדה, אז אני צריכה ללכת לוועדות האחרות

אפרת רייטן:  אני רוצה שוב להודות לכם מקרב לב, וגם לכם

אפרת רייטן: תודה לך

אפרת רייטן: באמת אני רוצה להגיד לכם תודה

אפרת רייטן:  זה לא מובן מאליו במהלך חוק התקציב, שעכשיו במהלך הדיונים, לקיים את הדיון הזה, ובתשומת לב וברגישות, ולשמוע באמת את הצדדים ולעשות את כל המאמצים

אפרת רייטן:  אני רק חושבת שבאמת צריך לקצר את הזמנים, כי יש כבר מודלים בין לאומיים

אפרת רייטן:  זה לא שאנחנו צריכים להמציא עכשיו יש מאין, ולהתחיל להביא את כל השופטים ואת כל הפסיכולוגים

אפרת רייטן:  אפשר גם ללמוד, כמו שאדוני היושב-ראש ידע לעשות את זה ממדינות אחרות ולהביא את המודלים ממדינות אחרות בעולם

אפרת רייטן:  במקרה הזה זה ממש אפשרי

שמחה רוטמן: - - - להגיע להסכמות - - -      

אפרת רייטן: אני הייתי מאמצת את המנגנונים שכבר קיימים בשביל להקל, בשביל לזרז את התהליך

אפרת רייטן: אנחנו כבר נקבע גם ישיבות רצופות מראש, כך שגם אם יהיו דיונים שבהם נזמין פסיכולוגים ושופטים, עדיין זה יהיה מספיק רצוף, כי זאת המטרה של שנינו לא למרוח את זה לתקופת זמן ארוכה מדיי

אפרת רייטן:  תודה, אפרת

אורית סוליציאנו: אני רק רוצה לומר עוד משפט

אורית סוליציאנו:  אנחנו עשינו פגישה מקדימה כאן לישיבה הזאת היום

אורית סוליציאנו:  יש נתונים מסוימים שקיימים אצלנו, ויש נתונים שהוועדה תצטרך לדרוש אותם

שמחה רוטמן: נצטרך להשלים ולבקש מהפרקליטות ומהממ"מ, כמובן גם בקשר לעולם, גם בקשר למה שהולך במשרד המשפטים ובפרקליטות, גם את הנתונים שלכם שדיברנו לפני הישיבה וגם בישיבה הזאת

שמחה רוטמן:  תודה רבה

שמחה רוטמן:       אני רק אומר, אנחנו נסיים בעוד כעשר דקות את הישיבה

שמחה רוטמן:  חברת הכנסת מירב בן ארי

שמחה רוטמן:  אחריה תדבר חברת הכנסת לשעבר יפעת קריב, שתהיה אחרונת הדוברים להיום, ואנחנו נסיים את הישיבה

שמחה רוטמן:  תודה

מירב בן ארי: תודה רבה לשני יושבי הראש, גם פנינה וגם שמחה

מירב בן ארי:  אני חושבת שהדיון הזה הוא מאוד מאוד חשוב

מירב בן ארי:  אני רוצה להגיד שני דברים, אחד מהותי ואחד יותר דיוני, כמו שאומרים

מירב בן ארי:  קודם כול, אני רוצה להגיד לכם תודה רבה שבאתם ושיתפתם

מירב בן ארי:  זה לא קל, זה קשה מאוד להגיע

מירב בן ארי:  ישבתי שם, אז ממש הסתכלתי בעיניים לכל אחד מכם שדיבר, ואני רוצה להגיד לכם תודה

מירב בן ארי:  אני חושבת שלבוא לוועדת כנסת זה להתכונן, כולכם גם הקראתם מהדף

מירב בן ארי:  את באת בשם הבת

מירב בן ארי:  לבוא ולעשות צעד כזה זה פשוט הערכה

מירב בן ארי:  חיבוק גדול מאיתנו על אומץ הלב, לעבור דבר כזה ואחרי זה לבוא ולשתף כאן

מירב בן ארי:  לכל מה שאמרתם יהיו השלכות גם אחרי זה, ולהבין את המשמעות ולהגיע קודם כול, תודה

מירב בן ארי:       לגבי החוק עצמו, אני חברת ועדה ואני אומרת דבר מאוד פשוט

מירב בן ארי:  יש חוק ממשלתי, יש טרומיות

מירב בן ארי:  צריך לעשות מיזוג

מירב בן ארי:  אם תביאו את זה היום, בוודאי שנתמוך במיזוג

מירב בן ארי:  ואחרי זה, שניכם ח"כים מספיק מיומנים לשבת פה על המדוכה ולמצוא את המתווה המוסכם, שהוא זה שנכון

מירב בן ארי:  לא פסיכולוגים ולא משפטנים

מירב בן ארי:  אני העברתי קרוב ל-20 חוקים בחיי מהכנסת ה-עשרים

מירב בן ארי:  זה חוק פשוט, זה חוק קל, יש משפט משווה, לא המצאנו את הגלגל – דיברה על זה רייטן, אני לא אוסיף על זה כי הזמן שלי קצר – זה כבר קיים

מירב בן ארי:  קודם כול, צריכים לשבת פה אנשי המקצוע, שאלה משרדי הממשלה; 2

מירב בן ארי:  חברי הכנסת, כי לכך הם נועדו; 3

מירב בן ארי:  ארגונים חברתיים, וכמובן הנפגעים, שאתם הקול הכי חשוב פה

מירב בן ארי:  ככה מתנהלת חקיקה בכנסת

מירב בן ארי:  לא המצאנו

מירב בן ארי:  לא יושבים פה משפטנים, לא יושבים פה פסיכולוגים

מירב בן ארי:  ממש לא

מירב בן ארי:  ארגונים מהחברה האזרחית, משרדי ממשלה, חברי כנסת, כמובן אנשי ציבור שרוצים לבוא או נפגעים

מירב בן ארי:  ככה מתנהל חוק בכנסת

מירב בן ארי:  תאמינו לי, העברתי כל כך הרבה חוקים, כבר הפסקתי לספור

מירב בן ארי:  זה מבחינה דיונית

מירב בן ארי:       דבר אחרון, כי אני באמת רוצה שיספיקו לדבר

מירב בן ארי:  הם תמיד ממשיכים בחיים שלהם – הם יקימו משפחה, יגדלו ילדים, תהיה להם עבודה

מירב בן ארי:  תראו את הרביעייה – היו הרבה יותר, אבל הרביעייה שנשפטה אצל יעל גרינברג בשומרת

מירב בן ארי:  החיים שלה, של ילדה בגיל 15, החיים שלה שנהרסו מהיסוד, ובגיל 49 היא נפטרה – נהרגה

מירב בן ארי:  מה בסוף? היא לא נפתרה, היא נהרגה מהחיים האומללים האלה

מירב בן ארי:  ואיפה הם ואיפה היא? קראתי איפה הם עובדים, מה הם עושים

מירב בן ארי:  איפה היא? שבר כלי

מירב בן ארי:  באמת, הלב יוצא על מה שהיא עברה

מירב בן ארי:  באמת, מה היא לא עברה הבחורה האומללה הזאת? גם מהציבור, גם מבית המשפט, מה לא עברה? ובסוף איפה הם ואיפה היא? וכל הזמן הדיבור הזה כאילו יש סימטריה

מירב בן ארי:  אין סימטריה

מירב בן ארי:  יש אחת שרצחו לה את החיים, והשני שממשיך בחיים שלו

מירב בן ארי:  אין סימטריה

מירב בן ארי:  אין להתחשב

מירב בן ארי:  אין יומו בבית המשפט

מירב בן ארי:  זה רצח של הנפש

משה סעדה: - - - בבית המשפט, מירב

משה סעדה:  זה לא בצדק

מירב בן ארי:  סליחה

מירב בן ארי:  בניגוד לדברים ששמעתי פה, ישבתי כאן ועצרתי את עצמי

מירב בן ארי:  אני עוסקת בנפגעות תקיפה מינית מהיום שהגעתי לכנסת

מירב בן ארי:  אין סימטריה

מירב בן ארי:  אני הגעתי למקלט לנשים נפגעות אלימות בחיפה

מירב בן ארי:  ישבה אימא, ולידה ישבה ילדה בת 20

מירב בן ארי:  אמרתי: למה אתן שתיכן פה? הרי אתם יודעים, יש גיל שאי-אפשר להיכנס למקלט, אם את בת של

מירב בן ארי:  האימא אמרה לי: אני נפגעתי, והיא נפגעה

מירב בן ארי:  שתינו התחתנו עם האיש הלא נכון ושתינו פה במקלט מאותה סיבה

מירב בן ארי:  זה מעגל שהן לא יוצאות ממנו, ומעגל שהן משלמות והילדים שלהן משלמים

מירב בן ארי:  באמת, ליבי איתכם שקמתם מהעפר הזה, הרמתם את עצמכם, הקמתם משפחות, גידלתם ילדים ונתתם אלטרנטיבה

מירב בן ארי:       אני רוצה להגיד לכם – והוא יודע את זה

מירב בן ארי:  גם אתמול הוא הביא חוק בשנייה ושלישית, ביקש, אמר שזה חוק חשוב – אני אעשה הכול מתוך הספסלים שלי כדי לקדם את החוק הזה, כדי לעזור לכם כמרכזת האופוזיציה

מירב בן ארי:  הכול אני אעשה, ואתה יודע את זה, עברת את זה בעצמך אתמול, כשבאת עם חוק חשוב

מירב בן ארי:  נעשה את זה, בטח חברי הכנסת

מירב בן ארי:  אני ממש ממש מקווה, ממש מקווה, שתעבדו יחד ותביאו חוק טוב

מירב בן ארי:  אני יכולה להגיד לכם שהמקום שלנו אני אעשה הכול

מירב בן ארי:  תודה רבה

מירב בן ארי: תודה רבה

שמחה רוטמן: תודה רבה

שמחה רוטמן:  אחרונת הדוברים להיום תהיה חברת הכנסת לשעבר, יפעת קריב

שמחה רוטמן: רק נאמר שזה לא כי אנחנו קצרים בזמן

שמחה רוטמן:  יכולנו להקדיש לזה עוד שעה-שעתיים נוספות, אבל הוא צריך לצאת לוועדת הכספים כדי להצביע, ואנחנו קיבלנו דדליין שעבר לפני חצי שעה

יפעת קריב: ראשית, אני רק רוצה להגיד מילה אחת, התייחסות למה שאמרה חברת הכנסת מירב בן ארי

יפעת קריב:  יעל גרינברג מתה מדלקת ריאות קשה

יפעת קריב:  כשמפסיקים לנשום בגיל 14 דלקת הריאות מתישהו מגיעה

יפעת קריב:       אני נמצאת פה, ואולי זה לא מקרי שאני סוגרת את הדיון, כי אני נמצאת פה כבת משפחה למישהי שעברה את התעללות מינית קשה בילדותה

יפעת קריב:  אולי היא לא הייתה רוצה שאני אדבר, אבל כרגע זה יותר חזק גם ממנה

יפעת קריב:  היא לא מדברת

יפעת קריב:   חברת הכנסת תמנו שטה פגשה אותה ודיברה איתה, ושמעה את הסיפור הקשה שלה, של התעללות קשה מצד אביה במשך שנים

יפעת קריב:  אני בת משפחה שלה

יפעת קריב:  זה משפיע על בני המשפחה

יפעת קריב:  זה משפיע על כל הסובבים

יפעת קריב:  זה לא נעצר

יפעת קריב:  זה משפיע בכל צורה שהיא על הדורות קדימה

יפעת קריב:  האנשים שנמצאים פה, אתם אנשים אמיצים

יפעת קריב:       אני פעם ראשונה מעיזה בכלל לומר שאני בת משפחה למישהי שעברה גילוי עריות קשה מאוד

יפעת קריב:  אולי כל החיים שלי זה מה שהפך אותי להיות מישהי שרוצה להיות חברת כנסת, מישהי שהולכת ללמוד עבודה סוציאלית, מי שמחוקקת חוקים למען נפגעי תקיפה מינית

יפעת קריב:  זה בנשמתי

יפעת קריב:    העולם הופך להיות עולם קשה ואפל לכל המשפחה

יפעת קריב:  צריך כל הזמן לחפש הגנות, צריך לחיות גם הרבה פעמים בשקרים

יפעת קריב:  וזה עובר הלאה

יפעת קריב:       אני רוצה לסגור ולומר שלפני עשר שנים הייתי חברת כנסת, והגשנו את הצעת החוק לביטול חוק ההתיישנות

יפעת קריב: היא לא סתם חברת כנסת, היא באמת הייתה חברת הכנסת שקידמה את הנושא הזה באופן יוצא מן הכלל

יפעת קריב:  תודה רבה לך על החוקים, גם חוק הסרטונים ועוד ועוד

יפעת קריב: שורה של חוקים מגדריים, וחוק הסרטונים שהיה מאוד קשה לחוקק אותו, וגם הסיפור נגע לליבי

יפעת קריב:  חבר הכנסת רוטמן, לפני עשר שנים הגשנו את הצעת החוק הזאת, ומבחינתי הדיון מתקיים עשר שנים אחרי

יפעת קריב:  עשר שנים מאז שאנחנו – לפחות אני ועוד שורה של חברי כנסת – הגשנו את הצעת חוק, עשר שנים אחרי אנחנו יושבים ודנים

יפעת קריב:       אני מבקשת מכם לא לשבת עוד עשר שנים לסיים את החקיקה הזאת

יפעת קריב:  אני מבחינתי מתכוונת להגיע לכל ישיבה ולהזכיר לכם שמבחינתי עשר שנים אנחנו דנים בזה

יפעת קריב:  ההצעות האלה נמצאות על השולחן, והצעות האלה חוזרות מעוד ועוד חברות כנסת וחברי כנסת, והדיון לא מתקיים

יפעת קריב:  זאת הזדמנות חד-פעמית

יפעת קריב:       אני רוצה להודות להילה צור שהעירה את כולנו מהתרדמה, מהשכחה, מההדחקה

יפעת קריב:  כולם מדחיקים את זה וחוזרים ליום-יום

יפעת קריב:  אי-אפשר לחזור יום-יום

יפעת קריב:  זה זורם בדם של הילדים, של הנכדים, של הגברים שפוגשים בדרך

יפעת קריב:  חייבים לעצור את זה

יפעת קריב:  הבקשה היחידה שלי אליכם שאנס שאנס ידע כל חייו שיום אחד היא או הוא עוד יכולים להתעורר, לא משנה אם הם בגיל 70, ויכולים להתלונן

יפעת קריב:  שכל החיים הוא ידע שאפשר לקום ולהתלונן, ואנחנו ומערכת המשפט ונציגי הציבור עומדים לזכות המתלונן

יפעת קריב:  זאת הבקשה, שאנחנו נתעורר וניתן להם כל החיים את ההזדמנות

יפעת קריב:       אין פה חוק מסובך

יפעת קריב:  כמחוקקת יש פה ביטול, דבר הזוי שנקרא חוק ההתיישנות

יפעת קריב:  פשוט ביטול החקיקה

יפעת קריב:  אין דבר פשוט מזה

יפעת קריב:  מבקשת מכם שזה יקרה בכנסת הנוכחית

יפעת קריב:  אתם יודעים מה מצבה של הפוליטיקה

יפעת קריב:  הכנסת הנוכחית, תסגרו את הנושא הזה, תבטלו את חוק ההתיישנות, תגנו על הילדים והילדות שלנו בדבר הקטן הזה, ועל הילדים שלהם ועל בני הזוג שלהם ועל כל מעגלי המשפחה

יפעת קריב:  בואו נבטל את החוק הזה בכנסת הנוכחית

יפעת קריב:  זאת בקשתי

יפעת קריב:  בכל דיון אזכיר לכם שלפחות עשר שנים אנחנו עוסקים בזה, אם לא יותר

יפעת קריב:  תודה

יפעת קריב: תודה, חברת הכנסת לשעבר יפעת קריב

יפעת קריב:  תודה גם לחברי הכנסת כולם שהגיעו לכאן

יפעת קריב:  גם אלה שלא הספיקו לדבר אנחנו בוודאי נעשה דיון המשך ונפתח, וגם ניתן לכל מי שלא דיבר מארגוני הנשים, ארגונים אחרים

יפעת קריב:       אני רוצה לומר תודה להילה, ליובל, למאיה, לכרמלה

יפעת קריב:  אני חושבת שיחד אתם כוח מאוד משמעותי לשינוי ועשיית צדק, ואנחנו כאן איתכם

יפעת קריב:  שוב אני מתנצלת על כך שגם לא הגענו למשטרה ולכולם, אבל מראש באנו מתוך הבנה שזאת תהיה מתכונת הישיבה

שמחה רוטמן: דבר ראשון, תודה לכל מי שדיבר

שמחה רוטמן:  כמו שאמרנו, מבחינתנו זה דיון פתיחה בנושא הזה

שמחה רוטמן:  כמו שציינה גם מנהלת הרשות של מעמד האישה, המהלך הזה מקודם יד ביד עם הממשלה, עם התזכיר שכבר הופץ להערות הציבור

שמחה רוטמן:  אני מתאר לעצמי שחלק מהגופים והאנשים שנמצאים פה כבר העירו הערות, ומי שעוד לא אני מתאר לעצמי שיעיר בנוגע להערות

שמחה רוטמן:  נגמר כבר המועד לתגובות הציבור, אבל אני מתאר לעצמי שרוב הנוגעים בדבר כבר העירו, והעבודה ברמה הממשלתית לעיבוד ולהכנה לטיוטה, בנושא הזה אנחנו מתואמים עם הממשלה, ובעזרת ה' נקדם

שמחה רוטמן:  זה היה דיון ראשון כדי שנשמע את הקולות

שמחה רוטמן:  אני מתאר לעצמי פה שבדיוני ההמשך אנחנו נצלול יותר גם לפרטים, גם לסעיפים

שמחה רוטמן:  גם בהצעות החוק הפרטיות, חברת הכנסת קריב - - -     

יפעת קריב: לשעבר

שמחה רוטמן: חברת הכנסת לשעבר קריב

שמחה רוטמן:  יש לנו פה חבר כנסת לשהווה קריב, שלא נמצא פה היום

שמחה רוטמן:  הוא נמצא כרגע בוועדת הכספים

שמחה רוטמן: אולי אתה מנבא את העתיד, אולי היא עוד תחזור

יפעת קריב: אם החוק יחוקק אני סיימתי את תפקידי

יפעת קריב:  אפשר להמשיך הלאה

שמחה רוטמן: יש פה הרבה פרטים, יש פה הרבה סוגיות, יש פה הרבה מגוון של מקרים

שמחה רוטמן:  למרות שזאת מלאכה כבדה ומורכבת, אנחנו נעשה אותה במלוא הרצינות ובקצב הראוי בעזרת ה', כדי שהדברים האלו אכן יתרחשו בשיתוף פעולה ובהסכמות בעזרת ה'

שמחה רוטמן:  תודה רבה

שמחה רוטמן:  ישיבה זאת נעולה, ואנחנו נודיע כמובן על מועד הישיבות הבאות

שמחה רוטמן:  תודה רבה

שמחה רוטמן: תודה, אדוני היושב-ראש