הוועדה המיוחדת לחיזוק ופיתוח הנגב והגליל, כנסת 25, פרוטוקול מספר 18, 2023-05-16 00:00

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בוקר טוב לכולם

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו מתנצלים על ההתחלה באיחור

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  רצינו להתחיל יחד עם יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מיכאל ביטון, אבל אני, חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי, חברה מן המניין בוועדה, תושבת הגליל, שמחה לפתוח את הישיבה היום, כ"ה באייר, תשפ"ג, 16 במאי, 2023

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו מתחילים דיון בנושא הצעירים הרבים שעוזבים את ערי המגורים שלהם בנגב ובגליל, לפני או אחרי תקופת הלימודים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  המטרה היא לעסוק במגוון האפשרויות העומדות בפניהם, ואילו פתרונות המדינה יכולה לספק כדי שיישארו בבית שלהם, בנגב ובגליל

טטיאנה (טניה) מזרסקי:      אני תושבת כרמיאל

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  הצטרפה אלינו חברת הכנסת יסמין פרידמן סאקס, תושבת הנגב שגרה בבאר שבע

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו מגיעות מהשטח ומבינות היטב מהי הבעיה, וגם בערים וביישובים שלנו ישנה אווירה שלילית של הצעירים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  שתינו באות מרקע מוניציפלי

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אני הייתי סגנית וממלאת מקום ראש עיריית כרמיאל, וניסינו, איך שהוא, לעצור עזיבה של הצעירים את העיר

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו נשמח לשמוע אתכם היום, נציגי אגודות הסטודנטים, משרדי ממשלה, תושבי הנגב והגליל, וביחד – אנחנו נמצא פתרונות, כדי לעזור לכם להישאר בבית

טטיאנה (טניה) מזרסקי:      אני רוצה להזמין את הדוברת הראשונה, מנהלת אגף הצעירים במשרד הנגב, הגליל והחוסן הלאומי, הגברת ניצן קורקין

ניצן קורקין: קודם כל, הולך להיות מהלך של חיבור שוק הצעירים למשרד לשוויון חברתי, עם אגף צעירים במשרד הנגב, הגליל והחוסן הלאומי

ניצן קורקין:  מתחילת 2022 ראינו חשיבות גדולה בפיתוח תחום הקריירה, התעסוקה ויזמות צעירים

ניצן קורקין:  כך גם מרכזי הצעירים תוקצבו

ניצן קורקין:  זה היה תחום הליבה שכיוונו אליו

ניצן קורקין:  בנוסף לכך, תכנית מנהיגות של בני מקום – איפה הם יכולים להשפיע בתוך הרשות, ואיפה קול הצעירים נמצא בתוך הרשות; ותכנית חיזוק הצמיחה הדמוגרפית, בגליל, של עשר הרשויות עם ההגירה השלילית הנמוכה ביותר בחמש השנים האחרונות

ניצן קורקין:       אנחנו נתחיל עם האשכולות העיקריים

ניצן קורקין:  אנחנו תומכים בפעילות של מרכזי הצעירים, יחד עם - - - תוך חשיבה של אחריות הדדית משותפת, והיד עוד נטויה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יישר כוח

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  קיבלתם תקציב

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אתם יודעים כמה אתם אמורים לקבל, נכון?     

ניצן קורקין: עדיין לא ברור

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נדאג לכם

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  זהו מקומה של הוועדה לעקוב, לדרוש ולפקח על כך שאכן אתם מקבלים, ושאפשר ליישם את כל התכניות שאתם בונים

ניצן קורקין: חשוב לי להדגיש: כאשר יש צעיר שלא ממצה את מלוא הפוטנציאל שלו – זוהי פגיעה במשק

ניצן קורקין:  זוהי האחריות הלאומית שלנו, וצריך שכל צעיר, ולא משנה מה הרקע שלו, יממש את מלוא הפוטנציאל שלו, כדי להביא לצמיחה כללית

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תשתיות חברתיות, תשתיות תעסוקה ותחבורה – כל אלה הם באחריותנו; באחריות המדינה והממשלה הנוכחית, שתעבוד בשביל הצעירים, כדי להציל את היישובים בנגב ובגליל וכדי לשמור על האיזון הדמוגרפי

יסמין פרידמן: רק שאלה קטנה: את דיברת על המשרד לשוויון חברתי

יסמין פרידמן:  למעשה, במשרד לשוויון חברתי יושב תקציב שמיועד לטובת הנושא הזה?     

ניצן קורקין: יש תקציב תחום מעורבות חברתית, ועכשיו יהיה מיזוג בין שני התחומים

יסמין פרידמן: אבל כל דבר יושב במשרד אחר?     

ניצן קורקין: כן, אבל יש איחוד

ניצן קורקין:      (<< יור >> היו"ר מיכאל מרדכי ביטון) << יור >>     

מיכאל ביטון: תודה, טטיאנה

מיכאל ביטון:  הייתי בהצבעות על לאן ילך הכסף בקרן לאזרחי ישראל

מיכאל ביטון:  ישנן מטרות יפות שם, לנוער ולפגועי נפש, אבל מטרת הקרן היא גם תעסוקה בנגב, ויש לכך אפס כסף

מיכאל ביטון:  עשינו על זה ברדק עכשיו, אז יכול להיות שאצטרך לצאת, אבל זה למען מטרה טובה

מיכאל ביטון:  אמרנו להם שאנחנו בעד נוער ופגועי נפש, ושינינו את ההחלטה

מיכאל ביטון:  הם רצו לבנות מבנים לנוער בלי כספי פעילות; שמו פאנלים סולריים, ואז תהיה הכנסה לבניין בפעילות

מיכאל ביטון:  גם בפגועי נפש שיפרנו את ההצעה – יותר שילוב בקהילה, יותר בר קיימא, ופחות אשפוזים, אבל הם לא היו מוכנים לתת שקל לנגב או למו"פ ואנרגיה מתחדשת

מיכאל ביטון:       מטרות הקרן לאזרחי ישראל, אמרה שאם יש מיליארד, ויהיו עוד מיליארדים – נשתמש רק ברווחים; לא נשתמש בכסף מיידית, כדי שזה יניב לדורות הבאים

מיכאל ביטון:  בגלל שהמינרלים בישראל ילכו וייעלמו – גם הגז יעלם, ונרצה פחות לעשות חציבה בנגב

מיכאל ביטון:  לכן, צריך לייצר הון שייתן לכך מענה, ופיתוח כלכלי אחר בנגב

מיכאל ביטון:  נאבקנו, לא ספרו אותנו ועצרנו את הדיון

מיכאל ביטון:  עכשיו מתחיל משא ומתן עם האוצר

מיכאל ביטון:       אני מלאה אתכם כי זה קשור לנגב, ואנחנו דנים פה בסוגיות של הנגב

מיכאל ביטון:  אני כל כך שמח שהאולם מלא ושכולכם פה

מיכאל ביטון:  בואו נמשיך

מיכאל ביטון:  אני הפרעתי למישהו פה לדבר

מיכאל ביטון:  בבקשה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מזמינה את אורי זיו, שהוא בתפקיד ההנגשה במועצת ההשכלה הגבוהה

אורי אור: שלום

אורי אור:  אורי זיו, ממונה תחום הנגשה לאוכלוסיות ומכינות במועצה להשכלה גבוהה

אורי אור:  נראה שמותר להגיד שגדלתי בקיבוץ ברעם, על הגבול עם לבנון, והיום אני גר בירושלים

אורי אור:  שאלתכם היא מה המל"ג עושה לטובת השארת הצעירים, נכון? יש לנו כמה רכיבים של פעילות שאנחנו עושים: הראשון הוא תכנית "הישגים" -–תכנית ייעוץ והכוונה לקראת לימודים אקדמיים

אורי אור:  רכזת, שהיא כמעט תמיד בת היישוב, מייעצת לצעירים מה ללמוד, מה מתאים להם, לאיזה אופק תעסוקתי כדאי להם ללכת ואיך הם יכולים לעשות את זה בפועל

אורי אור:  כמובן שחלק מהדגש הוא גם לראות את המוסדות שקרובים לבית

אורי אור:  זה קשור גם לשיקול של השארת הצעירים, אבל גם לקשיים הכלכליים של ללכת ללמוד רחוק מהבית

אורי אור:       הדבר השני שאנחנו מפעילים הוא את קהילות הסטודנטים

אורי אור:  בגלל שזה פחות תחתיי, במשרד, אני אתן לשרון, מתוצרת הארץ, לדבר על זה

אורי אור:  בפועל, הם מפעילים את קהילות הסטודנטים עבור מרבית המוסדות האקדמיים

אורי אור:  אני אוסיף על זה, אולי, החלטה גדולה שקרתה בשנה האחרונה – את ההחלטה להפוך את תל חי ממכללה לאוניברסיטה

אורי אור:  המשמעות היא הכנסה של תארים בגליל בצורה משמעותית, וזהו חלק משמעותי מהיכולת להשאיר צעירים בגליל

טטיאנה (טניה) מזרסקי: האפשרות לקבל השכלה גבוהה ותארים אקדמיים, ליד מקום המגורים, תשאיר את הצעירים בנגב ובגליל

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  כמה שיותר אפשרויות – לא חמש אופציות, אלא חמישים אופציות לבחירה – יכולות להשאיר את הצעירים, ולפתוח בפניהם פוטנציאל גדול יותר להרוויח ולהתפרנס בכבוד, ולעסוק במה שמתאים להם ומעניין אותם

מיכאל ביטון: אוניברסיטת בן גוריון רצתה לתת עדיפות בתנאי קבלה מסוימים לבני הנגב, כי המחקר מראה שרוב הסטודנטים לרפואה – לא נשארים בנגב

מיכאל ביטון:  הם גילו שמי שהוא בן הנגב, שלומד רפואה בנגב – אחוז ההישארות שלו הוא גבוה

מיכאל ביטון:  שמענו שהמל"ג עומד נגד אוניברסיטת בן גוריון בעניין הקלה הזו, כדי לעודד את בני הנגב להישאר

מיכאל ביטון:  אתה מכיר את הדבר הזה?     

אורי אור: אני לא בטוח אם ברפואה, ספציפית, יש משהו אחר שלא מוכר לי, אבל באופן כללי, המל"ג מאפשרת לכל מוסד, בכל תכנית לימודים, לקבל עד כ-10% חריגים לתנאי הקבלה הרגילים

אורי אור:  בתוך זה – השיקולים של איך לפעול נתונים בידי המוסד

אורי אור:  זה צריך, כמובן, להיות בתנאים שהם הגיוניים, הוגנים וסבירים

מיכאל ביטון: עסקתם בבעיה הזו, שרוב הסטודנטים לרפואה ורוב הפסיכולוגים, שלמדו בבן גוריון, עוזבים את הנגב? זוהי תופעה שקיימת כבר 20-30 שנה

אורי אור: אני חושב שהשאלה היא לאן ממשיכים אחרי זה, וזו בעיקר שאלה למשרד הבריאות, של מהו ההיצע שיש - - -     

מיכאל ביטון: לא לנגב

מיכאל ביטון:  הנגב סובל ממחסור ברופאים ובפסיכולוגים

טטיאנה (טניה) מזרסקי: למרות שישנם תקנים שיכולים לקלוט, אבל הם לא מאוישים, בגלל שאנשים מעדיפים לחפש את פרנסתם במרכז

מיכאל ביטון: יש פה מישהו מאוניברסיטת בן גוריון? לא סטודנט, אבל אתם תהיו, יום אחד, דיקן ונשיא האוניברסיטה

קריאה: אולי משרד הבריאות יכול לתת - - -     

מיכאל ביטון: שר הבריאות איתנו; הוא רוצה את זה, אבל המל"ג לא עבד עם בן גוריון על הדבר הזה

יסמין פרידמן: אני יודעת על כך שיש את תכנית "אילנות"

מיכאל ביטון: כן, אבל זה לא מספיק; זה מעט

יסמין פרידמן: אילנות היא יוזמה פרטית

מיכאל ביטון: עכשיו היא ממומנת על ידי המדינה ויופיע בתקציבי המדינה, בעתודות של השירות הציבורי

מיכאל ביטון:  בכל מקרה, אנחנו מבקשים ממך לחזור הביתה, לעשות שיעורי בית ולמצוא דרכים לזהות את הכשל – איך להשאיר את בני הנגב ואחרים במקום שבו יש מחסור בהון האנושי? לתת עדיפות והקלות

מיכאל ביטון:  שהמל"ג יבנה תכניות ספציפיות לבעיה הזו

אורי אור: אם זה בסדר לשאול: המל"ג אחראית על זמן הלימודים האקדמיים

אורי אור:  אם הבעיה היא שאחרי הלימודים הם לא נמצאים – אנחנו עובדים עם משרד הבריאות; זה לא תחתיי, אבל אני חושב שנכון - - -     

יסמין פרידמן: אבל אם אתה מקבל בני מקום – הם כן נשארים

יסמין פרידמן:  הסטטיסטיקה מראה שאם בני מקום למדו רפואה – רובם יישארו בנגב

יסמין פרידמן:  המטרה שלנו היא לפתוח כמה שיותר תקנים לסטודנטים שהם בני מקום, לעשות העדפה מתקנת לבני המקום, בגלל המחסור החמור ביותר, שילך ויחמיר בשנים הקרובות, בגלל הפרישה של הרופאים שהם עולי ברית המועצות, ואנחנו מנסים לעשות איזה שהוא תיקון

יסמין פרידמן:  יש משהו שכבר מתבשל, חוץ מתכנית אילנות, והשאלה היא אם הם באמת שותפים שלכם

איילת גרינבאום אריזון: אם יורשה לי, נעים מאוד, אני איילת גרינבאום אריזון

איילת גרינבאום אריזון:  אני סמנכ"לית תכנון אסטרטגי וכלכלי של משרד הבריאות, ובאר שבעית במקור

יסמין פרידמן: גם את לא נשארת?     

איילת גרינבאום אריזון: אני מאוד רציתי להישאר; בעלי לא הסכים בשום פנים ואופן, אבל ההורים שלי הם עדיין תושבי הנגב

איילת גרינבאום אריזון:  אני אגיד שמשרד הבריאות משקיע הרבה מאוד בצעירים בנגב

איילת גרינבאום אריזון:  כמו שאמרתם, אנחנו יזמנו את תכנית האילנות, ביחד עם שותפים משמעותיים

איילת גרינבאום אריזון:  מבחינתנו, זוהי תכנית שאמורה לתת מענה לכך שאנשים שגרים בנגב – ילמדו בבן גוריון, ויש לנו תכנית מקבילה גם בבר אילן בצפון

איילת גרינבאום אריזון:  בסופו של דבר, אנחנו מאמינים שהם יישארו לעבוד בנגב ובגליל

איילת גרינבאום אריזון:       אני חייבת להגיד שהם מתחייבים, ביום שהם מתחילים את התכנית, ל-12 שנים קדימה; לעשות התמחות בנגב, ואנחנו גם מחויבים כלפיהם בהמשך, כדי לראות איך אנחנו משאירים אותם שם

איילת גרינבאום אריזון:  זוהי תכנית במימון ממשלתי מלא, והמל"ג הם שותפים שלנו

איילת גרינבאום אריזון:  לא הצלחנו, לצורך העניין, לחייב את זה שמלכתחילה יגדירו שתכנית אילנות היא רק לבני המקום, אבל אנחנו כן בוחרים אנשים שיש להם זיקה משמעותית למקום

איילת גרינבאום אריזון:  בבן גוריון, גם בשנה שעברה וגם השנה, בערך כ-10% מהסטודנטים מגיעים מהנגב

מיכאל ביטון: אפשר לתת, באילנות, עדיפות לבני המקום?     

איילת גרינבאום אריזון: בוודאי

איילת גרינבאום אריזון:  באילנות אנחנו נותנים עדיפות לבני המקום

מיכאל ביטון: גם בתנאי הקבלה?     

איילת גרינבאום אריזון: בתנאי הקבלה – לא

מיכאל ביטון: כי המל"ג לא עוזר בתנאי הקבלה

מיכאל ביטון:  לאוכלוסיות אחרות הוא מקל בתנאי הקבלה

מיכאל ביטון:  יש לו אוכלוסיות שלהן הוא עושה - - -     

אורי אור: המל"ג לא מתערב בתנאי הקבלה לאף אוכלוסייה

מיכאל ביטון: אז מה זו המילה שאמרת – "חריגים"?      

אורי אור: המל"ג מאפשר לכל מוסד אקדמי להחליט על כ-10% חריגים

אורי אור:  הוא לא אומר למוסד האקדמי לאן - - -      

מיכאל ביטון: אז בן גוריון יכול היה להחריג את בני הנגב בכ-10% מהתלמידים? אני אומר לך שהמל"ג פעלה כנגד ההחלטה של נשיא אוניברסיטת בן גוריון להקל על בני הנגב בקבלה לרפואה, באופן אקטיבי

מיכאל ביטון:  זה מה שמפריע לי

מיכאל ביטון:  מילא, הייתם נותנים להם להחליט מה שהם רוצים, אבל יצא מכתב התנגדות של המל"ג

מיכאל ביטון:  את יודעת על מה אני מדבר?     

איילת גרינבאום אריזון: כן, אני יודעת

איילת גרינבאום אריזון:  אני יודעת שלא מחריגים לפי תושבות במקום מסוים, אבל אני חייבת להגיד שבני הנגב הם מצוינים, והם מתקבלים לאוניברסיטה גם בזכות עצמם

איילת גרינבאום אריזון:  לכן, אנחנו לא התעקשנו, ובתכנית אילנות אנחנו מקבלים רק את בני המקום או בעלי זיקה משמעותית למקום

יסמין פרידמן: כמה סטודנטים יש במחזור?     

איילת גרינבאום אריזון: כ-30 בכל שנה, מתוך כ-160 סטודנטים שהתחילו, וכ-110 שהתחילו בבר אילן, וזוהי תכנית שאנחנו מקווים להרחיב

איילת גרינבאום אריזון:  אני לא יודעת אם אתם יודעים, אבל בן גוריון גם פותחים תכנית ארבע-שנתית ללימודי רפואה; המל"ג ות"ת אישרו גם את המסלול הזה

איילת גרינבאום אריזון:  באמת יש לנו שותפות, ואני חושבת שאנחנו מוצאים פתרונות משותפים שהם טובים

איילת גרינבאום אריזון:  חוץ מזה, אנחנו בונים בתי חולים חדשים

איילת גרינבאום אריזון:  יש בית חולים שמתוכנן בבאר שבע, שזוהי בשורה מבחינתנו

איילת גרינבאום אריזון:  אנחנו רואים את מערכת הבריאות כפתרון עבור צעירים בנגב ובגליל

איילת גרינבאום אריזון:  יהיה בית חולים נוסף - - -         

מיכאל ביטון: האם זה נכון שהוחלט שבית החולים החדש יהיה ממשלתי?     

איילת גרינבאום אריזון: לא הוחלט עדיין

מיכאל ביטון: מהו הכיוון? מהי הרוח?     

איילת גרינבאום אריזון: כרגע, האוצר, וגם המשרד, בהתחלה חשבו שאחת מקופות החולים, או שתי קופות חולים, יקימו אותו

איילת גרינבאום אריזון:  אני יודעת שהיום זה נפתח מחדש, בדיונים, וישנם דיונים על מי נכון יהיה שיקים את - - -     

מיכאל ביטון: אנחנו לא רוצים לסטות; אנחנו עושים דיון על פערי בריאות בנגב, אז נשמור את זה לשם

מיכאל ביטון:  שאלה אחרונה: בניין לא יציל אותנו בלי הון אנושי, והמחסור ברופאים בנגב קיים עוד לפני הבניין החדש

מיכאל ביטון:  מהי השיטה שלכם להתמודד עם הבעיה הזו?     

איילת גרינבאום אריזון: לצערי, יש מחסור לא רק ברופאים; בנגב יש הכי פחות אחיות, לאלף נפש, מאשר בכל הארץ

טטיאנה (טניה) מזרסקי: 5

טטיאנה (טניה) מזרסקי: 14

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו במקום השלישי בעולם ממדינות ה-OECD בכמות האחיות לאלף נפש

איילת גרינבאום אריזון: ובנגב – 3 אחיות לאלף נפש

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה נורא

איילת גרינבאום אריזון: הפתרון הוא גם ביותר מסלולי לימוד

איילת גרינבאום אריזון:  המל"ג ות"ת אישרו עכשיו שתי תוכניות לריפוי בעיסוק, בצפת ובבן גוריון, עם שותפות משמעותית

איילת גרינבאום אריזון:  מצד אחד, זה לפתוח כיסאות לסטודנטים, כדי שילמדו הרבה יותר מקצועות בריאות, ושיוכלו להישאר בהמשך

איילת גרינבאום אריזון:  מצד שני, זה לספק להם עבודה, על ידי כך שאנחנו מרחיבים את מספר המיטות, ומעודדים את קופות החולים להשקיע ולפתח תשתיות

איילת גרינבאום אריזון:  יש לנו מענה ייעודי גם לאוכלוסייה ערבית ולאוכלוסייה חרדית; אנחנו רוצים לראות אותם מגיעים ולומדים את מקצועות הבריאות בהיקפים יותר גדולים, ובסופו של דבר – משתלבים במערכת הבריאות

איילת גרינבאום אריזון:  את התכנית הרחבה אני אציג לכם ב-14:00

איילת גרינבאום אריזון:  תודה רבה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה רבה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  נמצאת כאן מנהל מחלקת צעירים בדימונה, עדיאל אלגי

עדיאל אלגי: מיכאל, אני רציתי לספר לוועדה, שבשנים האחרונות הצלחנו לעצור את ההגירה השלילית בדימונה

עדיאל אלגי:  בכל מה שקשור לצעירים – אנחנו נמצאים, יותר ויותר, בכיוון של הגירה חיובית לעיר, גם של צעירים

עדיאל אלגי:       איך זה קורה ואיך עושים את זה? קודם כל, אני חושב שההחלטה של הרשות המקומית, יחד עם משרד נגב-גליל ומשרד הפנים, בזמנו, של הקמת אגפי צעירים ברשות, אומרת שהרשות המקומית לוקחת אחריות מלאה על אוכלוסיית הצעירים שלה

עדיאל אלגי:  זהו דבר שלא נמצא, כרגע, ובהיעדר חקיקה מסודרת, במדינת ישראל, על נושא הצעירים – זה לא מוגדר

עדיאל אלגי:  אם הרשויות המקומיות לא לוקחות את זה על עצמן – אף אחד לא ייקח את זה על עצמו

עדיאל אלגי:  זה יסתכם בכל מיני תכניות כאלה ואחרות, ותכניות – כדרכן של תכניות – יכולות להיות מחר, ומוחרתיים – כבר לא להיות

עדיאל אלגי:       אז קודם כל – האחריות היא של הרשות המקומית

עדיאל אלגי:  מה גם שברגע שקם אגף עירוני ברשות מקומית – יש תקצוב

עדיאל אלגי:  אני וידידי, ניסים, ישבנו כאן, ואני יכול לספר לכם, נגיד, שבדימונה – אני לא רוצה שאף אחד יכעס עליי – אבל התקציב לפעילות של הרשות המקומית לאגף הצעירים הוא כ-2 מיליון ₪

עדיאל אלגי:  זה לא מעט כסף; בוודאי שלא ברשות מקומית כמו דימונה, שמונה כ-42,000 תושבים, ומתוכם כ-12,500 צעירים

עדיאל אלגי:      אנחנו עובדים המון על איך גורמים לצעירים להישאר ועל מה משאיר אותם בדימונה, ובכלל, בפריפריה

עדיאל אלגי:  התשובה לכך, לצערנו, היא פשוטה

יסמין פרידמן: תעסוקה וחינוך

עדיאל אלגי: לפני תעסוקה ולפני חינוך – יש עוד משהו מאוד, מאוד חשוב: אנשים מחפשים את קבוצת השווים שלהם

עדיאל אלגי:  זהו טבע האדם

עדיאל אלגי:  צעירים מחפשים להיות ליד צעירים שהם חושבים שהם דומים להם, שהם רוצים להיות דומים להם או שהם מאמינים שהם דומים להם

עדיאל אלגי:  שם צעירים רוצים להיות

עדיאל אלגי:  ברגע שלא נשאר אף אחד – קשה מאוד להוביל את הדבר הזה

עדיאל אלגי:  תקופת האקדמיה היא תקופה קריטית, כי יש לנו דרך, באמצעות המלגות – ומה שקורה, בשנים האחרונות, בעולם המלגות בארץ, הוא לא פחות מאשר מדהים

עדיאל אלגי:  שיתופי הפעולה עם משרד הנגב-גליל, עם משרד הפיס, עם פר"ח ועם מלא קרנות – הוא מטורף

עדיאל אלגי:  בדימונה, תקציב המלגות עומד, היום, עד כ-5

עדיאל אלגי: 5 מיליון ₪

טטיאנה (טניה) מזרסקי: המלגות משאירות את הצעירים באזור?     

עדיאל אלגי: התשובה היא כזו: אם אנחנו ניתן מלגות לסטודנטים והם יעשו את המלגה – אחר כך הם ילכו

עדיאל אלגי:  אם אנחנו נדאג שבמהלך השנים שבהן הם סטודנטים ועושים מלגות, הם יעשו גם פעילות של מעורבות בקהילה – הם ייחשפו יותר לקהילה ואל העיר, ואז הסיכוי שהם יבחרו בדימונה כאלטרנטיבה ראויה לבנות בה את ביתם – הולך ועולה למעלה

מיכאל ביטון: עדיאל, אני רוצה להפריע לך

מיכאל ביטון:  במילים פשוטות: פעם נתנו מלגה בגלל שנולדת בירוחם; היום, אתה מקבל מלגה בגלל שאתה גר ומתנדב בדימונה ובירוחם, ואז זה מגדיל את ההישארות

מיכאל ביטון:  אני חייב ללכת למשא ומתן עם האוצר

מיכאל ביטון:  אם בזכותכם נביא כמה שקלים לנגב - - -     

עדיאל אלגי: משפט אחרון: היום, בדימונה, יש לנו כ-80,000 שעות של סטודנטים בקהילה

עדיאל אלגי:  אתה מבין במה מדובר? זה מטורף

עדיאל אלגי:  אלה סטודנטים שעובדים עם קשישים, ילדים או סטודנטים אחרים

עדיאל אלגי:  הדבר הזה מגדיל את הדברים הנפלאים שאנחנו עושים בעיר, כי הרבה פעמים – התושבים לא יודעים מה קורה בעיר

עדיאל אלגי:  זה מאפשר לנו לגדול ולצמוח, ומאפשר לנו נקודות התייחסות מדויקות: להגדיר אוכלוסיית יעד – חייל משוחרר שונה, בצרכים שלו, מסטודנט

מיכאל ביטון: עדיאל, אני אאתגר אותך: אני מכיר את העשייה שלך, והיא יפיפייה, ויום אחד אני גם אדבר על דברים שעשינו לצעירים, אבל עכשיו, כשאתה פה בכנסת – מה צריך? לאן זה הולך? מהו הדבר הבא?     

משה אבוטבול: צריך כסף

מיכאל ביטון: לא תמיד חסר לו כסף

עדיאל אלגי: נכון

עדיאל אלגי:  אני חושב שגם פתחתי בזה, ולא סתם אמרתי מה יש לנו, כי אנחנו האחרונים שנתבכיין

עדיאל אלגי:  בכי זה לא הדרך שלנו

עדיאל אלגי:  יש כסף, כמו שמיכאל אומר

עדיאל אלגי:  השאלה היא מה עושים איתו, והשאלה היא לאן אנחנו לוקחים את החקיקה בנושא

עדיאל אלגי:       אני רוצה לספר לכם על הדבר הגדול הבא בעולם הדיור לצעירים: ברשויות מקומיות כמו דימונה יש המון שכונות מאותגרות, מאתגרות, קשות, ובחלקן – גם מתפוררות

עדיאל אלגי:  הדבר הזה אומר שישנן דירות זולות

עדיאל אלגי:  בשלוש השנים האחרונות, הובלנו מהלך של רכישת דירות, על ידי הרשות המקומית ועל ידי תנועות חיצוניות, כמו תנועת אור, שמסייעת לנו

עדיאל אלגי:  קנינו כ-30 דירות, גם מהשוק הפרטי וגם מעמידר, בעלויות של 250,000-450,000 ₪ לדירה

עדיאל אלגי:  זה גרושים

עדיאל אלגי:  אנחנו מאפשרים לסטודנטים את הדירות האלה, בעלויות של 1,500-1,700 ₪ לדירה; שניים או שלושה שותפים בדירה

עדיאל אלגי:       הסטודנטים האלה גרים באותה שכונה, ואנחנו מקימים שם קהילות, יחד עם תוצרת הארץ וגורמים נוספים

עדיאל אלגי:  הסטודנטים האלה עושים פעילות קהילתית – הם מקבלים מלגה של כ-13,000 ₪ בשנה ונותנים כ-270 שעות בקהילה

עדיאל אלגי:  יותר מזה, תבינו: הם מקבלים כסף כדי לשבת, להיפגש, לאכול פיצה ולשתות בירה ביחד

עדיאל אלגי:  זה פנטסטי

עדיאל אלגי:  זהו העתיד, כי הסטודנטים שגרים בשכונות האלה – יבחרו לגור שם גם אחר כך

עדיאל אלגי:  הם יישארו לא בגלל השכונה, לא בגלל הפאר – אלא בגלל התושבים והחברים שלהם

עדיאל אלגי:       אף סטודנט בן 24 לא מבקש לקנות בית ב-1

עדיאל אלגי: 5 מיליון ש"ח; הם לא נמצאים במקום הזה עדיין

עדיאל אלגי:  הם רוצים למצוא דיור הולם שמתאים לצרכים שלהם – הרבה פעמים זו שכירות מוזלת, וזה מה שאנחנו מאפשרים להם היום

עדיאל אלגי:      (היו"ר טטיאנה מזרסקי)     

יסמין פרידמן: עשיתם פרויקט דירות פתוחות, בקיצור

יסמין פרידמן:  הרשה לי להסתייג מכך שקניתם דירות מהדיור הציבורי, כי זהו לא המקום של עמידר למכור דירות מהדיור הציבורי

יסמין פרידמן:  זה נורא מרגיז

עדיאל אלגי: את צודקת, אבל הדירות שאנחנו קונים הן תמיד דירות בקומה רביעית, בבניין בלי מעלית, שלצערי – עומדות ריקות כבר 30 שנה

עדיאל אלגי:  הן גם הרוסות, ואנחנו משפצים אותן

עדיאל אלגי:  אנחנו לעולם לא קונים דירות נגישות

יסמין פרידמן: אין בעיה, אבל לא היו אמורים למכור אותן בהנחה, אלא למכור אותן בשוק הפתוח

עדיאל אלגי: נכון

יסמין פרידמן: זה היה גם בבאר שבע, עם כ-52 דירות, וניהלנו מאבק - - -     

עדיאל אלגי: ועוד דבר ממש משמעותי – לא האוניברסיטה עושה את זה, אלא הרשות המקומית

עדיאל אלגי:  ברגע שהרשות המקומית עושה את זה – אנחנו יכולים לגדר את הסיכונים שלנו מול ג'נטריפיקציה אצל יזמים פרטיים

עדיאל אלגי:  אנחנו לא רוצים להדיר את השכונות מהתושבים המקוריים שלהן, וזה מה שאנחנו עושים

עדיאל אלגי:  נכון, ואז אתה צריך לבנות תמהיל נכון של שוק פרטי מול דיור ציבורי

עדיאל אלגי:  אם יש לי דירות של דירות ציבורי שעומדות ריקות מזה 30 שנה – חבל, כי הן גם מורידות את הערך של שאר הדירות

עדיאל אלגי:  כשהרשות המקומית קונה דירה מעמידר – היא גם משפצת את כל הכניסה

יסמין פרידמן: שאלה אחרונה: אתה לא חושב שגם לנושא של הטבות מס יש משקל מאוד גדול? כמה הטבות יש - - -     

עדיאל אלגי: כ-16% אחוזים, כרגע, בדימונה

יסמין פרידמן: זה יפה

עדיאל אלגי: נכון, אבל ה-16% האלה היו גם 18% בשנים עברו, וזה לא הוביל להגירה חיובית לעיר

עדיאל אלגי:  כמובן שלהטבות מס יש חלק בלתי נפרד מהדבר הזה, אבל זה מכלול של דברים שנמצאים בתוך הסל הזה

עדיאל אלגי:  ברגע שיש מרכז שמלווה חיילים משוחררים, משפחות חדשות בעיר או זוגות צעירים, עושה פעילויות בוטיקיות לצעירים, מזהה את אוכלוסיות היעד שלו באופן נקודתי, מאפשר לסטודנטים מלגה, נמצא בקשר עם המוסדות להשכלה גבוהה, דואג לקורסים ולהכשרות מקצועיות, עובד עם מעסיקים באזור, דואג לדיור לצעירים, עובד מול הקבלנים באזור – ברגע שיש מענה מתכלל של כל הדברים האלה, ואנחנו חלק בלתי נפרד משולחנו של ראש העיר – אז מצליחים להגיע גם למקומות האלו

יסמין פרידמן: יפה

עדיאל אלגי: תודה רבה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מבקשת שיכבד אותנו בנוכחותו סגן שר החקלאות – חבר הכנסת משה אבוטבול

משה אבוטבול: ראשית, בוקר טוב לכולם

משה אבוטבול:  אני מאוד מודה גם למיכאל, גם לך ולכל חברי הוועדה המיוחדת לחיזוק ופיתוח הנגב והגליל

משה אבוטבול:  אני חושב שזה מתבקש מאליו לטפל בנושא של אותם המקומות, שצריך לתת להם חיזוק מסוים, ושלל דברים, שלפעמים המדינה מתייחסת אליהם בצורה רגילה, כמו אל כולם

משה אבוטבול:  פה, אנחנו מבינים שחיזוק הנגב הוא לא רק החזון שלנו, אלא גם החזון של אותו זקן, שהקטע של הנגב דיבר אליו מאוד, ושאמר הרבה אמירות ציוניות לגבי הנושא של הנגב, ולגבי המטרה של הפיכתו למקום הרבה יותר שוקק ופורה

משה אבוטבול:       קודם כל, גילוי נאות: יש לי קשר מאוד חזק אל הנגב

משה אבוטבול:  אני נולדתי בסורוקה וגדלתי בבאר שבע

משה אבוטבול:  גם אמא שלי, שתהיה בריאה, גרה שם

משה אבוטבול:  יש לי סימפטיה מאוד גדולה, לא רק אל הנגב ואל הנופים שמסביב, אלא בכלל

משה אבוטבול:  לא חסרים כל מיני דברים שקושרים אותנו גם לגליל

משה אבוטבול:  מי שרוצה לדעת את עמדתי, ועד כמה היא ברורה – ב-Youtube אפשר לראות את יום הגליל, שדיברתי עליו ארוכות בקדמת הכנסת

משה אבוטבול:       כראש עיר לשעבר, אני חייב לומר דווקא לנו, לאותם חברי הכנסת שנמצאים פה: אם לא נותנים תיעדוף מוצדק וברור מתחילת הדרך, ולא שמים את זה על השולחן – בוועדות, בספר התקציב, בחוק ההסדרים ובחקיקה, כמובן – אי אפשר להתקדם

משה אבוטבול:  עד כמה שמיכאל היקר ירצה להזיז דברים – אנחנו קבועים

משה אבוטבול:  המחוקק הישראלי יודע לייצר דברים כשיש לו שורה בתוך החוק או אמירה ברורה ומפורשת

משה אבוטבול:       לדעתי, יש עוד המון דברים שחסרים שם ושחייבים לחזק אותם

משה אבוטבול:  למשל: שר הבריאות הקודם טיפל בזה, וגם ביקש מזה שהחליף אותו שימשיך לטפל בקידום הנושא של בית חולים בבאר שבע

משה אבוטבול:  סורוקה, ככל שהוא גדול – עדיין יש אנשים שמגיעים אליו מיישובים רבים, ולא רק מהיישובים צמודי הדופן

משה אבוטבול:  חייבים לחזק את זה בשלל תקציבים, שיתנו אפשרויות למי שנמצאים באותה הקטגוריה, של הנגב

משה אבוטבול:  בפרט עבור אותם הצעירים שגרים שם, שלמדו שם והתאמצו, אבל כשמגיע רגע האמת, לצערנו – אין מספיק מקומות עבודה, אז הם בורחים ועוזבים אותנו

משה אבוטבול:  זה חבל מאוד, כי אחרי זה, כשאתה מנסה לשאוב אליך ממקומות אחרים – הקושי הוא הרבה יותר גדול

משה אבוטבול:       הוועדה הזו היא מהמוצדקות ביותר, והיא חייבת להיות פה

משה אבוטבול:  חייבים לתת כתף, ואותו הדבר – גם בגליל

משה אבוטבול:  בגליל יש מספר יעדים, שצריכים להיות ברורים: לתת אפשרויות להרבה זוגות צעירים, שרוצים לבוא ולהקים בית בגליל

משה אבוטבול:  אנחנו שומעים כל מיני חשיפות כאלה ואחרות – אני לא רוצה להיכנס לזה – על מחירי הקרקע, שפה קצת יותר יקר ופה יותר זול

משה אבוטבול:  אני אומר: דין אחד שווה לכולם

משה אבוטבול:  מי שיכול לקבל קרקע, לדוגמה, ב-150,000 ₪, אם נותנים למישהו אחד כזה – ייתנו גם לשני

משה אבוטבול:  אני בעד לתת לכולם

משה אבוטבול:  אני בטוח שיימצאו הדרך והמנגנון לחזק גם את הגליל, כי הגליל הוא משימה טובה לא פחות מהנגב

משה אבוטבול:  לא לחינם הקימו משרד שמתכנן את שני הדברים האלה

משה אבוטבול:       אני מעריך את זה שהצעירים היקרים נמצאים פה ומוקירים את זה

משה אבוטבול:  אני רוצה להגיד לכם שגם מיכאל, כיושב ראש הוועדה, הוא אדם נמרץ

משה אבוטבול:  מעבר לכך שהוא היה ראש רשות, ושכיהנו יחד במרכז השלטון המקומי – הוא גם נמרץ ואוהבים אותו כולם, קואליציה ואופוזיציה

משה אבוטבול:  הוא פשוט חוצה גבולות; גם כשר, בכל תפקיד שהוא כיהן בו

משה אבוטבול:  לכן, הוא בקונצנזוס

משה אבוטבול:  הוא יוכל להבין את הצרכים שלכם טוב יותר, יחד עם החברים מכל המפלגות

משה אבוטבול:  זהו דבר נפלא ביותר

משה אבוטבול:      אני גם רוצה להודות באופן אישי לחברי, ארז מלול, שנמצא פה, שמייצג את תנועת ש"ס, יחד עם יונתן מישרקי

משה אבוטבול:  כמובן, יש פה נציגות לכולם

משה אבוטבול:  זה כזה נפלא, ודבר שבקונצנזוס – חייב להחזיק מעמד

משה אבוטבול:  המון תודה, ואני איתכם

משה אבוטבול:  אני צריך לרוץ לוועדות אחרות, אבל תפעילו אותי במה שצריך

משה אבוטבול:  גם במשרד החקלאות, אגב, אם יש יישובים שנקשרים לנגב ולגליל בהקשר של החקלאות – בשמחה רבה; אני אטפל בזה באהבה, כסגן שר החקלאות, עם אבי דיכטר, שגם הוא, יחסית, מהדרום – מאשקלון

משה אבוטבול:  אנחנו, בעזרת השם, ניתן כל כתף שנצטרך לאותם החקלאים

משה אבוטבול:  תודה רבה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה לך

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  כפי שציינת, יכולה להיות תשתית של חינוך ובריאות, אבל אם אין תעסוקה ראויה, איכותית ומגוונת – אין מה לחפש באותו אזור

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  נמצאת כאן ד"ר ליאת רמתי-נבון, בבקשה

ד"ר ליאת רמתי-נבון: שלום, בוקר טוב

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  אני ד"ר ליאת רמתי-נבון

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  אני יועצת ארגונית עצמאית, ואחת מההתמחויות שלי היא גיוון תעסוקתי

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  אני מרשה לעצמי לקרוא את מה שהכנתי, כי אני רוצה להעלות לסדר היום הצעה, בדיוק בהקשר של מה שסגן שר החקלאות ציין כרגע, לעיצוב מדיניות שתתמרץ מעסיקים ליצירת תנאי העסקה שתומכים בתעסוקה בפריפריה בתחומי ההייטק והפיננסים

ד"ר ליאת רמתי-נבון:      בישראל, מזה שנים רבות, מתקיימת כלכלה דואלית, שמשתקפת, בין השאר, בפערים בין המרכז לפריפריה בתחום התעסוקה

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  על פי דו"ח של הממ"מ מ-2020, כ-50% מפער השכר בין המרכז לפריפריה נובע מהשוני בתעסוקה ובשכר בענפי ההייטק, הבנקאות והפיננסים – תוצאות שנובעות ממרכוז של ענפים אלו, ומחזקות את מלכודת הכישורים הנמוכים בפריפריה; מלכודת שמובילה לשימור הפערים הכלכליים-חברתיים, להגבלת היכולת לקידום ניעות חברתית-כלכלית ולאי מיצוי מיטבי של כוח האדם שנמצא בפריפריה

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  המועצה הלאומית לכלכלה היטיבה לתאר את ההשלכות הללו באופן הבא: "ללא יצירה של כלכלה אחת, שבה כולם משתתפים, המשק יתקשה לתפקד לאורך זמן"

ד"ר ליאת רמתי-נבון:      אני שמחה על ההזמנה לוועדה, ועל ההזדמנות להעלות על סדר היום בקשה לבחינת עיצוב מדיניות לתמרוץ מעסיקים, לשם יצירת תנאי העסקה מותאמים לאנשי הפריפריה, בענפי ההייטק והפיננסים, וצמצום את פערי השכר בתחומים אלה; מדיניות שיכולה להיות משמעותית להעסקה בפריפריה, במקצועות האלה, בבתים של התושבים, ולהפיכת המעסיקים לאקטיביים יותר

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  זהו ערוץ שלדעתי – ממה שקראתי ובדקתי ומניסיון – לא ממוצה באופן מספק במסגרת כלי המדיניות הקיימים

ד"ר ליאת רמתי-נבון:       אני יודעת שהמון רשויות, וגם הכנסת, עושות המון עבודה בתחום, אבל עם זאת, יש לקונה, שנוגעת להתאמות במסגרות התעסוקה הנדרשות ברמה הפנים-ארגונית, מצד מעסיקים

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  אני רוצה להציע העסקה גמישה, שמותאמת לצרכי העובדים בפריפריה

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  זה אומר: עבודה היברידית ועבודה מרחוק

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  היום, בעידן הדיגיטלי של העבודה – אנחנו כבר לא בעולם העבודה הישן, אלא הרבה מעבר – את כל המקצועות האלה אפשר לעשות מרחוק

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  הדבר הזה לא אפשרי ללא רגולציה מטעם המדינה, כי מעסיקים לא מעוניינים להעסיק עובדים מהפריפריה מרחוק

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  הם דורשים שהם ייסעו קילומטרים, ויגיעו מכיסופים עד רמת החייל,  << יור >> ולכן הם מעדיפים לקחת, במקום, עובדים מאוקראינה או מהודו, כאשר לכאורה – זוהי העסקה מרחוק

ד"ר ליאת רמתי-נבון:       אז ההצעה הראשונה היא לאפשר, בצורה רגולטיבית, העסקה גמישה והיברידית של עובדים בפריפריה; להקים מתחמי העסקה משותפים ברשויות המקומיות, במימון השלטון המרכזי והשלטון המקומי, ולאפשר שם תמריצים והטבות למעסיקים שיבחרו בזה

ד"ר ליאת רמתי-נבון:       בנוסף, אני רוצה להגיד שלא קיימת מדיניות של העסקה והתאמות ביחס לתושבי הפריפריה – וזה מתחבר מאוד למה שחבר הכנסת משה אבוטבול ציין – בין היתר, מכיוון שאוכלוסייה כזו אינה מוגדרת כחלק מאוכלוסיות הגיוון; זאת להבדיל ממדיניות התאמות בהעסקה שקיימת ביחס לאוכלוסיות גיוון אחרות, כמו, למשל, החברה הערבית, המגזר החרדי, הקהילה האתיופית, נשים, בני 45+, בעלי מוגבלויות ועולים חדשים, שאותם מקדם מנהל תעסוקת אוכלוסיות במשרד העבודה

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  לכן, כדי לקדם את הדבר הזה – תושבי הפריפריה חייבים להיות מוגדרים כחלק מאוכלוסיית הגיוון

ד"ר ליאת רמתי-נבון:      בנוגע לבעיית פערי השכר – אני יודעת שאני אגיד, אולי, משהו שהוא Teasing – אם ניקח, למשל, את תחום שירותי ההייטק, הפער השכר בין הפריפריה למרכז הוא כ-31%

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  אם אנחנו נגיע לתעשיית ההייטק, פער השכר הוא כ-38%

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  בדומה לחוק שכר הוגן לעובד ועובדת, אני מציעה לשקול גם חוק שכר הוגן מרכז ופריפריה, בהקשרים הללו

ד"ר ליאת רמתי-נבון:       התועלות הן עצומות: ברמה הכלכלית – יש פה דברים מאוד פשוטים שמעסיקים יכולים לעשות

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  יש להם את כל הטכנולוגיות; יש את הפרופסיות שעובדות בצורת Remote, והתועלות הן רבות

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  גם בהיבט האקולוגי – לא נוסעים ויש פחות זיהום אוויר, וגם בהיבט לפיו אני משמרת גם צעירים וגם בעלי משפחות ביישובים שהם רוצים לחיות בהם, ולא יכולים להישאר שם בגלל תעסוקה

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  תודה רבה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה רבה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  בבקשה, חבר הכנסת ארז מלול

ארז מלול: תודה רבה לכם, אדוני היושב ראש, והיושב ראש האמיתי, מיכאל, ידידי

ארז מלול:  עזבתי את כל עיסוקיי רק כדי להשתתף פה

ארז מלול:  אני לא נציג הדרום ולא נציג הצפון; אני תושב ירושלים, אבל הפריפריה חשובה לנו

ארז מלול:  כמפלגת ש"ס, שהיא מפלגה חברתית, אנחנו עושים הרבה למען הפריפריה

ארז מלול:       עדיאל ממש ריגש אותי במה שהוא עושה

ארז מלול:  איך אמר השיר? "יש עוד אנשים כמו האיש ההוא", שבאמת חשוב להם

ארז מלול:  דיברו מהמל"ג על תכנית אלונים, אבל צריך להכשיר, כדי שאנשים יבואו לאלונים

ארז מלול:  אמא שלי גדלה בקריית מלאכי, וראיתי, אצל קרובי המשפחה שם, שמי שיצא לתל אביב ולמרכז – הצליח, ומי שנשאר שם – נשאר ונתקע, מבחינה אקדמית

ארז מלול:  כל זמן שמוסדות החינוך שם הם ברמה יותר נמוכה מהמרכז, ויש פערים – כל מה שיעשו וכל התקציבים – ברכה לבטלה

ארז מלול:  ברגע שמשקיעים במשב החינוכי של יסודי ועל-יסודי, ומכשירים אותם להתגייס בצורה מיטבית – אז רואים את הבריכה

ארז מלול:  כמו עץ: אם אתה לא שותל אותו כמו שצריך – חבל על הזמן

ארז מלול:      ידידי, משה אבוטבול, שהיה ראש עיר – צריך לראות אותו כדוגמה; חבל שהוא הלך

ארז מלול:  הוא לקח עיר – הוא היה ראש עיר במשך הרבה שנים – שהיא עיירת פיתוח, בית שמש, ופיתח אותה לממדים, בתעסוקה ובהשכלה

ארז מלול:  ראשי ערים הם אבן מפתח פה

ארז מלול:       דרך אגב, קיבלתי פנייה ממכללת אורנים, שבה כ-30% מהסטודנטים הם מהציבור החרדי, לשמחתי, שבאים לשם גם בגלל תנאי שכר

ארז מלול:  בתנאי הקבלה, המל"ג מכיר בלימודים, או בתואר, ממוסד חרדי מוכר

ארז מלול:  יש הרבה אנשים, בגליל ובדרום, שמתחזקים ונהיים בעלי תשובה, והם לא למדו – הם עבדו או היו בצבא, אבל בגלל שעכשיו הם חרדים, אומרים להם: "לא הוכחת שאתה במוסד חרדי מוכר"

ארז מלול:  מצד שני, הם לא היו במוסדות חילוניים

ארז מלול:  הם רוצים ללמוד ולהתקדם, ואין להם מענה

ארז מלול:  לתשומת ליבך, ונהיה בקשר

ארז מלול:       חזקו ואימצו, כל העושים במלאכה; גם למשרד הבריאות

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה רבה שבאת, חבר הכנסת ארז מלול

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  ענת דנדקר, נציגת משרד הרווחה והביטחון החברתי

ענת דנדקר: שלום

ענת דנדקר:  משרד הרווחה מטפל באוכלוסיות בסיכון

ענת דנדקר:  אני מגיעה ממחוז דרום, שחולש מקרית גת ועד אילת, עם כ-17 תכניות ייעודיות בפריסה גיאוגרפית

ענת דנדקר:  אם אני מתמקדת באוכלוסיות של צעירים בני 18-25, בתכניות האלה משולבים כ-750 צעירים

יסמין פרידמן: מהו הקשר לאוכלוסייה בסיכון? אנחנו לא בדיון על אוכלוסייה בסיכון

ענת דנדקר: אנחנו מדברים על תעסוקה של צעירים

ענת דנדקר:  צעירים שמטופלים במשרד הרווחה הם אוכלוסיות בסיכון

קריאה: דואגים להם לתעסוקה

ענת דנדקר: צריך לדאוג להם לתעסוקה ולתכניות הכשרה

יסמין פרידמן: אוקיי

טטיאנה (טניה) מזרסקי: איך אתם מציעים לצעירים את התכניות?     

ענת דנדקר: אלה הן תכנית שהן בבסיס הכשרות - - -     

טטיאנה (טניה) מזרסקי: איך מגיעים להכשרות האלה?     

אמיל חביבי: אני רוצה להתייחס לנושא הזה, אם אפשר

אמיל חביבי:  אלי חביב, מנהל אגף נוער וצעירים בעיריית עכו

אמיל חביבי:  משרד הרווחה פועל ברשויות המקומיות ומפעיל תכניות מצוינות לצעירים, אבל ברוב הרשויות המקומיות הוא פועל במסגרת הרווחה עצמה, ולא דרך העירייה

אמיל חביבי:  זהו דבר שאופייני לא רק למשרד הרווחה, אלא גם לעוד כמה משרדי ממשלה כאלה ואחרים, שמפעילים את התכניות שלהם, שקשורות, בהכרח, לצעירים, אבל לא מעורבים בהם האגפים האחרים בעירייה

יסמין פרידמן: אין שיתוף פעולה

אמיל חביבי: אין שיתוף פעולה

אמיל חביבי:  אם מנהל הרווחה היה משתף פעולה עם המנהל שלנו – אז כן

אמיל חביבי:  אם לא – משרד הרווחה הוא מאוד נוקשה

אמיל חביבי:  פה צריכה להיות התגייסות שלכם

ניסים בן דוד: ברשותכם, גם אני רוצה להתייחס לזה

ניסים בן דוד:  שמי ניסים בן דוד

ניסים בן דוד:  אני מנהל את מרכז הצעירים באשקלון ואני יושב ראש התאחדות מרכזי הצעירים בישראל

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ממתי ההתאחדות קיימת?     

ניסים בן דוד: ההתאחדות קיימת הרבה שנים

ניסים בן דוד:  מ-2018 היא הפכה להיות עמותה, היא פעילה, והיום היא שחקנית מאוד מרכזית בתחום של הצעירים

ניסים בן דוד:  לגבי הסיפור של הרווחה: יש תכנית שנקראת "בשבילי", ואני חושב שזו תכנית מאוד יפה

ניסים בן דוד:  אם לוקחים את המודל שלה, ומעתיקים אותו לכל מיני תחומים אחרים – איך שהיא פועלת במרכזים שבהם היא קיימת – זה יכול להיות מודל להרבה תחומים אחרים

ניסים בן דוד:  אפשר לקחת את המודל הזה לתחום של תעסוקה, ולתחומים אחרים

ניסים בן דוד:  מה שמיוחד בתכנית "בשבילי" הוא שמי שמובילה אותה היא עובדת סוציאלית מטעם הרווחה, שיושבת בתוך מרכז הצעירים

ניסים בן דוד:  מה שיפה, בסופו של יום, זה שצעירים שהם רווחתיים – מרגישים הרבה יותר נוח להגיע למרכז צעירים מאשר לאגפי רווחה

ניסים בן דוד:  לכן, המודל הזה הוא מודל מאוד טוב, ואפשר להעתיק אותו לכל מיני תחומים אחרים

יסמין פרידמן: המודל הזה לא קיים בכל מקום?     

ניסים בן דוד: לא

ניסים בן דוד:  אני חייב לציין שמשרד הרווחה מקצה את תכנית יתד, ומתוך תכנית יתד, למעשה – מקצים את התכנית הזו

ניסים בן דוד:  זאת אומרת, יכולה לא להתקבל החלטה, פשוט, שהתכנית הזו לא תתקיים באותה העיר

ניסים בן דוד:  באופן כללי, כל הסיפור של מרכזי צעירים הוא לא מוסדר מבחינת הממשלה

ניסים בן דוד:  יש כל מיני החלטות, שהתקבלו במשך כל השנים, על הקמה של רשות צעירים וכו', אבל אין שום התערבות בהפעלה של מרכזי צעירים ברשויות המקומיות

ניסים בן דוד:       חבר שלי, שיושב פה מימיני, ודיבר – הציג את הצד היפה

ניסים בן דוד:  באמת התקבלה החלטה, בדימונה, של לחזק את מרכז הצעירים, אבל זהו לא המצב שקיים בכל הערים האחרות

ניסים בן דוד:  באשקלון, שהיא עיר גדולה מאוד, של כ-170,000 תושבים – הוקם מרכז צעירים רק לפני חמש שנים

ניסים בן דוד:  זאת אומרת, בסוף – ההחלטה נתונה להנהלת העיר

טטיאנה (טניה) מזרסקי: צריך לדעת להגיש קולות קוראים - - -     

ניסים בן דוד: זה לא מספיק; זה לא רק קולות קוראים

אמיל חביבי: להבדיל מחוק הנוער, למשל, שבו אין לראש העיר Say – הוא חייב להפעיל את חוק הנוער – בנושא של צעירים, אם רוצה ראש העיר להפעיל רשות לצעירים בעיר – הוא מפעיל

ניסים בן דוד: ראש העיר לא יכול לקבל החלטה על כך שלא תהיה מחלקת נוער, לצורך העניין, אבל הוא יכול להחליט שלא תהיה מחלקת צעירים

אמיל חביבי: כל הדברים האלה הם שאלה של כסף

עדיאל אלגי: והפערים הם מטורפים בין מרכזי צעירים במקומות שיש בהם למקומות שאין בהם כסף

ענת דנדקר: אני רק אוסיף שכל תכנית שמציע משרד הרווחה היא תחת קריטריונים

ענת דנדקר:  למשל: תכנית יתד, אם היא לגבי תעסוקה – היא בסוציו-אקונומי 1-4, והכשרות יכולות להגיע מ-6 עד 10

ענת דנדקר:  יש הרבה תכניות, אבל הן מוגבלות בתקציבים, ואז הן גם מוגבלות - - -     

ניסים בן דוד: בסוף, אם הן יישבו במרכזי צעירים – זה יהיה הפתרון הטוב ביותר

ניסים בן דוד:  יהיה הרבה יותר נגיש לצעירים לבוא למקום שהוא נעים ונוח להם

ענת דנדקר: אני חושבת שבחלק מהמקומות – הם בהחלט יושבים במרכזי הצעירים

ניסים בן דוד: זהו לא המצב

ענת דנדקר: בדימונה הם יושבים במרכז הצעירים - - -     

ניסים בן דוד: אצלי, למשל, הם יושבים, ואני רואה את האפקט של זה, אבל זהו לא המצב

ניסים בן דוד:  למה שזה לא יגיע מכם? ההחלטה צריכה להתקבל אצלכם, שם למעלה

ארז מלול: דר לדעתי, משרד הרווחה צריך להתייחס לנושא

ארז מלול:  כמו שהוא מתקצב ארגוני נוער, כמו כנפיים עם קרמבו, שדיברו עליו הרבה ונסגר; דרך תמיכות 3א; או דרך הרשויות, בשיתופי פעולה

ארז מלול:  לא יודע

ארז מלול:  משרד הרווחה צריך לחשוב על זה

ארז מלול:  אני גם אדבר עם שר הרווחה

ניסים בן דוד: אי אפשר להשאיר את זה להחלטות מקומיות

ניסים בן דוד:  זה צריך להגיע מלמעלה, וזה באמת מודל מצוין

ניסים בן דוד:  בגדול, רק אציין שלגבי הסיפור של אסדרת מרכזי הצעירים – יש חקיקה, שאנחנו עובדים עליה כבר לא מעט זמן, ואני מקווה מאוד שנצליח לקדם אותה

יסמין פרידמן: אצל מי החקיקה?     

ניסים בן דוד: היא הייתה אצל יוראי, בזמנו

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו נמשיך לדובר הבא

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  נמצא כאן הנציג של ארגון "כוח לעובדים", בן אידלברג

בן אידלברג: תודה רבה, ותודה רבה על הדיון המאוד חשוב הזה

בן אידלברג:  אני בן אידלברג, ראש ענף השכלה גבוהה במשותף בכוח לעובדים

בן אידלברג:  אנחנו הארגון היציג של המרצים במכללות הציבוריות

בן אידלברג:  מהפכת המכללות נועדה כדי להנגיש השכלה גבוהה לפריפריה החברתית והגאוגרפית

בן אידלברג:  לפני כ-30 שנה הרחיבו את כמות המקומות שיכולים לתת תארים

בן אידלברג:  היום יש כ-23 מכללות ציבוריות בישראל, אבל המהפכה לא הושלמה; עדיין יש פער מאוד גדול בין אוניברסיטאות לבין מכללות

בן אידלברג:  היום, התואר באוניברסיטה נחשב יותר, וגם רואים את זה בתקצוב

בן אידלברג:  המרצים במוסדות האלה עושים את אותה העבודה בדיוק, ומנגישים תואר אקדמי לסטודנטים מהפריפריה, שיותר נוח להם להישאר, באזורים יותר רחבים, עם פריסה ארצית הרבה יותר רחבה – אבל התקצוב גבוה יותר בכ-40% לעובדים באוניברסיטאות

בן אידלברג:      אם מדינת ישראל קיבלה החלטה שהיא עושה מהפכה כזו, שבה היא אומרת שצריך להנגיש את ההשכלה הגבוהה באופן יותר רחב, ליותר ציבורים – צריך לוודא שזו תהיה השכלה שווה

בן אידלברג:  לא יכול להיות שסטודנטים שהולכים לאוניברסיטאות, מקבלים השקעה שהיא כמעט פי 1

בן אידלברג: 5 יותר מזו שסטודנטים במכללות הציבוריות מקבלים

בן אידלברג:  זוהי החלטה שצריך לעמוד מאחוריה

בן אידלברג:  התחילה מהפכה מאוד חשובה, של להנגיש את ההשכלה הגבוהה, אבל זה צריך לעבוד בצורה שבה מי שעובדים במקומות האלה יקבלו משאבים דומים, אפילו; אני לא אומר שזהים

אורי אור: ההחלטה להקים את המכללות התקבלה בשנות ה-90

אורי אור:  מאז, בסך הכל, הן פורחות ומשגשגות

אורי אור:  אנחנו רואים את הגידול במספרי הסטודנטים שלהן, בחוזק התקציבי וביכולות שלהן לקיים את עצמן

אורי אור:  כחלק מזה, אני אגיד שהמכללות הוקמו מתוך מטרה להנגיש את הידע שנצבר באקדמיה לציבורים נוספים

אורי אור:  זאת אומרת, ההיבט של ההוראה

אורי אור:  למערכת ההשכלה הגבוהה יש שני תפקידים עיקריים: ההוראה הוא אחד מהם, והשני הוא המחקר

אורי אור:  הסגל באוניברסיטאות, לפי הגדרתו ולפי התקצוב שניתן לאוניברסיטאות, על ידינו, כיום – חלק גדול מעיסוקו הוא במחקר

אורי אור:  על אף מה שאמרתי, אני אגיד שהנושא הזה נבחן היום במל"ג ות"ת, על השאלה של מהם תפקידי המחקר גם במכללות, ואנחנו עוסקים בנושא

בן אידלברג: אין פה מקום להתנצחות; אני שמח שאתם עוסקים בנושא, ואני חושב שאנחנו צריכים לשתף פעולה

בן אידלברג:  הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות, תפקידו להתמקד במחקר

בן אידלברג:  הסגל שמכונה "סגל זוטר" – שזהו שם לא מספיק מכבד – התפקיד המרכזי שלו הוא הוראה, והוא זהה במכללות ובאוניברסיטאות

בן אידלברג:  העובדה שכיום, מרצה זוטר, שעושה רק הוראה באוניברסיטה, ולא עוסק במחקר, מרוויח פי 1

בן אידלברג: 5 ממרצה במכללה ציבורית – היא בעיה שצריכה לקבל טיפול של המל"ג ושל המדינה

בן אידלברג:  בכל זאת – היא התחילה את המהפכה הזו, והיא צריכה להיות מושלמת

בן אידלברג:  ראוי שחינוך ציבורי של המדינה יהיה שווה בכל המוסדות של המדינה

בן אידלברג:  אכן, יש הטוענים שאוניברסיטה ומכללה הם לא אותו מוסד, אבל בהקשר של ההוראה – ההשקעה צריכה להיות שווה

אמיל חביבי: אני רוצה להוסיף עוד משהו, לא בהיבט של המרצים, אלא בהיבט של תנאי הקבלה

אמיל חביבי:  אני לא מצליח לראות מה עושים בנושא

אמיל חביבי:  אנחנו, מבחינתנו, מעודדים את הצעירים למצות את מקסימום הפוטנציאל שלהם ולהגיע הכי רחוק שיש

אמיל חביבי:  שיקול חזק מאוד, אצל הצעירים, הוא תנאי הקבלה

אמיל חביבי:  כל מי שלא מצליח להתקבל לאוניברסיטאות – הולך ומתקבל למכללות, כי תנאי הקבלה הם פחות גבוהים

אמיל חביבי:  גם על זה צריך לבוא ולחשוב: אם רוצים להעלות את האיכות של המרצים - - -     

בן אידלברג: נכון

בן אידלברג:  כשמשקיעים חצי, או אחוז ניכר פחות – יש לזה תוצאות: זה מייצר שתי מערכות

בן אידלברג:  צריך שתהיה מערכת אחת שווה לכולם

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מבינה עד כמה קשה לבחור מסלול לימודים בפריפריה, וזה עוד יותר קשה לעולים חדשים למצוא את המסלול ואת הדרך

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  נמצא כאן סגן ראש המנהל לסטודנטים עולים של משרד העלייה והקליטה, אייל ניצני

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אני עשיתי את הדרך הזו בעצמי

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  הייתי סטודנטית בודדה בארץ בשנות ה-90, ובמשך שנתיים קיבלתי ליווי ממנהל הסטודנטים

אייל ניצני: ראשית, אני אגיד שעולים חדשים, באשר הם, הם פריפריה חברתית, בכל קו

אייל ניצני:  זה לא משנה אם זה במרכז, בצפון ובדרום

אייל ניצני:  אנחנו יודעים, ומלווים, תומכים ומסייעים, בשכר לימוד ובהרבה סיוע - - -     

ארז מלול: אבל כשהם בנגב ובגליל – הם צריכים יותר

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הם צריכים גם לפרנס את עצמם, וכדי לקבל מלגה צריך לתת עוד שעות נוספות של התנדבות בקהילה

אייל ניצני: נכון

אייל ניצני:  יש סדר גודל של כ-586 סטודנטים, בצפון ובדרום, שלומדים בסיוע של המנהל

אייל ניצני:  אנחנו עושים הרבה תכניות בשיתוף הקהילות, אם זה שח"ק – שירות חברתי קהילתי, ונזכיר בנושא הזה גם את כפרי הסטודנטים וקהילות הסטודנטים, וכרגע אנחנו מפתחים שיתופי פעולה גם עם תוצרת הארץ, שנמצאים פה, וגם עם קדמא, כדי לחבר, ולהשאיר את העולים במקום, עם יותר קשרים קהילתיים

אייל ניצני:  אציין גם בחינות לחיבור לקהילה ותעסוקה, שלהבנתנו ולידיעתנו - - -      

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני עסקתי בניקיון במשך שש שנים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  ניקיתי בתים, כי לא יכולתי למצוא לעצמי עבודה שמתאימה לעלות הלימודים שלי ולשעות ההתנדבות

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  בחלונות בין השיעורים בלימודים – הייתי עושה ניקיון, מתקלחת וחוזרת ללימודים בערב

אייל ניצני: זוהי עשייה מרשימה ומופלאה

אייל ניצני:  מה שאנחנו עושים היום זה לחבר יותר לעסקים מקומיים ולמנטורים, שיסללו את הדרך בצורה טובה יותר מהדרך שאת נאלצת לעשות

טטיאנה (טניה) מזרסקי: למצוא עבודה שמתאימה לשעות הלימודים זה קשה עד בלתי אפשרי, ובמיוחד בפריפריה, שאין בה אפילו מקומות לעבוד בהם במלצרות; אין מגוון

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  תודה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  תמשיכו לתמוך

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  נמצא פה סגן מנהל מחוז דרום במשרד החקלאות ופיתוח הכפר, אלון אורון

אלון אורון: נעים מאוד, אני אלון אורון

אלון אורון:  אני נולדתי בגליל ואני גר בנגב

אלון אורון:  באופן טבעי, משרד החקלאות מתעסק בעיקר בפריפריה, כי החקלאות מתרכזת בעיקר בפריפריה, אם זה בגליל או בנגב

אלון אורון:  אנחנו פחות מתעסקים בנושא של השארת צעירים באזורים האלה, וההתייחסות היא התייחסות יותר כללית

אלון אורון:       בשנים האחרונות, זיהינו, אצלנו במשרד, סוגייה של דור צעיר בחקלאות, שלמעשה – כמעט ולא קיים

אלון אורון:  במסגרת הזו, נכנסנו לתמיכה ולקידום של הדור החדש בחקלאות, אם זה משקים של "בנים חוזרים" או כניסה של דור צעיר לחקלאות

אלון אורון:  בנוסף, במסגרת התחום של פיתוח הכפר, אנחנו תומכים ומקדמים מרכזי חדשנות במועצות האזוריות

אלון אורון:  זה, בגדול, מה שאנחנו, כמשרד החקלאות, עושים בתחום של גיוון תעסוקתי בתחום החקלאות

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  נמצאת כאן אילאיל קומיי דרור, מנהלת תחום מעסיקים והכללה, משרד העבודה

אילאיל קומיי דרור: שלום, צוהריים טובים

אילאיל קומיי דרור:  אני חלק ממינהל תעסוקת אוכלוסיות

אילאיל קומיי דרור:  אנחנו פועלים לגיוון ולחיזוק ההון האנושי מתוקף החלטות ממשלה, אז אם אנחנו עומדים לפי יעדי 2030 – ההגדרות שם ברורות לגבי מי הן האוכלוסיות שלנו

אילאיל קומיי דרור:       לגבי מעסיקים: אנחנו עושים גם מרכזי הכוון לפרט, ומנסים לתת כלים, באמצעות הכשרות; מה"ט, שמשרד העבודה מפעיל; ומרכזי ההכוון שלנו, ריאן ומפתח, בצפון ובדרום

אילאיל קומיי דרור:  מהצד של המעסיקים, יש לנו כלים לעידוד ולתמריצים

אילאיל קומיי דרור:  זה לא פשוט; זה מורכב

אילאיל קומיי דרור:  אם יש לכם רעיונות – אתם מוזמנים להעלות אותם, אבל זה בעיקר עניין של תקציבים, ושל החלטות ממשלה שמנחות אותנו לשם

אילאיל קומיי דרור:  אנחנו יותר אחראיים על הפרט, ומשרד הכלכלה יותר אחראי על המעסיקים, על הפיתוח של המשרות ועל ההבאה שלהן

אילאיל קומיי דרור:       יש לנו החלטות ממשלה, במיוחד על הנגב המזרחי, שאנחנו עושים יחד עם אשכול נגב מזרחי; החלטת ממשלה 652 – המעבר של צה"ל לנגב, שמדברים בה המון על ההכשרות של הצעירים; והחלטות ממשלה 1279 ו-550 לחברה הערבית בנגב ובצפון

אילאיל קומיי דרור:  אנחנו פועלים מתוקף כך ועושים כל מיני פעילויות בהקשר

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה רבה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  כן

מור הובר: מור הובר, אני מנהל את פורום ארגוני תעסוקת צעירים, שמייצג כ-96 - - - של צעירים

מור הובר:  אני חושב שהנקודה שאילאיל סיימה בה היא נקודת המפתח, כשאנחנו נמצאים בדיון שהכותרת שלו היא: "שימור של צעירים בנגב ובגליל"

מור הובר:  יש תכניות מדהימות להבאת צעירים

מור הובר:  יש קבוצות שיודעות לעשות את העבודה

מור הובר:  יש תכניות שיודעות לקחת צעירים ולהביא אותם

מור הובר:  אבל בסוף, בלי שהממשלה תציב יעדים ממשלתיים לתעסוקה של צעירים בפריפריה – המשרדים לא יוכלו להתמקד בלתת מענים לתעסוקה של צעירים בפריפריה

מור הובר:       אנחנו רואים שיש מענים שקיימים היום לאוכלוסיות גיוון אחרות

מור הובר:  ישנן הרבה דרכים כדי לתת לצעירים עבודה

מור הובר:  דרך אחת היא להשקיע יותר בהתמחויות

מור הובר:  אנחנו יודעים שהתמחות מובילה, בסיכוי מאוד גבוה, להישארות של אותו צעיר במקום העבודה שבו הוא עשה את ההתמחות

מור הובר:  אם נכניס התמחויות בנגב ובגליל – יותר צעירים יישארו לעבוד בנגב ובגליל, כי כבר יש להם תעסוקה

מור הובר:       דרך נוספת היא באמצעות הנגשה של התעשייה לעבודות של צעירים

מור הובר:  היום, יש עשרות אלפי משרות פנויות בתעשייה, אבל היא לא מותאמת לצעירים

מור הובר:  התעשייה לא יודעת לדבר בשפה של צעירים: לא מבחינת המיתוג שלה; לא מבחינת תנאי העסקה; ולא מבחינת אפיקי קידום ומימוש עצמי

מור הובר:  אבל יש שם משרות פנויות, והמעסיקים חסרים פה, מסביב לשולחן

מור הובר:  ההשקעה בהתאמה של מעסיקים ושל אופי העבודה, של היום-יום התעסוקתי, למאפיינים של האוכלוסייה של דור ה-Y ושל דור ה-Z, תביא להשארה של צעירים

יסמין פרידמן: יש לכם, אולי, איזו שהיא תכנית או מודל שבניתם, עם כל המסקנות שלכם?     

מור הובר: בעוד כחודשיים

מור הובר:  היום אנחנו מתחילים לעשות את ההתאמות, ביחד עם התאחדות התעשיינים, למודל של חיבור של מחקר ותעשייה, שביחד, יעשו התאמות - - -      

יסמין פרידמן: לא

יסמין פרידמן:  דיברת על יעדים ממשלתיים

יסמין פרידמן:  בניתם איזה שהוא מודל?     

מור הובר: כן

מור הובר:  יש מודל

יסמין פרידמן: אני יכולה לקבל את זה?     

מור הובר: בשמחה

יסמין פרידמן: תשלחו לי, בואו נראה על מה מדובר וננסה לקדם את זה ביחד

יסמין פרידמן:  אנחנו נשמח לעזרה

יסמין פרידמן:  אני לא אגיד לך שאני שולטת בחומר – אני לא, ואני אשמח לעזרה מכם, כדי לנסות ולקדם את זה, יחד איתכם, פה בכנסת

מור הובר: טוב

מור הובר:  נשלח לך את החומרים ונקבע פגישה

ד"ר ליאת רמתי-נבון: אני מאוד מתחברת למה שנאמר כאן

ד"ר ליאת רמתי-נבון:  אני חושבת שצריך להרחיב את השיח לא רק לתעשייה, אלא גם לענפי ההייטק והפיננסים, כי זה יפתח עוד וריאציות שהיום לא מתייחסים אליהם

יסמין פרידמן: יש אנשים שלא דיברו

יסמין פרידמן:  יש פה תושבת דימונה, וחשוב לשמוע את הצעירים מהשטח

יסמין פרידמן:  לא לדבר מעל הראש שלהם, אלא לשמוע אותם ממש, ואני אשמח, אם אפשר, לתת לה לדבר

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כן

אילנה כהן: תודה רבה לך, יסמין, ותודה לכל מי שיושב כאן

אילנה כהן:  אני חושבת שנכון, אולי להתייחס לסטודנטים

אילנה כהן:  אני תושבת דימונה לשעבר, ועכשיו אני גרה בירושלים, בגלל שאני לומדת פה בחוג לפק"מ – פילוסופיה, כלכלה ומדעי המדינה – בעברית

אילנה כהן:  אנחנו הם אלה שאתם מוכרים להם

אילנה כהן:  זאת אומרת, אתם עושים את המוצר: "איך אנחנו משאירים את החבר'ה בנגב ובגליל" – ובסוף, יש אותנו, יש אותי

אילנה כהן:  אני בחרתי שלא להישאר בדימונה מכמה סיבות, ואני חושבת שהשורש של הסיבות האלה מתרכז בחינוך, וספציפית בחינוך למצוינות, שלא קיים

אילנה כהן:  הוא כמעט ולא קיים בנגב; הוא כמעט ולא קיים בדימונה - - -         

קריאה: וגם בגליל

אילנה כהן: וגם בגליל, יכול להיות

אילנה כהן:  אני לא גרתי שם

אילנה כהן:  כשאני הייתי באולפנה בדימונה – הייתי צריכה להילחם על כל חמש יחידות שאני רציתי ללמוד

אילנה כהן:  בחמש יחידות מתמטיקה למעל הדו איתי עוד שתיים-שלוש בנות בכיתה, ומי היה המורה שלנו? מנהל בית הספר, כי פשוט לא היו מורים

אילנה כהן:  הייתי צריכה לעשות בגרות בפיזיקה דרך משרד החינוך, דרך תכנית מיוחדת שמנגישה פיזיקה

אילנה כהן:  הייתי צריכה לקום כארבע, חמש או שש פעמים בשנה, כדי לתפוס את הרכבת של שש בבוקר ולהגיע לתל אביב, כדי לעשות את המעבדות

אילנה כהן:  שלא נדבר על זה שלא היו לנו מספיק מחשבים והיו בעיות טכניות, וכל הדברים שמתלווים לזה

אילנה כהן:      נאמר פה בהתחלה שבזבוז פוטנציאל הוא רע למשק

אילנה כהן:  אני לא יכולה להסכים עם זה יותר

אילנה כהן:  בהמון מזל, ועם המון עבודה קשה, אני הגעתי לאוניברסיטה העברית, אבל יש לי חברות שיש להן את הפוטנציאל, והן לא באוניברסיטה עכשיו

אילנה כהן:  הן לא יכולות להגיע לאוניברסיטה, הן לא יודעות שיש להן את ההזדמנויות

אילנה כהן:  זה אפילו לא במודעות

אילנה כהן:  אני לא ידעתי על תואר בפק"מ – שנחשב, בשוק העבודה, עבור אנשים קובעי מדיניות – עד שדיברתי עם חבר של חבר של חבר של אבא שלי, שלמד מדעי המדינה, ואמר: "יש איזה תואר שנראה לי שיתאים לך" – וזה מה שעשיתי

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בעצם, התפקיד של מרכזי הצעירים הוא לתת הכוונה ולפתוח אופציות

אילנה כהן: מרכזי הצעירים הם דבר מאוד נחמד, אבל אחרי שאתה מקבל את החינוך הבסיסי הזה - - -     

יסמין פרידמן: אתה מגיע למרכז צעירים אחרי שסיימת י"ב, והיא אומרת שלא היה לה שום שוויון הזדמנויות - - -     

אמיל חביבי: תנאי הסף שהיא צריכה להגיע אליהם הם הרבה יותר גבוהים מאשר תנאי הסף שצריך להגיע אליהם מהאזור של - - -     

אילנה כהן: בדיוק

אילנה כהן:  ושלא נדבר על הפער שכשאת מגיעה לאקדמיה – את מגיעה עם אנשים שהגיעו מהמרכז, ושהיו להם מגמות של פילוסופיה, מדעי המדינה וכלכלה

אילנה כהן:  אני לא הגעתי עם שום ידע מקדים

אילנה כהן:  אני הייתי צריכה להשלים את הפער הזה בכמה חודשים, כדי להספיק, בכלל, את החומר שאנחנו מתחילים באוניברסיטה

אילנה כהן:  הרבה אנשים לא צולחים את זה; הם פשוט נושרים

אילנה כהן:  אני חושבת שאם אנחנו מדברים על שורש הבעיה – שורש הבעיה הוא בחינוך; בחוסר התקציבים שיש בחינוך ובחינוך לחינוך, והפוטנציאל שמבוזבז – לבכות עליו

אילנה כהן:       הנושא הזה נוגע בי אישית, ואני חושבת שאם אנחנו מדברים על איך להשאיר צעירים בפריפריה – אני לא נשארת בפריפריה

אילנה כהן:  אני מתכוונת לגור פה, בירושלים, או פה, במרכז, כי אני רוצה שלילדים שלי תהיה את ההזדמנות להגיע לבית הספר, ושיהיו להם הזדמנויות כמו לילד שגר במרכז, בירושלים, בתל אביב, ברמת גן או בראשון לציון

אילנה כהן:  בדימונה – לא יהיה להם את זה

יסמין פרידמן: את למדת במערכת הממלכתית-דתית, נכון?     

אילנה כהן: נכון

אילנה כהן:  אמא שלי מורה בתיכון חילוני

אילנה כהן:  יש להם כ-40 מחשבים לתיכון של כ-1,200 תלמידים

אילנה כהן:  איך הם אמורים להתקדם מזה? הבניין עצמו מתפרק ואף פעם לא מוצאים מספיק מורים

אילנה כהן:  אם כבר אנחנו דנים פה בשורש הבעיה – אני חושבת שזהו שורש הבעיה

אמיל חביבי: כשבאים לבדוק את מערכת החינוך ברשויות, התמונה החינוכית מראה מהם אחוזי בגרות, מהם ציוני הבגרות וכמה מצוינות יש ברשות

אמיל חביבי:  בודקים ממה מורכבת הבגרות הזו, ומה אפשר לעשות איתה אחר כך, כשבאים להתקבל לאוניברסיטה, ואז היינו מגלים שעם שלוש יחידות אנגלית – אתה לא יכול להגיע לאוניברסיטה

אילנה כהן: יש לי נתונים על זה

אילנה כהן:  בשנת תשפ"א – 10

אילנה כהן: 4% היו זכאים לחמש יחידות מתמטיקה בדימונה, לעומת שאר הארץ, שבה כ-16

אילנה כהן: 6% היו זכאים

אילנה כהן:  לגבי תעודת בגרות מצטיינת – 7

אילנה כהן: 7% בדימונה, וקרוב ל-14% בשאר הארץ

אמיל חביבי: זה משליך על הפסיכומטרי - - -     

אילנה כהן: בדיוק

אילנה כהן:  זה מתגלגל

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אולי נשמע גם סטודנט מהצפון, מתל חי

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  איתי גבר

איתי גבר: כן

איתי גבר:  תודה רבה

איתי גבר:  קודם כל, הדיון הזה הוא מרגש וחשוב, ואני שמח על הזכות להנכיח פה את קריית שמונה ואת הגליל העליון המזרחי

איתי גבר:  הסיפור שלי הוא אחר

איתי גבר:  אני הגעתי מהמרכז, והיה לי חלום להקים בית בגליל

איתי גבר:  אני אוהב את הטבע ואת השקט, ורציתי את ההזדמנות הזו

איתי גבר:  אני חי מעל כ-3 שנים בגליל העליון, ולצערי, אני נוכח להבין שהחלום שלי הוא כמעט ואינו בר קיימא

איתי גבר:      אני רוצה להתחיל בטיעון ראשון, שמדבר על ניסיון תעסוקתי

איתי גבר:  אחד הדברים הכי חשובים היום לסטודנטים זה היכולת לצבור ניסיון בעבודה במהלך התואר

איתי גבר:  כשאני מסיים תואר ויוצא לשוק העבודה – כל סטודנט שלמד בתל אביב, בעברית, בטכניון או אפילו בבאר שבע – כשאני והוא נלך לריאיון עבודה, כנראה שקורות החיים שלו יהיו יותר חזקים

איתי גבר:  זה מתחבר מאוד לנושא שדובר עליו פה מקודם – שוויון הזדמנויות בתעסוקה לסטודנטים בפריפריה

איתי גבר:       חשוב לי להנכיח לוועדה שלסטודנטים בתל חי יש רצון רב להישאר בגליל

איתי גבר:  לפי הנתונים של מכללת תל חי, כ-40% מהסטודנטים נשארים בגליל לאחר השנה הראשונה

איתי גבר:  לשנה השנייה מגיעים רק 5%-7% מהם

איתי גבר:  בקרב הרוב המוחלט – זה בגלל הקושי להגיע לתעסוקה

איתי גבר:  הם מנסים ומנסים להתחבר, ומוצאים את עצמם עובדים, עוד פעם, במלצרות או בחינוך, בחצי משרה

איתי גבר:  הדבר הזה לא מאפשר להם לבנות קריירה, ולראות את עצמם נשארים בגליל

איתי גבר:       הנתון הכואב יותר הוא שכ-30% מהסטודנטים שהם ילידי תל חי – גם הם, ברובם, עוזבים את הלימודים ואת האזור, כי אין יכולת, היום, בקרית שמונה ובגליל העליון, להגשים את הניסיון האקדמי שלנו ואת עצמנו, ולבנות מסלול קריירה שיראה לנו המשך

איתי גבר:       שמעתי פה המון פתרונות מדהימים, ודברים חשובים, שחייבים להיות, ואני חושב שקריית שמונה ותל חי צריכים שינוי דרסטי ומהותי

איתי גבר:  הן דורשות שתי נקודות מהותיות: הראשונה היא להפוך את תל חי לאוניברסיטה

איתי גבר:  הדבר הזה נמשך כבר שנים ונגרר

איתי גבר:  זה בדרך כבר המון שנים, אבל הדורות של הסטודנטים בתל חי עדיין מתחלפים

איתי גבר:  כל עוד תל חי היא לא אוניברסיטה – כמות הצעירים שלא יכולים להישאר בה היא גדולה

איתי גבר:  האוניברסיטה מייצרת מקומות עבודה, מגדילה את מגוון התארים שמביאים סטודנטים ומושכת עסקים

איתי גבר:  ברגע שהמכללה היא אוניברסיטה – היא תאפשר לנו עוד מקומות למשרות סטודנט ולצבירת ניסיון

איתי גבר:      הנושא השני, ובעיניי הוא קריטי, הוא להפוך את קריית שמונה למרכז

איתי גבר:  קריית שמונה צריכה להתפתח בנושא של תעשייה מתקדמת; להפוך למרכז אקדמי; להפוך למרכז מסחרי; להפוך למרכז תרבותי

איתי גבר:  העיר הזו היא הלב של האזור שלנו, והיא לא מספקת לנו ניסיון תעסוקתי

איתי גבר:  בגלל חוסר התחרות – המחירים באזור שלנו יותר גבוהים מאשר במרכז

איתי גבר:  אין תחרות בסופרים; יש מצוקה של דיור; המחירים עולים, ותרבות שכר המינימום אצלנו – חוגגת

איתי גבר:  הדבר שלא מאפשר לנו להישאר זה שלא משקיעים בלהביא עסקים נוספים ולהגדיל את התחרות, להוריד לנו את המחירים ולהעלות לנו את היכולת לצבור משרות סטודנט

איתי גבר:  כמובן שהנושא של מיגון ושל חדר מיון בקרית שמונה – גם הם דברים שגורמים לנו לעזוב

איתי גבר:       אני חושב שבלי להפוך את תל חי לאוניברסיטה ולבנות את קריית שמונה כמרכז של הגליל – הצעירים לא יוכלו להישאר

יסמין פרידמן: אילו רק הייתה פה הקואליציה להקשיב

יסמין פרידמן:  זה מתסכל אותי

יסמין פרידמן:  הוא כל כך צודק, ואין לי איך לעזור

איתי גבר: נכון

איתי גבר:  חייבים לטפל בזה

איתי גבר:  אנחנו רוצים להישאר שם

אילנית אסיף: שמי אילנית אסיף

אילנית אסיף:  אני מהפורום הכלכלי-חברתי מבית נשיאות המגזר העסקי

אילנית אסיף:  אני חושבת שאנחנו מביאים פה היום בשורה לגליל המערבי

אילנית אסיף:  אנחנו נמצאים באיזה שהוא מהלך לאומי להעלאת הפריון בקרב צעירים

אילנית אסיף:  חברנו, אשכול גליל מערבי, הפורום הכלכלי-חברתי והפילנתרופיה, כי הבנו ששותפות בין-מגזרית שמדברת אזוריות היא זו שיכולה לייצר את הפתרונות, את מרחב ההזדמנויות, גם בצד המעסיקים וגם בצד ההון האנושי

אילנית אסיף:  כל הדיוק שלנו הוא בלהבין מיהו ההון האנושי שקיים בזירה; מה הוא צריך כדי לצמצם את הפערים; לגלות את הפוטנציאל שלו – לא רק מה הוא יודע לעשות, אלא גם מה הוא יכול לעשות, ובכך לחבר אותו למגזר העסקי

אילנית אסיף:       הפורטה שלנו, בתוך האירוע הזה, הוא המגזר העסקי

אילנית אסיף:  נשיאות המגזר העסקי חולשת על כ-600,000 בתי עסק, כ-12 איגודים וכ-2 מיליון מועסקים

אילנית אסיף:  אני חושבת שיש פה אירוע שיכול לשנות את כללי המשחק, ואולי, אפילו, גם להביא את הבשורה

אילנית אסיף:      יושב משמאלי יושב נציג מרכזי הצעירים באשכול גליל מערבי, שיכול, גם כן, לתת איזו שהיא מילה

אילנית אסיף:  יושבת פה ניצן קורקין, שנמצאת במשרד שבו הנחנו תכנית עם מודל עבודה, אצל המנכ"ל

אילנית אסיף:  אני מקווה שהמודל הזה באמת ירקום עור וגידים, ויהווה איזה שהוא מודל עבודה ברמה הארצית

אילנית אסיף:  אנחנו בראשית הדרך, בתהליך מיפוי, ומבינים איפה נמצאים הפערים

אילנית אסיף:  בנוגע לעבודה היברידית - - -     

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מחפשים מקומות עבודה?     

אילנית אסיף: גם משרות מעלות פריון והבאת מעסיקים חדשים

שיר רבינוביץ': אני אשמח גם להתייחס בנוגע לאשכולות האזוריים

שיר רבינוביץ':  שיר רבינוביץ' ממשרד הפנים

שיר רבינוביץ':  אחראית על אגף פיתוח אזוריות, שאחראי על האשכולות האזוריים: מקים אותם, מלווה אותה ומתכלל את כל העשייה הזו

שיר רבינוביץ':       בסופו של דבר, במדינת ישראל יש כ-258 רשויות מקומיות, וכ-169 רשויות מקומיות מאוגדות באשכולות וולונטריים של הרשויות המקומיות, שבסופו של דבר, מקדמים מהלכים רב תחומיים

שיר רבינוביץ':  לא סתם גם נגב-גליל ציינו את מרכזי הצעירים באשכולות האזוריים בשיתוף הפעולה ביחד איתם, וגם את המהלכים בגליל המערבי ובנגב המזרחי, במסגרת החלטות ממשלה

שיר רבינוביץ':  זוהי פלטפורמה של הרשויות המקומיות, שמביאה ומאגמת משאבים מכל ממשלי הממשלה ומהרשויות המקומיות

שיר רבינוביץ':       דיברו כאן על עכו, אשקלון ודימונה, אבל יש רשויות קטנות הרבה יותר, גם בנגב וגם בגליל

שיר רבינוביץ':  בכ-50% מהרשויות יש מתחת ל-15,000 תושבים

שיר רבינוביץ':  היכולת להניע מרכז צעירים, להטמיע מהלכים או להקים מרכזי למידה לתלמידים מתחת לגיל 18 – מתאפשרת לרשויות שהן יותר גדלות ויציבות, יחסית

שיר רבינוביץ':  בנתיבות הקימו את מרכז שוורץ-רייזמן, שמאפשר לתלמידים בנגב המערבי לעשות 5 יחידות בפיזיקה, במסגרת אשכול נגב מערבי; ויש קידום של ה-Food Tech, ה-Agro Tech וה-Med Tech, גם בנגב וגם בגליל

שיר רבינוביץ':      הרצון שלי הוא לשים את זה כאן, לפתח הוועדה, ולהגיד: צריך להשתמש בפלטפורמה הזו, שמחזקת את הרשויות המקומיות

שיר רבינוביץ':  אני חושבת שהן שחקן המפתח

שיר רבינוביץ':  הן הקרובות ביותר לתושב ויודעות מה הצרכים שלו

שיר רבינוביץ':  היכולת של הרשות המקומית לראות את התושב, את הצרכים ואת הביקושים, ולצייר את הביקושים – היא חזקה ביותר

שיר רבינוביץ':  אנחנו, במשרד הפנים, מאוד תומכים ביכולת לחזק את הרשויות המקומיות דרך האיגודים האלה

שיר רבינוביץ':      (היו"ר מיכאל מרדכי ביטון)         

יסמין פרידמן: לא נעים לי להגיד לך שכל הלילה נלחמנו על כך שלא ייקחו לרשויות המקומיות תקציבים

יסמין פרידמן:  זה לא עבד

יסמין פרידמן:  את צודקת בהחלט; אני גם בעד ביזור סמכויות לשלטון המקומי

יסמין פרידמן:  אני באמת חושבת שבשלטון המקומי – כל אחד יודע הכי טוב מה הוא צריך באזור שלו, אבל המדינה, לצערי, חושבת אחרת

יסמין פרידמן:  כמה שנים אתם מגיעים אל הדיונים האלה? מה משתנה?     

שיר רבינוביץ': אני מסכימה איתך, אבל מצד שני – משהו כן משתנה

שיר רבינוביץ':  בשיח הזה, שמעת כמה משרדים שונים מדברים על שיתוף הפעולה שלהם עם האשכול האזורי

שיר רבינוביץ':  זוהי יוזמה שהתחילה אצל השר לשעבר דרעי, והמשיכה גם בממשלה הקודמת וגם הזו

שיר רבינוביץ':  משרד הפנים מחזק אותה, כפלטפורמה לרשויות המקומיות

שיר רבינוביץ':  היא מקבל תקציבים מכלל משרדי הממשלה, וחוזרת כהשקעה לתושב

שיר רבינוביץ':  אם זה בחינוך, שהיא דיברה עליו, ואני כל כך מסכימה עם זה, האשכולות מקדמים חינוך ב-STEM כבר מהגיל הרך

שיר רבינוביץ':  הם לוקחים את מנוע הצמיחה האזורי, לדוגמא, ה-Med Tech או ה-Food Tech, שאפיינו בקריית שמונה, וכבר בחינוך לגיל הרך ובמוסדות הלימוד – צריכים להטמיע מסלולים שישאירו אותם, כדי שהתושבים יוכלו לספר לעצמם את הסיפור שלהם, את הזהות המקומית והאזורית שלהם, ולהישאר בתוך המרחב

שיר רבינוביץ':  זה מתחבר גם למעגלי תעסוקה, וזו פלטפורמה שחשוב להכיר

יסמין פרידמן: אני מתנצלת – אני חייבת להמשיך לוועדה נוספת

יסמין פרידמן:  מי שצריך – אני זמינה

מיכאל ביטון: תודה, יסמין, שהיית כאן

מיכאל ביטון:  גילי בר, בבקשה

גילי בר: צוהריים טובים

גילי בר:  גילי בר, מנהלת תכניות הצוערים של השלטון המקומי, מיזם משותף של משרד הפנים עם עמותת שותפויות אדמונד דה-רוטשילד; משמע, החברה האזרחית

גילי בר:  העמותה שמה לעצמה את ההשקעה בהון האנושי: לקחת צעירים וצעירות עם זיקה לפריפריה, או מהפריפריה, כדי להוביל שינוי ולפעול ביחד לצמצום פערים חברתיים-כלכליים, ולעורר מנהיגות

גילי בר:       אני נולדתי, גדלתי עדיין גרה ביוקנעם, ומגדלת את בנותיי ביוקנעם, עם הנרטיב המקומי

גילי בר:  אני מאוד שמחה על זה, ואני יודעת מה המחיר של זה

גילי בר:  אני חושבת שמה שהן מקבלות מזה זה ערך מוסף שאני לא בטוחה שאפשר לקבל בהרבה מקומות, אז אני גאה בזה

גילי בר:      תכניות הצוערים – אני חוזרת רגע לבסיס של זה – הן תכניות שנועדו לשפר את השלטון המקומי, להכניס הון אנושי איכותי, צעיר ומגוון מאוד, שיבוא מבחוץ וייכנס

גילי בר:  כלומר, להביא את המקצועיות לאנשים שאכפת להם, שרוצים ומדברים שליחות, שהרבה פעמים חוזרים חזרה לבית שלהם ממקום מקצועי, ולא ממקום פוליטי, כדי לעשות למען האנשים והתושבים ממקום של משרת ציבור

גילי בר:  הם עוברים הכשרה של כשנתיים, שבמהלכה מדברים המון על פריפריה; על מהו משרת ציבור; מהו מקצוען; מהו מוביל שינוי, ואיך אתה עושה את הכל בשיתופי פעולה, ובצורה הכי צנועה שאפשר, כדי להעריך את מה שאתה מקבל מסביבך

גילי בר:      החבר'ה שלנו הולכים אחר כך להשמה בתוך הרשויות המקומיות – פריפריה חברתית וגאוגרפית, ברשויות הכי מאתגרות שיש; 1-5

גילי בר:  אלה חבר'ה צעירים

גילי בר:  אנחנו מבינים שבלקחת את האנשים הכי מגוונים שיש, לבנות קבוצה שההכשרה שלה נעשית ביחד, כשכולם יושבים מסביב לשולחן ולכולם יש מקום – רק כך אפשר לבנות איזו שהיא מדיניות ולהוביל איזה שהוא שינוי

מיכאל ביטון: תודה

מיכאל ביטון:  הצוערים לשלטון המקומי הם אחד הפרויקטים ששינו את פניו של ההון האנושי ברשויות המקומיות

גילי בר: נכון

גילי בר:  ואנחנו מוקירים לך תודה

מיכאל ביטון: אני זכיתי לקבל את הראשונים בירוחם

מיכאל ביטון:  מתוך כ-30 בארץ – ארבעה הגיעו לירוחם

מיכאל ביטון:  הם עשו דברים גדולים, ומאז מגיעים עוד

גילי בר: נכון

גילי בר:  אתה מודל לחיקוי בשביל הצוערים שלנו

מיכאל ביטון: תודה

מיכאל ביטון:  אפיק שניר, יושב ראש התאחדות הסטודנטים

אפיק שניר: שלום לכולם, קוראים לי אפיק שניר

אפיק שניר:  אני יו"ר אגודת הסטודנטים והסטודנטיות של המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון

אפיק שניר:  בתור סטודנטים, באר שבע עונה כמעט על כל הדרישות

אפיק שניר:  החיים הסטודנטיאליים הם מאוד כיפיים, והמחייה זולה יחסית למרכז הארץ, אבל כשמתחילים החיים האמיתיים, ואנחנו צריכים לצאת ולחפש עבודה – מתחילות הבעיות

אפיק שניר:  ההיצע התעסוקתי לא רחב; לא עבור סטודנט ולא עבור בוגר של אחד המוסדות בעיר

אפיק שניר:  למרות פארק היי טק שהוקם לאחרונה בעיר – יש בו דרישה מאוד מצומצמת של עובדים, ואין הרבה מגוון תעסוקתי

אפיק שניר:      בנוסף, גם התחבורה הציבורית, המקשרת בין באר שבע למרכז הארץ, לא מספיק טובה

אפיק שניר:  בתור סטודנט בשנה ג' בהנדסת חשמל – אני תכף מתחיל את השנה הרביעית – שגר בבאר שבע, אני אחפש עבודה, כדי לצבור ניסיון תעסוקתי

אפיק שניר:  אני אשלח קורות חיים, ומה לדעתכם יקרה? רוב המשרות הן במרכז הארץ, בצפון הארץ או בשפלה

אפיק שניר:  בבאר שבע – כמעט ואין לנו משרות

אפיק שניר:  גם אם אני ארצה לנסוע באוטובוס, או ברכב פרטי, לעבודות במרכז – יש פקקים

אפיק שניר:  אם אני ארצה לעלות על רכבת – מי כמוכם יודעים כמה ביטולי רכבות יש, ומה קורה ברחבי הארץ - - -     

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מגיעה לעבודה, לפעמים, בתוך שלוש וחצי שעות

אפיק שניר: כן, אבל לכם בכנסת יש העדפה לעומת מקומות עבודה

אפיק שניר:  אין מקום עבודה שאני יכול לאחר אליו בשלוש וחצי שעות

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נכון

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  זה בלתי אפשרי

אפיק שניר: זה בלתי אפשרי

אפיק שניר:  רכבות לא זמינות, לא עובדות בסופ"ש או כמעט בכלל, ויש מלא ביטולים

אפיק שניר:  אני הייתי רוצה לבקש, אם אפשר – אני לא יודע אם זה קשור, או איך אפשר לעשות את זה – לדאוג לתחבורה ציבורית נגישה לסטודנטים בארץ, וגם לא רק לסטודנטים; לכאלה שרוצים לעבוד במרכז ולשמור על המגורים בעיר

מיכאל ביטון: ניהלתי מאבק על התחבורה הציבורית, כולל המחיר לסטודנטים

מיכאל ביטון:  אני מקווה שהשרה החדשה תהיה יותר - - -     

טטיאנה (טניה) מזרסקי: קשובה

אפיק שניר: כולנו מקווים

מיכאל ביטון: היא אומרת שהיא תתקן חלק מהרפורמה של התחבורה הציבורית

אפיק שניר: אני מקווה, כמו שאמר פה חברי מתל חי, שיהיו לנו יותר אופציות למקומות תעסוקה בעיר, כדי לשמור על המגורים בפריפריה ולא לעבור למרכז הארץ, וגם שהתחבורה הציבורית תהיה יותר טובה

מיכאל ביטון: אתה צודק שבאזור הגליל העליון המשבר הוא יותר גדול, ברמה התעסוקתית

מיכאל ביטון:  צריך לזכור שבנגב, ממש, חסרים עובדים סוציאליים; פסיכולוגים; מהנדסי חשמל; מהנדסי מכונות; קלינאי תקשורת; מרפאים בעיסוק; עיבוד שבבים

מיכאל ביטון:  בקיצור, מה שאני מנסה להגיד - - -     

מור הובר: חסרות משרות, אבל המשרות הן לא לצעירים

מור הובר:  אנחנו באים לדבר על תעסוקה של צעירים, אז צריך לזכור - - -     

מיכאל ביטון: למה? אם אתה סטודנט ולמדת הנדסה?     

מור הובר: אם אני סטודנט; אבל אם סיימתי את הלימודים ואני רוצה להשתלב? היום, חבר'ה צעירים מחפשים מקומות עבודה גם עם אפיק התפתחות מקצועי

מור הובר:  כלומר, הם ייכנסו לתעשייה ותהיה להם עבודה עם משכורת סבבה לשנתיים, ואז - - -     

מיכאל ביטון: אם אתה מהנדס חשמל בים המלח או בפוספטים – אתה מגיע למשכורת של עשרות אלפי שקלים תוך עשר שנים

מיכאל ביטון:  הוא מתחיל מאיפה שכולם מתחילים; אני התחלתי מ-4,000 ₪, בתור מדריך בחברה להגנת הטבע

אמיל חביבי: אבל האלטרנטיבות שיש באזור מרכז הן הרבה יותר - - -     

מיכאל ביטון: מה שאני מנסה להגיד זה שהסיסמה: "בכל התחומים – אין עבודה בנגב" – היא לא נכונה

מיכאל ביטון:  בהייטק זה נכון, אבל מהנדסי חשמל ומכונות – חסרים בנגב

מור הובר: אבל הם לא עונים על חיים של צעירים

מור הובר:  צעיר רוצה לעבוד במקום שבו תהיה לו התפתחות מקצועית ומימוש - - -     

מיכאל ביטון: אני התייחסתי לעבודה; אני מדבר על מחסור במקומות עבודה

מור הובר: אבל זה בא ביחד

מיכאל ביטון: אז אני תיקנתי אותו, ואמרתי שבחלק מהתחומים – יש עבודה

מיכאל ביטון:  עוד בעיות – דיברנו עליהן

מיכאל ביטון:  יש מקצועות שחסרים בנגב

מיכאל ביטון:  קלינאית תקשורת, או מרפאה בעיסוק, מרוויחה טוב בנגב, כי אין

מיכאל ביטון:  חסר רופא בנגב, אז יתנו לו משכורת

מיכאל ביטון:  יתנו לו לעבוד גם בערב; יתנו לו משכורת כפולה

מיכאל ביטון:  הייטק – אין מספיק בנגב

מיכאל ביטון:  אין מספיק הזדמנויות לצעירים בנגב בהייטק

מיכאל ביטון:  צריך לדייק את הטענה

מיכאל ביטון:       מורן כהנא, קשרי ממשל, תנועת "תרבות"

מתן כהנא: שלום

מתן כהנא:  אני אתייחס לעוד תחום ולמקצועות שהמחסור שלהם מאוד ניכר בנגב והגליל, מבחינת תעסוקה: תחום התרבות והמקצועות היצירתיים

מתן כהנא:  אני עשיתי את המסלול ההפוך: במקור, אני מתל אביב, וגרה בעפולה מזה 15 שנה

מתן כהנא:  אני עונה, בערך, להגדרה של צעירים – אני על הגבול – כבר בת 36, אבל בכל זאת, עשיתי את התקופה שלי, כצעירה, בעפולה

מתן כהנא:       מה שתנועת תרבות עושה זה ליישב אומנים בגליל, ולקדם את זה שצעירים אומנים, אנשי תרבות ואנשי התעשיות היצירתיות יישארו בנגב ובגליל, דרך מנופי צמיחה שאנחנו מפתחים

מתן כהנא:  ברגע שהתחום הזה לא מפותח בנגב ובגליל – הנגב והגליל מפסידים פעמיים: הפעם השנייה היא במה שנקרא: "תחושת המקום"

מתן כהנא:  יש מחקרים שמראים שאנשים באים לגור במקום שהדבר המרכזי שהם מחפשים בו היא תחושת מקום

מתן כהנא:  מה שמייצר אותה היא תרבות, מורשת, ביטוי עצמי – שאנשים יכולים לבטא את עצמם; כל תחושת השייכות הזו

מתן כהנא:  התחום הזה נעדר באזורים האלה

מתן כהנא:  צעירים עוזבים אותו כי אין להם יכולת להתפרנס ממנו, ולהשקיע בו את עצמם ואת היכולות שלהם, בנגב ובגליל, והם עוזבים לתל אביב

מתן כהנא:      דבר שני, לפי מחקרים, התחום של מקצועות יצירתיים, במובן התעסוקתי והכלכלי – וגם לרובי נתנזון יש מחקר משמעותי בסיפור הזה – הולך להיות הרבה יותר משמעותי לכלכלה הישראלית

מתן כהנא:  הולכים להיות בו תמריצים הרבה יותר גדולים ותשלומים יותר מתגמלים לעובדים, והוא הולך להגדיל את הפריון

מתן כהנא:  אנחנו לא משקיעים בנגב ובגליל, וממשיכים להשקיע רק במרכז

מתן כהנא:  צריך להביא תמריצים כדי לעודד את התחום הזה גם בנגב ובגליל

מתן כהנא:       אגב, זה עבד בחולון

מתן כהנא:  יש מחקר שמראה שבזכות כך שחולון הקימה את התחום הזה, עם המדע-טק, המוזיאונים וכו', זה משנה את התמונה

מתן כהנא:  אפשר לראות את התזוזה של אנשים ומשפחות שמתגוררים שם

מתן כהנא:  אפשר להגיד שזה ליד תל אביב, אבל כשבוחנים את זה לעומת בת ים, ראשון או יישובים אחרים בפאתי תל אביב – אין את אותן התוצאות

מתן כהנא:  זה אומר, בהכרח, שזה קשור למהלך הזה, של המקצועות היצירתיים בחולון, ולהשקעה בתחום התרבות

מיכאל ביטון: יש זיקה בין צעירים, פנאי וקהילה לבין תרבות

מיכאל ביטון:  כשאתה יזם תרבותי, מכל הסוגים, כולל פנאי – זה מעודד הגעה של צעירים

מתן כהנא: נכון

מתן כהנא:  ואפשר לראות שבמחוז תל אביב יש פי שלוש השקעה בתחום הזה לעומת הנגב והגליל

מיכאל ביטון: יש להם גם כסף פנוי

מיכאל ביטון:  גם הכסף התרבותי הממשלתי יכול להתחלק קצת שונה

מתן כהנא: בדיוק

מתן כהנא:  גם לממשלה יש פה תפקיד, כי בכל תכנית ממשלתית שהייתה עד כה – עלו פה גם תכניות לפי מגזרים: לחברה הערבית, הדרוזית או הבדואית, תכניות של הצפון – לא התייחסו לתחום של התרבות והמקצועות היצירתיים

מתן כהנא:  תמיד מתעסקים בתחומים חשובים לא פחות, של בריאות, תעסוקה, חקלאות וכו', אבל תמיד מתעלמים מהתחום הזה ומפספסים את פוטנציאל הצמיחה שיש לו

מיכאל ביטון: תודה רבה

מיכאל ביטון:  דורית פרטובי, דיקן הסטודנטים בצפת

דורית פרטובי: נכון

דורית פרטובי:  אני אקצר ולא אפרט את כל הדברים שאנחנו עושים

דורית פרטובי:  אני רוצה לגשת לבקשות הקונקרטיות, אבל אני כן אציין שאין מחלוקת פה לגבי מקומם של המוסדות להשכלה גבוהה בחיזוק של הפריפריה והישארותם של התושבים, או הבנים הצעירים, וגם בהגירה חיובית – להביא צעירים מבחוץ אל תוך האזור הזה

דורית פרטובי:       	אני מתחברת פה להמון דברים

דורית פרטובי:  יש השלכות, בללמד בפריפריה, שנוגעות לתקצוב

דורית פרטובי:  אני יכולה לחלוק על הבחור הצעיר מתל חי: אני בטוחה שצריך אוניברסיטה בגליל

דורית פרטובי:  גבולות הגליל פורצים את תל חי ואת קריית שמונה

דורית פרטובי:  הראייה צריכה להיות קצת אחרת

דורית פרטובי:  לגבי איפה ואיך – זה נמצא כרגע בדיון

דורית פרטובי:  אני חושבת שזה כבר עלה מחדש על שולחן הממשלה

מיכאל ביטון: אצלך, אגב, לומדים הסטודנטים לרפואה?     

דורית פרטובי: זה שייך לאוניברסיטת בר אילן ונמצא בצפת

מיכאל ביטון: אבל הם מתארחים אצלכם, פיזית?     

דורית פרטובי: הם נמצאים בתוך מבנים ששייכים לאוניברסיטת בר אילן

דורית פרטובי:  אנחנו, כמכללה, לא יכולים לקיים לימודי רפואה כשאין אצלנו תארי דוקטור

דורית פרטובי:       יש לי שתי בקשות, האחת מיידית: שמעתי שיש איזו שהיא החלטה לשנות את המתווה של המלגה "לומדים בפריפריה"

מיכאל ביטון: איזה משרד?     

דורית פרטובי: משרד החינוך

דורית פרטובי:  זוהי מלגה שניתנה לסטודנטים מהפריפריה שלומדים בחוץ, או לסטודנטים מבחוץ שבאים ללמוד בפריפריה

מיכאל ביטון: תיקנו את זה

מיכאל ביטון:  מהו הדבר השני?     

דורית פרטובי: המוסדות האקדמיים, לפחות בגליל, או המוסד שאני מייצגת, כבר מזמן הבינו שהאחריות שלהם היא לא רק אחריות אקדמית, אלא גם אחריות חברתית

דורית פרטובי:  לכן, נעשים הרבה פרויקטים

דורית פרטובי:  תמיד הנשיא שלנו אומר: "הסטודנט שיוצא מהמכללה מקבל שתי תעודות: תעודה מקצועית-אקדמית ותעודה ערכית-חברתית"

מיכאל ביטון: מי זה הנשיא?     

דורית פרטובי: פרופ' אהרון קלרמן

מיכאל ביטון: טוב

מיכאל ביטון:  כל האומר דבר בשם אומרו

דורית פרטובי: אני חושבת שיש לנו את היכולת, ואנחנו גם עושים דברים שהם מעבר ללימודים האקדמיים: של החיבור למקום; של היכרות עם אנשים; עם פרויקטים; עם דברים טובים שנעשים באזור

דורית פרטובי:  נמצאת פה המנכ"לית של אחד מהם – הקמת קהילות סטודנטים

דורית פרטובי:  אני הייתי שמחה אם היו יוצאים יותר קולות קוראים אל המוסדות לפרויקטים שמהדקים את הקשר בין הסטודנטים, או הצעירים, אל הצעירה

מיכאל ביטון: יש בצפת קהילות צעירות שהגישו למרכזים של נגב-גליל? מי נותן כספים?     

דורית פרטובי: המועצה להשכלה גבוהה

מיכאל ביטון: יש גם בממשלה

מיכאל ביטון:  עדיאל, מי נותן כסף לקהילות צעירות? החקלאות?     

דורית פרטובי: לא

דורית פרטובי:  החקלאות נותנת כסף לגרעינים שהם לא של סטודנטים

דורית פרטובי:  אנחנו ניסינו להגיש, ואמרו לנו שזה לא עובד במוסדות

מיכאל ביטון: האם בצפת יש גרעינים כאלה?     

דורית פרטובי: יש גרעין ששייך לציבור הדתי-לאומי – הגרעין התורני

מיכאל ביטון: אז למה שלא תקימו עוד קבוצות?     

דורית פרטובי: אלה שני דברים שונים לחלוטין

דורית פרטובי:  אלה, פחות או יותר, שני הדברים שרציתי לומר

מיכאל ביטון: תודה רבה לך

מיכאל ביטון:  יואב פינטו, כפר הצעירים "קדמא"

יואב פינטו: שלום לכולם, צוהריים טובים

יואב פינטו:  תודה רבה לחברי הוועדה שמנהלים את הדיון הזה, ותודה על ההזדמנות להשתתף בשיח המשמעותי הזה

יואב פינטו:  לי קוראים יואב פינטו, אני אחראי כפרי הצעירים של קדמא

יואב פינטו:  בן 21, במקור ממבשרת ציון, ועברתי לגור בקיבוץ סופה במועצה האזורית אשכול

יואב פינטו:  עברתי לגור שם מכיוון שהציונות והחלוציות לא נגמרה, ויש לנו עוד הרבה לשנות ולהשפיע

יואב פינטו:       כחלק מקדמא, אנחנו תומכים באזורים בעלי עדיפות לאומית ומאוימים ביטחונית

יואב פינטו:  אנחנו מבינים שהבעיה העיקרית היא שצעירים עוזבים, ומה שקורה, כשצעירים עוזבים, זה שיש חוסר במשרות, בחוסר תקנים של חינוך, שחבר'ה פשוט לא מגיעים ולא תופסים את המשרות, בחינוך ובחקלאות

יואב פינטו:  זה מייצר ריק מאוד גדול שמקשה על התושבים שחיים שם, וזהו, בדיוק, הצורך שאנחנו באים לענות עליו

יואב פינטו:      אני מדבר על אוכלוסיית גילאים של חיילים משוחררים

יואב פינטו:  אנחנו מבינים שלחיילים משוחררים, אחרי הצבא, יש להם את התקופה שבה הם מחפשים את עצמם, ורוצים, גם כך, לצאת מהבית – לעבור לאיזו קהילה של צעירים או לאזור עם קצת יותר הרפתקאות

מיכאל ביטון: אתה גר בסופה?     

יואב פינטו: אני גר בסופה

מיכאל ביטון: ואתה סטודנט?     

יואב פינטו: אני לא סטודנט

יואב פינטו:  אני חייל משוחרר

מיכאל ביטון: ואתה תהיה סטודנט?     

יואב פינטו: אני אהיה סטודנט, בעתיד

מיכאל ביטון: אתה עובד במשהו עכשיו?     

יואב פינטו: אני עובד בקדמא, ובחינוך; אני מדריך בלתי פורמלי במושב תלמי יוסף

מיכאל ביטון: כמה כמוך יש בסופה?     

יואב פינטו: כרגע אנחנו 12 – ששה בחינוך וששה בחקלאות

יואב פינטו:  אנחנו תופסים ששה מושבים - - -     

מיכאל ביטון: לא כולם סטודנטים?     

יואב פינטו: לא

יואב פינטו:  אף אחד לא סטודנט; כולם חיילים משוחררים

יואב פינטו:  בעצם, כל המטרה של המודל הזה היא להבין שיש את הכוח הזה, של הצעירים, ולנצל אותו לעשיית דברים משמעותיים, פה במדינה, ולפיתוח הגבולות

מיכאל ביטון: יש עוד יישובים, בעוטף עזה, שאתם ממוקדים בהם, חוץ מסופה?     

יואב פינטו: אנחנו מתפרסים על שישה מושבים באזור

מיכאל ביטון: היו שם גרעיני חיילים

מיכאל ביטון:  זה קיים, או שכבר לא קיים?     

יואב פינטו: אנחנו התפתחות של גרעיני החיילים

מיכאל ביטון: יש שם גם מכינה

מיכאל ביטון:  אתם משתפים איתה פעולה?     

יואב פינטו: כן

יואב פינטו:  ממש בקרוב

יואב פינטו:  כחלק מכפרי הצעירים, אנחנו עושים פרויקטים שמפתחים את הקיבוץ עצמו ואת המועצה

יואב פינטו:  אנחנו מבינים שצעירים הם אלה שמושכים צעירים

מיכאל ביטון: איפה גדלת?     

יואב פינטו: אני גדלתי במבשרת ציון

מיכאל ביטון: ולמה קיבלת את ההחלטה הזו, ללכת לסופה?     

יואב פינטו: אני הגעתי דרך גרעיני החיילים שהיו, באותה התקופה, והייתי בכל התהליך, גם אחרי שהם התפרקו

יואב פינטו:  ברגע שהגרעינים התפרקו – החלטנו לצאת באיזה משהו קצת שונה, שזה לא לעשות גרעיני חיילים, אלא כפרי צעירים, כי הבנו את המשמעות שיש לדבר הזה

מיכאל ביטון: תודה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מתנצלת – אני חייבת לעזוב

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  בהצלחה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  נעזור במה שנוכל

מיכאל ביטון: תודה לטטיאנה, שניהלה אתכם ביד רמה, כמו תמיד

מיכאל ביטון:  עירית פוגל, תיאטרון פרינג'

ד"ר עירית פוגל: אני רק יכולה לציין שמשרד התרבות עם פניו לפריפריה כבר שנים רבות

ד"ר עירית פוגל:  בכל מבחני התמיכה יש עדיפות ותמריץ לפעילות עבור מוסדות, צעירים ויוצרים שבאים מהפריפריה

ד"ר עירית פוגל:  אנחנו קשובים לכל רשות, או לכל גוף, שמבקש לקום ולהתחיל לפעול בפריפריה, בכל התחומים, בין אם זה תיאטרון, מוזיקה או מחול

ד"ר עירית פוגל:  את ציינת מקודם את צפת, אז לדוגמא, בשנה שעברה, בית ספר למוזיקה מזרחית שקם בצפת, "מאקאמת" – קיבל תמיכה ממשרד התרבות

ד"ר עירית פוגל:  גם גרעין הפרינג' בבאר שבע קם באמצעות החלטת ממשלה על הקמת גרעיני תרבות

מיכאל ביטון: ההחלטה הזו ממשיכה? יש עדיין כסף לגרעיני תרבות?     

ד"ר עירית פוגל: לא

מיכאל ביטון: למה לא? איך?     

ד"ר עירית פוגל: ההחלטה הייתה משנת 2011 או 2012 ועד 2017

ד"ר עירית פוגל:  לא הצלחנו - - -     

מיכאל ביטון: למה שלא תקימי החלטה כזו? יש לך את תנועת תרבות; יש לך חבר'ה שהלכו לאילות; יש חבר'ה שעושים תרבות בצפון

מיכאל ביטון:  למה לא להקים את ההחלטה הזו?     

ד"ר עירית פוגל: בשמחה

מיכאל ביטון: את יכולה לבחון את זה? לעבוד עם תנועת תרבות בדבר?     

ד"ר עירית פוגל: אני יכולה לבחון

ד"ר עירית פוגל:  אבל לעומת זאת, סייענו מאוד לתיאטרון אלעד, שנכנס השנה לתמיכה - - -     

מיכאל ביטון: נכון

מיכאל ביטון:  תיאטרון אלעד זה דוגמא של חבר'ה תל אביביים שעברו לאילות

מיכאל ביטון:  אנחנו רוצים את הקונספט הזה, שבזכות כספי תרבות – קהילה מתיישבת במרחב

מיכאל ביטון:  זה חשוב מאוד לחדש את זה

מיכאל ביטון:  תגידי למיקי זוהר

מיכאל ביטון:  הוא יקשיב

מיכאל ביטון:  מיקי זוהר היה יושב ראש הוועדה לצדק חלוקתי

מיכאל ביטון:  הוא הביא את המושג הזה אל הכנסת, אז הוא יודע מה צריך לעשות

מיכאל ביטון:  הוא גם איש הנגב

מיכאל ביטון:  תודה רבה לך

מיכאל ביטון:       עמית גרשון, אוניברסיטת תל אביב, סטודנט

עמית גרשון: אהלן

עמית גרשון:  תודה על הקשב, ותודה על הזכות לדבר פה

עמית גרשון:  אני בא מהאקדמיה

עמית גרשון:  אני בן 26, אני גר בחיפה ולומד באוניברסיטת תל אביב

עמית גרשון:  היום, המטרות של האקדמיה, כמו שגם אמר נציג המל"ג, שלצערי יצא, הן הוראה ומחקר, כשבפועל, אנשים הולכים לאוניברסיטה כדי לקבל את הכישורים הרלוונטיים, הפרקטיים, כדי שהם יוכלו לעבוד בהמשך

עמית גרשון:  יש מאמצים היום, באוניברסיטה, לעשות איזה שהם רכיבים מעשיים או איזה שהן התמחויות, כדי לנסות ולגרום לדברים האלה לקרות

עמית גרשון:  אלה דברים שלוקחים זמן, וכיום, גם אין לזה יותר מדי ביקוש

עמית גרשון:      כחלק מהתפקיד שלי, כסטודנט, אני גם נשיא מועדון Taumoon – מודל האו"ם של אוניברסיטת תל אביב, מועדון הדיפלומטיה הכי גדול במזרח התיכון, שבו אנחנו מלמדים את הסטודנטים כלים פרקטיים – לא רק מתחום הדיפלומטיה, אלא גם אנגלית, ניהול משא ומתן, יחסים בין-לאומיים, וזה מועדון שהוא גם חברתי וגם מקצועי

עמית גרשון:  אנשים מגיעים אליו, מראש, עם איזו שהיא תשוקה למקצוע שהם רוצים לעשות, ומתגבשת ביחד איזו שהיא קהילה

עמית גרשון:      אני חושב שהמודל הזה נפוץ יותר באוניברסיטאות במרכז

עמית גרשון:  אני חושב שאם אנחנו מדברים על ליצור קהילה, זה יכול להגיע גם מאיזה שהוא שילוב של הפן המקצועי והחברתי

עמית גרשון:  זה מודל שיכול לעבוד טוב מאוד, לדעתי, באוניברסיטאות ובמכללות בנגב ובגליל

עמית גרשון:  בגלל שאנחנו הגדולים ביותר, ועם הידע הגדול ביותר על סוג מועדונים כאלה – אנחנו מאוד נשמח לעשות איתכם שיתופי פעולה כדי לקדם את זה גם באוניברסיטאות אחרות

עמית גרשון:       דבר שני, רציתי לדבר על העניין של משרות סטודנט בשירות הציבורי

עמית גרשון:  גם לי יצא להיות במשרד סטודנט, במשרד החקלאות

עמית גרשון:  לצערי, התוצאה היא הפוכה ממה שמנסים להגיע אליו

עמית גרשון:  הם רוצים להביא אנשים שיש להם את המוטיבציה, את הכישורים ואת ה-Multitasking לעשות דברים במהלך התואר, ולעבוד עבור השירות הציבורי

עמית גרשון:  בפועל, התנאים של שכר מינימום לא באמת מאפשרים את זה

עמית גרשון:  אנשים צריכים לג'נגל בין עבודות, ובסוף, מי שרוצים שיישאר בעתיד בשירות הציבורי – לא נשאר, ומוצא את התנאים האלה במקומות אחרים

עמית גרשון:  אני חושב שיש פה פספוס של כוח אדם מצוין, שמתבזבז במשרות הסטודנט, ואני חושב שיש מקום להעלות את השכר ואת התנאים למשרות הסטודנט

מיכאל ביטון: בגלל זה אנחנו רוצים לקדם את צוערים בשירות המדינה

מיכאל ביטון:  שם אתה יכול להיטיב טיפה יותר, במסלול שיעטוף אותך טוב יותר

עמית גרשון: אלה סטודנטים לתואר ראשון?     

מיכאל ביטון: תואר ראשון ושני

מיכאל ביטון:  ראוי שכשאתה מלווה את הסטודנטים בתכנית עם חיבור וקהילתיות, עם מלגה ועם התחייבות להעסקה עתידית, במשכורת של עובד מדינה או של עובד רשות מקומית – אתה עושה את כל החבילה הזו

ניסים בן דוד: אתה צודק

ניסים בן דוד:  אני יודע שבשנים האחרונות יש קושי, ויש הרבה תקנים

ניסים בן דוד:  אולי צריך לעשות איזה שהוא - - -     

מיכאל ביטון: זה קשה

מיכאל ביטון:  אדם שהוא בוגר 8200, הולך לשוק הפרטי, ובלי תעודה – הוא מביא 20,000-30,000 ₪

מיכאל ביטון:  אדם שרוצה לעבוד בשירות ציבורי – הוא בוחר להרוויח פחות

מיכאל ביטון:  זה קשה, אני יודע, אבל - - -     

מור הובר: ופה המקום להבטיח את האופק התעסוקתי; לא רק במשרת כניסה

מור הובר:  אם אנחנו רוצים לתת מענה לצעירים, אנחנו צריכים להבטיח להם, מראש, גם את הכניסה וגם את - - -

מיכאל ביטון: צעיר שיתמיד ברשות מקומית ולא יישבר, במשך חמש עד עשר שנים, יגיע למשכורת של 12,000-15,000 ₪

קריאה: מה זה 12,000-15,000 ₪?      

מיכאל ביטון: אני גידלתי חמישה ילדים עם המחיר הזה

קריאה: אבל אלה זמנים אחרים

מיכאל ביטון: עברתי שבע שנים ב-4,000 ₪, ושבע שנים ב-12,000 ₪

קריאה: היום זה בלתי אפשרי

עדיאל אלגי: בגלל זה חייבים להבטיח את החבילה הכוללת

מיכאל ביטון: השירות הציבורי יתקשה לשלם את השכר הגבוה

מיכאל ביטון:  חלק באים כי יש להם תשוקה, כי הם מסורים לנושא, והם יודעים שהם ירוויחו פחות

מור הובר: אתה לא צריך להשוות, אבל אתה צריך להתקרב, כי באים בעקבות התשוקה ועוזבים בגלל הכסף והתנאים

מור הובר:  זה נכון לגבי השירות הציבורי, וזה נכון לגבי משרד - - -     

מיכאל ביטון: אני גם ראיתי הפוך: ראיתי אנשי הייטק שבאו - - -     

עדיאל אלגי: מיכאל, בגלל זה צריך להבטיח את החבילה הכוללת

עדיאל אלגי:  זה לא מספיק לדאוג להם לעבודה

עדיאל אלגי:  צריך לדאוג להם לדיור, כמו שהצגתי מקודם; צריך לדאוג להם לחיי קהילה; צריך לבנות להם תכנית מסודרת וכוללת, שיש לה טווח ארוך, ואז הם יגיעו אליה בגלל המשרה הראשונה – ויישארו בגלל החברים

מיכאל ביטון: במחקרים, אדם מוכן להרוויח 20%-30% פחות, ובלבד שיש לו יחס טוב בעבודה, עבודת צוות ומנטור

עדיאל אלגי: תראה מה אתה עשית בקהילה בירוחם

מיכאל ביטון: תודה לך

עמית גרשון: אז אפשר רק לסכם? רק רציתי להגיד שאם אנחנו רוצים לעשות הכשרה מקצועית – זה לא חייב לעבור דרך הצד הפדגוגי

עמית גרשון:  אפשר ללכת ישירות לסטודנטים שיוזמים, סטודנטים בשביל סטודנטים, שאוהבים תחומים מסוימים ומכשירים אחד את השני לשוק התעסוקה

עמית גרשון:  זהו מודל שקיים ועובד

עמית גרשון:  יש לנו שיעורים מצוינים של השתלבות בשוק התעסוקה

עמית גרשון:  זהו רעיון שכדאי שתיקחו לתשומת ליבכם

עמית גרשון:  אני, באוניברסיטת תל אביב, אבל זה יכול לעבוד כמודל, לדעתי, בהרבה מאוד מקומות

מיכאל ביטון: קודם כל, העשייה שלך לשותפות, לנתינת הידע וליצירת רשת בין צעירים במדינה – זה העתיד

מיכאל ביטון:  לחלוק, לדבר ולשתף

מיכאל ביטון:  תודה רבה

עמית גרשון: תודה לכם

מיכאל ביטון: שרון אביס, מנכ"לית קהילות צעירים תוצרת הארץ, בבקשה

שרון אביס: שלום

שרון אביס:  תודה רבה על ההזדמנות לדבר

שרון אביס:  הוזכרנו פה, לדעתי, בערך כארבע פעמים היום, בשמחה גדולה, עם הרבה שותפים וחברים לדרך

שרון אביס:  אנחנו בונים קהילות צעירים ברחבי הפריפריה הגיאו-חברתית בישראל

שרון אביס:  אנחנו פועלים היום בכ-15 יישובים, שמתוכם כ-12 הם בנגב ובגליל, וכ-1,100 חברי וחברות קהילות צעירים בארץ

שרון אביס:  יש לנו תכנית סטודנטיאלית מאוד גדולה

שרון אביס:  השותפים שלנו הם הסטודנטים, מל"ג, כמובן, רשויות מקומיות ומרכזי צעירים

שרון אביס:  החזון שלנו הוא לבנות מרכזי צעירים פועמים, במה שאנחנו מזהים כערי העתיד של ישראל

שרון אביס:  אלה הם צעירים שבונים במו ידיהם את העתיד, ואפילו את ההווה, של עצמם

שרון אביס:  אלה משפחות צעירות, אחר כך

שרון אביס:       דיברת, מיכאל, גם על תקנת ההתיישבות וגם על המל"ג

שרון אביס:  אנחנו פועלים בכל הזירות כדי להצליח ולקדם, כי אני מאוד מאמינה שמה שמשאיר צעירים, בסופו של דבר – וכולכם דיברתם על כך – זו הקהילתיות

שרון אביס:  זו התחושה שיש חבורת חברים, שאיתם צועדים בדרך, לאורך כל החיים

שרון אביס:  שאיתם יכולים לבנות, ואחר כך מקימים את המשפחות ביחד, והילדים גדלים ביחד

שרון אביס:  הגרעין הזה מצליח להחזיק אותם

שרון אביס:       היום, אנחנו פועלים רק ב-15 יישובים

שרון אביס:  יש עוד המון צעירים, בהמון מקומות אחרים, שאנחנו לא מצליחים להגיע אליהם

שרון אביס:  הבקשה שלנו היא: א', איך אנחנו ממשיכים את העשייה שלנו? בתקווה שהמל"ג ימשיך בתמיכה בנו – איך אנחנו יכולים להמשיך ולבסס את העשייה - - -      

מיכאל ביטון: למה זו תקווה?     

שרון אביס: כי כרגע המל"ג מדבר אחרת, - - - ריכוזים כבר יצא

שרון אביס:  אותנו זה מאוד מטריד

מיכאל ביטון: מהו היקף ההשקעה שלו?     

שרון אביס: כ-15 מיליון ₪ בשנה, שזה בעצם כל המלגות דרך המוסדות האקדמיים

מיכאל ביטון: ומשרדי ממשלה אחרים?     

שרון אביס: אין לנו אף תמיכה מאף משרד ממשלה אחר, חוץ מתקנת ההתיישבות, שבה אנחנו מגישים כבר לא את הקהילות הצעירות, אלא את הקהילות הקצת יותר בוגרות; אלה שסיימו את התואר

שרון אביס:  בתוצרת הארץ, כ-50% מחברי הקהילות הם בני המקום, וכ-50% הם חבר'ה שמחליטים לעבור ממקומות אחרים אל היישובים שאנחנו פועלים בהם, ואנחנו מדברים היום על כ-50% הישארות

שרון אביס:  אבל איך אנחנו מצליחים, לגרום לאחוזים גבוהים יותר של הישארות?      אנחנו, היום, עושים מדד של חמש שנים, אבל אני מסתכלת הרבה שנים קדימה

שרון אביס:  אני לאט-לאט רואה את חברי הקהילות שלנו מתברגים בשלטון המקומי ובמרכזי צעירים, מתיישבים על כל מיני כיסאות, והם אלה שמתחילים להשפיע

שרון אביס:  מבחינתי, זוהי הדרך שלהם לשנות את הסביבה, את התרבות ואת החינוך

שרון אביס:  הם שם, אבל כדי להבטיח את המפעל הקסום הזה, של צעירים שהציונות – כפי שדיבר פה החבר מקדמא – היא הדבר

שרון אביס:  הם בונים בעצמם, כמו שבנו ההורים שלי, כשהם הגיעו לארץ

שרון אביס:  הם בונים, בעצמם, את העתיד שלהם ואת ההווה שלהם, כי אם הם לא ייבנו – מי יבנה להם?     מדינת ישראל – אלה הם הצעירים שלה

שרון אביס:  אם אתם תדעו לעזור להם – זה מחזק את כולנו ביחד

שרון אביס:  זהו הדבר שצריך לעשות, אז אנחנו מבקשים

מיכאל ביטון: תודה רבה

אמיל חביבי: אני רוצה להתייחס אל הדברים האלה

אמיל חביבי:  יש המון ארגונים שפועלים, וכל אחד מהם עושה עבודת קודש

אמיל חביבי:  יש - - - החינוך, תכניות של - - - , ועוד משרדים שמדברים על הקהילה

אמיל חביבי:  לפי דעתי, הכנסת צריכה לראות את זה - - -      

מיכאל ביטון: אתה מטיל את זה על הכנסת, אבל ראוי שיהיה שולחן עגול, של ארגוני סטודנטים

שרון אביס: יש כמה שולחנות כאלה

מיכאל ביטון: הייתי שותף להקמה של שולחן עגול לקהילות צעירים, שח"ף, קהילות צעירות

אמיל חביבי: כל ארגון כזה נתמך על ידי משרד ממשלתי כזה או אחר

מיכאל ביטון: נכון

מיכאל ביטון:  אגב, אם ארגוני הסטודנטים יקימו ארגון גג, כמו איחוד כפרי הסטודנטים, או איחוד הקהילות הצעירות, שיחבר את כל העמותות - - -      

שרון אביס: יש

שרון אביס:  יש לנו את קואליציית "מקו"ם"

מיכאל ביטון: צריך - - - את השיח הפנימי

מיכאל ביטון:  זה נותן יותר כוח כשאתה בא מול הממשלה, לא ככפר סטודנטים או כעמותה אחת, אלא כעשר עמותות - - -     

מור הובר: יש ארגוני גג לכל תחום של צעירים

מור הובר:  יש את מקו"ם לקהילות צעירים; יש את התאחדות הסטודנטים לאיגודי סטודנטים; יש את רשת מרכזי הצעירים; יש את פורום ארגוני תעסוקה צעירים

מיכאל ביטון: יש ארגון גג לכפרי סטודנטים?     

שרון אביס: יש את מקו"ם – מועצת הקהילות המשימתיות

שרון אביס:  תוצרת הארץ חברה - - -     

מור הובר:   בסוף, כשאנחנו באים לעבוד מול משרדי ממשלה, אנחנו עובדים מול חמישה או שישה משרדי ממשלה

מור הובר:  כל פורום כזה, כל ארגון גג, כל קואליציה כזו, מוצאים את עצמם עובדים מול חמישה או שישה משרדים שעוסקים בצעירים

מיכאל ביטון: למה שהממשלה לא תחליט שרק משרד אחד מממן?      

ניסים בן דוד: צריכה להיות ועדה בין משרדית שקובעת

מיכאל ביטון: כשאתה עצמאי, ואתה יכול לפנות לחמישה משרדים – אתה תביא יותר כסף אם החוק יגיד שרק משרד אחד יכול לממן? אתה תקבל פחות

מור הובר: נכון, אבל כן צריכה להיות החלטת ממשלה שאומרת מה קורה בתחום הצעירים – בתעסוקה, בקהילה, בהשכלה – ומציבה אופק וחזון

מור הובר:  היום, יעדי התעסוקה הם יעדים לאוכלוסיות גיוון

מור הובר:  אין יעדי תעסוקה לצעירים, ואין יעדי תעסוקה לצעירים בפריפריה

מור הובר:  הכותרת של המפגש שלנו היום הוא: "גיוון תעסוקתי ושימור צעירים בנגב ובגליל", ובסוף – אין יעדים ממשלתיים לתעסוקה ולשימור של צעירים בנגב ובגליל, וזה משליך על הקצאת המשאבים ועל התכניות הממשלתיות

מיכאל ביטון: תודה רבה

מיכאל ביטון:  רצית להגיד משהו?     

יואב פינטו: כן

יואב פינטו:  בהקשר לכפרי הצעירים, כיום אנחנו נתמכים בתקנת צעירים בחקלאות ובתקנה של המועדפת של חוק הביטוח הלאומי

יואב פינטו:  אנחנו רוצים להכניס את החינוך לתוך הדבר הזה - - -     

מיכאל ביטון: יש לי הצעת חוק למועדפת בחינוך

מיכאל ביטון:  אני ישבתי עם קיש אתמול, והוא אומר שהאוצר נגד

יואב פינטו: למה?  << יור >> הצעת נ 

מיכאל ביטון: כי כל מועדפת עולה כסף

מיכאל ביטון:  אבל הצעת החוק שלי כבר מונחת – להרחיב את העבודה המועדפת לחינוך

מיכאל ביטון:  שתדע

יואב פינטו: מעולה

יואב פינטו:  תודה

ד"ר אופיר פינטו: מיכאל, אני רוצה להתייחס בבקשה

מיכאל ביטון: בבקשה

ד"ר אופיר פינטו: אופיר פינטו משירות התעסוקה

ד"ר אופיר פינטו:  אחת הפעולות שאנחנו עושים בשנתיים האחרונות היא בדיוק בשביל לפתור את הבעיה שאנחנו מדברים עליה פה, של להשאיר צעירים בפריפריה

ד"ר אופיר פינטו:  הקמנו את מיזם "Work It", יחד עם קרן רש"י

ד"ר אופיר פינטו:  אנחנו שותפים, יחד עם שיר ועם האשכולות הכלכליים

ד"ר אופיר פינטו:  גם אילנית הייתה שותפה לפעילות הזו בעבר

ד"ר אופיר פינטו:  למעשה, אנחנו דואגים לשים את כל השחקנים התעסוקתיים סביב שולחן אחד, ולדאוג שיהיו להם אנשים שיתאימו למשרות – בין אם זה מעסיקים, ויתאימו לתכניות התעסוקה שיש להם, ובעיקר – לפתור חסמים אחד עם השני

ד"ר אופיר פינטו:  אנחנו שותפים יחד עם הרשויות המקומיות - - - << יור >>      

מיכאל ביטון: אתה עובד ישירות מול כפרי הסטודנטים? הם יכולים לפנות אליך?     

ד"ר אופיר פינטו: הם יכולים, בהחלט, להצטרף לשולחנות שאנחנו מקימים

ד"ר אופיר פינטו:  אנחנו מזמינים את כולם להיות שם

ד"ר אופיר פינטו:  אלה פורומים שהם חלק מהפעילות שנעשית באשכולות הכלכליים - - -     

מיכאל ביטון: אבל עזוב

מיכאל ביטון:  אנחנו פה, אתה יודע, לכל אזרח קומונה יש את הנייד שלי

מיכאל ביטון:  תהיה זמין

מיכאל ביטון:  תן להם את הנייד, ושיעבדו מולך

ד"ר אופיר פינטו: בכיף

מיכאל ביטון: זה הכי טוב, תאמין לי

מיכאל ביטון:  עבודה ישירה

ד"ר אופיר פינטו: אנחנו פה, וחלק מהפעילות שאנחנו עושים שם, למעשה, היא ליווי של מעסיקים חדשים

ד"ר אופיר פינטו:  אני יכול לתת כמה דוגמאות רק מהתקופה האחרונה: ליווי של מעסיקי איכות, גם הייטק בנתיבות, וגם מעסיקים שאנחנו מלווים אותם ומאפשרים להם לאתר ולהעסיק אנשים מהפריפריה, כדי שגם לאנשים מהפריפריה תהיה עבודה איכותית

מיכאל ביטון: תודה רבה

מיכאל ביטון:  הדוברת האחרונה, אסתר תפוחי

אסתר חן תפוחי: שלום, אני אסתר חן תפוחי

אסתר חן תפוחי:  אני גרה ברמת הגולן וסטודנטית במכללת הרצוג

אסתר חן תפוחי:  רק רציתי להעלות מספר נקודות קצרות, בתור מי שכל חייה גרה בפריפריה; התחלתי בגוש קטיף, עברתי ליבניאל ואז לרמת הגולן – פריפריאלית בנשמתי

אסתר חן תפוחי:  דיברתם הרבה על תעסוקה

אסתר חן תפוחי:  אני חושבת שהכל מתחיל מזה שהחשיפה שלי למגוון תחומי התעסוקה, מלכתחילה, היא מאוד נמוכה

אסתר חן תפוחי:  הזכרת פה את פק"מ

אסתר חן תפוחי:  אני, אישית, שמעתי על התואר המוצלח הזה רק אחרי שהתחלתי תואר בחינוך

אסתר חן תפוחי:  אמנם השתמשתי בכל המשאבים שיכולתי, פניתי למרכז הצעירים ולייעוץ תעסוקתי – אבל בכל זאת לא הגעתי לכל תכניות המצוינים, שאני מתוודעת אליהן מאוד בדיעבד

מיכאל ביטון: יש לך מרכז צעירים בגולן?      

אסתר חן תפוחי: כן

מיכאל ביטון: ואת פעילה בו?     

אסתר חן תפוחי: אני לא פעילה בו

אסתר חן תפוחי:  אני פניתי אליהם עוד בתקופת בירור הקריירה שלי

מיכאל ביטון: יש פה מישהו מאיגוד מרכז הצעירים?     

אמיל חביבי: כן, אני

מיכאל ביטון: אתה יכול לחבר אותה - - -     

אסתר חן תפוחי: אני מחברת למרכז הצעירים, והשתמשתי בכל המשאבים שיכולתי

אסתר חן תפוחי:  ובכל זאת, מלכתחילה, משנות הילדות שלנו ועד לסוף התיכון – אנחנו כמעט ולא נחשפים לתחומי תעסוקה לאנשים מוצלחים, בכל מיני תחומים

מיכאל ביטון: הוועדה שלנו באה לסיור בגולן בקרוב

שרון אביס: את מוזמנת להצטרף לקהילה שלנו בקצרין

מיכאל ביטון: יש מוקד יפיפה בגולן של תעסוקה, אבל תעזרי להם

ניצן קורקין: אני אשמח לחבר אותך למרכז צעירים גולן

ניצן קורקין:  יש שם מרכז צעירים מאוד חזק, שבנה תכנית אסטרטגית לחמש שנים קדימה

אסתר חן תפוחי: עוד שתי נקודות נוספות: תרבות ותחבורה

אסתר חן תפוחי:  הסיבה הכמעט מרכזית שאני לא בגולן היום היא תחבורה פנים-אזורית

אסתר חן תפוחי:  אני מרגישה שאין לי ידיים ורגליים בגולן

אסתר חן תפוחי:  יש לי את כוח האצבע – טרמפים, וזה מחדל

מיכאל ביטון: כשאנחנו בגולן – תבואי לסיור שלנו

מיכאל ביטון:  אנחנו עוסקים שם בתחבורה ובעוד בעיות

אסתר חן תפוחי: מעולה

אסתר חן תפוחי:  והדבר השני הוא תרבות

אסתר חן תפוחי:  מה שמעניין אותנו בתור צעירים זה תרבות

מיכאל ביטון: דיברנו על תרבות

מיכאל ביטון:  אני מסכם, חברים

מיכאל ביטון:  קודם כל, אני מתנצל מאוד שלא הייתי איתכם בכל המפגש הזה

מיכאל ביטון:  זה היה חשוב לי, אנחנו יזמנו אותו

מיכאל ביטון:  אני ממש שמח שבאו המון אנשים, וראיתי הרבה אנשים עם תשוקה למה שהם עושים

מיכאל ביטון:  הדבר היסודי, בסוף, זה אנשים שיוצאים מהבית כדי לעשות משהו למען החברה הישראלית, בין אם הם בעמותה, בין אם הם יזמים פרטיים, עובדים של המערכת, של המדינה או של הרשויות

מיכאל ביטון:       אפשר להסתכל על העולם של הצעירים, כך שמצד אחד נדאג להזדמנויות שלהם: מלגות, תעסוקה, פתרונות, קהילה, דיור

מיכאל ביטון:  זוהי חובתנו, כמדינה, לעשות את זה, וככנסת – לטפל בזה

מיכאל ביטון:  העולם השני הוא של צעיר כיזם, כמחולל שינוי

מיכאל ביטון:  לא מספיק עסקנו בכך, אבל ירוחם השתנתה בזכות הצעירים

מיכאל ביטון:  אני הקמתי עמותת צעירים ב-2003

מיכאל ביטון:  ב-2006 מיניתי אישה צעירה להיות מנכ"לית העמותה – אני הייתי יו"ר בהתנדבות – היא הייתה בת 24

מיכאל ביטון:  תפוחי, בת כמה את?     

אסתר חן תפוחי: 21

מיכאל ביטון: בגיל 24 היא הייתה מנכ"לית

מיכאל ביטון:  אחרי שלוש שנים רצתי לראשות העיר, והזמנתי אותה להיות סגנית ראש העיר, בגיל 26

מיכאל ביטון:  בגיל 34 היא הייתה ראשת העיר

מיכאל ביטון:  מתוך העמותה שלנו – הייתה מנכ"לית, אחריה, שהפכה להיות מנכ"לית העירייה

מיכאל ביטון:       תראו עד כמה מרכזי צעירים יכולים לפתח מנהיגות מקומית, ובלבד שאתה מתאהב מחדש בקהילה שלך

מיכאל ביטון:  קשה להתאהב, כי יש קשיים: יש תחבורה, תרבות, שכר, בעיות ופוליטיקה, אבל בן המקום, שמתאהב בקהילה שלו וחוזר הביתה, וצעיר אחר שבא לקהילה, כמו פינטו, שבא לסופה – יודעים לעבוד ביחד

מיכאל ביטון:  זהו העתיד של המדינה, ואנחנו רוצים להיות לכם לעזר

מיכאל ביטון:       יש לנו קשר טוב עם השר לפיתוח הנגב והגליל

מיכאל ביטון:  אם יש איזו שהיא סכנה לתקציבים שקשורים לצעירים, לשמירת היקף התקציב לשנה הזו בנגב-גליל – תגידו לנו, במכתב רשמי לוועדה, בתוך יום

אמיל חביבי: עוד לא קיבלנו תקציב השנה

מיכאל ביטון: תשלח מכתב, ותגיד שאתה מודאג ולא יודע

מיכאל ביטון:  אני רוצה לטפל בזה

מיכאל ביטון:  צריך מכתב רשמי ליו"ר הוועדה, ובו מפורט מה היה עד היום, ממה אתם דואגים ומה צריך להיות

מיכאל ביטון:  אם יש עוד פרויקט ממשלתי, בעולם הצעירים והסטודנטים, שהתקציב שלו נמצא בסכנה ל-2023-2024 – נא לשלוח לנו מכתב רשמי מנומק

מיכאל ביטון:  אנחנו ננסה להיאבק על זה בתקציב

מיכאל ביטון:  אנחנו לא מבטיחים; אני לא בקואליציה, אבל אנחנו נאבקים

מיכאל ביטון:  הבאנו פתרונות, מפה ומשם, ויש שרים שמקשיבים לנו

מיכאל ביטון:  אז אני מחכה למכתבים

מיכאל ביטון:  לא על תוספת תקציבים; לא על חלומות, אלא על שמירת הקיים, כדי שלא ייפגע משהו ב-2023-2024

מיכאל ביטון:  אנחנו נהיה איתכם בקשר ונעבוד על הדברים

מיכאל ביטון:      אני מודה לכם על כך שבאתם

מיכאל ביטון:  תמשיכו בעשייה ועוד ניפגש, גם פה וגם בשטח

מיכאל ביטון:  תודה רבה