הוועדה המיוחדת לענייני הצעירים, כנסת 25, פרוטוקול מספר 13, 2023-05-01 00:00

נעמה לזימי: שלום, ברוכים וברוכות הבאות לוועדת הצעירים, היום נדבר על שחיקת השכר הריאלי בקרב צעירים וצעירות

נעמה לזימי:  אבל קודם כל, חג ה-1 במאי שמח ויום מאבק שמח

נעמה לזימי:  ביום הזה אנחנו גם נאבקות וגם חוגגות

נעמה לזימי:  חוגגות את ההישגים של העבודה המאורגנת והעובדים בישראל

נעמה לזימי:  את עצם קיומו של חוק שכר מינימום, דבר שהוא לגמרי הישג של העובדים

נעמה לזימי:  את הפנסיה שלנו, שנראית לנו מובן מאליו, שיש חוק פנסיה

נעמה לזימי:  את זה שיש לנו ימי חופשה או ימי מחלה בחוק, כל הדברים האלה הם הישגים של העובדים בישראל

נעמה לזימי:  אבל יש מי שנדמה להם שהחג הזה מיושן ותם זמנו, ושאין עוד מה לעשות, אז אני רוצה להגיד שיום המאבק הזה, זה לא רק יום חג, הוא גם מסמל לנו את המאבקים הבאים הגדולים שלנו

נעמה לזימי:       אני רוצה להזכיר שרק אתמול נהרג עובד Wolt, המשפחה שלו לא תקבל פיצויים, הוא מוגדר פרילנסר, במקום שהוא יהיה עובד של החברה

נעמה לזימי:  כל מיני צורות העסקה פוגעניות ומנצלות, שמייצרות פה תנאי עבדות מודרנית, כל פעם במודלים אחרים, עדיין קמות חדשות לבקרים

נעמה לזימי:  יש לנו מה לשפר גם מעובדי הקצה, שפוגעים בהם, בזכויות הסוציאליות שלהם, בתנאים שלהם ובכבוד שלהם

נעמה לזימי:  ויש לנו גם מה להסתכל על עולם העבודה הדינמי, האקטואלי, הנכון היום, שחייב לשנות אותו

נעמה לזימי:  אנחנו עובדים בישראל שעות ארוכות מידי, כשהפריון והתפוקות נמוכים בהתאם

נעמה לזימי:  נמוכות בהתאם

נעמה לזימי:  יש מתאם בין הדברים האלה

נעמה לזימי:  כשעובדים יותר מידי אנחנו נשחקים, אנחנו מתעייפים, אנחנו לא רואים את המשפחה שלנו

נעמה לזימי:       ושכחנו להבין שאפשר לקיים גם חיים ופנאי ואפילו להיות מאושרים תוך כדי עבודה

נעמה לזימי:  וזו לא בושה להגיד, מותר גם להיות מאושרים

נעמה לזימי:  כל המחקרים והמדדים במקומות שבהם קיצרו את שבוע העבודה, מראים שהתפוקות נשמרו או עלו, הפריון עלה, ותשמעו, לאנשים היה טוב יותר

נעמה לזימי:  דבר שהוא גם חשוב היום

נעמה לזימי:  צריך סוף-סוף להסדיר את הזכות להתנתק

נעמה לזימי:  המדיות והטכנולוגיה הכניסו לחיינו דברים חיוביים מאוד, אבל הלחץ האטומי בו עובדים נמצאים כשאין להם שום אפשרות להתנתק מהעבודה, זה משהו שצריך לשנות אותו

נעמה לזימי:  וכן, צריך גם להסדיר מודל עבודה היברידי ודברים נוספים

נעמה לזימי:  עולם העבודה הדינמי מביא לפתחנו, אנשי העבודה המאורגנת וזכויות העובדים, בטח בכנסת, בית המחוקקים, המון סוגיות חשובות שצריך לעמוד עליהן

נעמה לזימי:  אבל אני רוצה לדבר על סוגיית הבסיס, שכר המינימום שלנו

נעמה לזימי:       במדינה מתוקנת, עבודה שלא מחלצת מעוני זה דבר לא מוסרי, מעוות, שצרי לחלוף מהעולם

נעמה לזימי:  רק לפני כחודש עלה שכר המינימום ב-270 שקלים, תודות לחוק שכר המינימום, הוא מה שמאפשר את העלאת שכר המינימום

נעמה לזימי:  ההצמדה בחוק לשכר הממוצע, היא מה שאפשרה את ההעלאה הנוספת

נעמה לזימי:  האם זה ביחס ליוקר המחייה ולשחיקת השכר הריאלי? ממש ממש לא

נעמה לזימי:  אנחנו רואים את זה כי אנשים נוטשים את העבודות בשכר המינימום כי זה פשוט לא משתלם ולא אפשרי

נעמה לזימי:  הציבור בסוף מצביע ברגליים

נעמה לזימי:  והציבור יודע מה מזיק לו, מה לא מאפשר לו וממה הוא מתקיים הוא לא מתקיים

נעמה לזימי:  הצעירים והצעירות בישראל הם חוד החנית של המצב הזה

נעמה לזימי:  כי סופו של דבר הם רוב מי שמשתכרים בשכר מינימום, והם גם אלה שאין הם אופק כלכלי כשהמשכורות כל כך נמוכות

נעמה לזימי:  בטח כשאין אופציה לדיור, בטח כשאין אפילו קצבת זקנה מכבדת, זאת אומרת, הצעירים של היום לא יודעים אפילו איך הם יצאו לגיל הפנסיה

נעמה לזימי:  צריך להבין את זה רגע

נעמה לזימי:  נכון שזה נראה לנו מאוד רחוק, אבל כשכל התשתית, הרווחה בישראל, היא מתפוררת ובקריסה, אז ההשלכות הן אלו

נעמה לזימי:       לפני שאני אתחיל אני כן אקריא את שירה של גילי יובל, מתוך הספר: “הפעם עם הקובץ״ לשיר קוראים ׳קפיטליזם׳: כשהרווחתי 10 שקלים לשעה, אבא ואמא שמחו נורא

נעמה לזימי:  / כשהרווחתי 25, זה היה ממש מרגש // אז למה עכשיו, / כשמשכורת נכנסת, אני מגלה שהכול היה טריק / כמה שמרוויחים, זה אף פעם לא מספיק

נעמה לזימי:  //     תודה חברים וחברות, נתחיל את הדיון

נעמה לזימי:  עמית בן צור, מכון ארלוזורוב

עמית בן צור: בוקר טוב, תודה רבה חברת הכנסת לזימי

עמית בן צור:  אני אציג בכמה דקות גם כמה נתונים על שוק העבודה בכלל, שבתוכו הצעירים, כמו שאמרת, נשחקים

עמית בן צור:  וגם נדבר על כמה תופעות מדאיגות שאנחנו רואים בשנים האחרונות לגבי צעירים

עמית בן צור:  פורום ׳ארלוזורוב׳, הוא הסתדרות העובדים החדשה

עמית בן צור:  נמצאים פה שותפיי שידברו בטח בהמשך

עמית בן צור:  אז, כשאנחנו מדברים על יוקר המחייה ובישראל מדברים עליו בלי סוף כבר עשור, צריך לזכור שיש לו שני צדדים

עמית בן צור:  יש את המחירים של המוצרים והשירותים שאנחנו קונים, אבל יש גם את הצד שני, של ההכנסות שלנו

עמית בן צור:  וכשאנחנו בדקנו מה קרה ליוקר המחייה מבחינת כוח הקנייה, זאת אומרת, כמה השכר שלנו באמת יכול לקנות, ואנחנו משווים את עצמנו ל- OECD, למדינות המפותחות, מה אנחנו רואים? אנחנו רואים שישראל נמצאת בפער של 28%

עמית בן צור:       זאת אומרת שכוח הקנייה של הכסף שלנו נמוך ב-28% לעומת הממוצע של מדינות ה- OECD, זאת אומרת שאפשר לנהל אין סוף רפורמות, להכנסת לתחרות לשווקים שאין בהם מספיק תחרות ויש בהם מונופולים, אפשר להגדיל תחרות באמצעות הגדלת ייבוא, וכל הדברים שאנחנו שומעים כבר מעל עשור

עמית בן צור:  אבל אם אנחנו לא נטפל בצד של ההכנסות, אז כוח הקנייה ימשיך להיות מאוד מאוד חלש

עמית בן צור:  זאת נקודה ראשונה והיא רלוונטית לכולם

עמית בן צור:  נקודה שנייה, אנחנו יודעים, ואמרת נכון, שהפריון בישראל נמוך

עמית בן צור:  אבל קודם כל הוא עולה

עמית בן צור:  תסתכלו פה, על הקו הכתום, הפריון בישראל נמצא כל הזמן בעלייה

עמית בן צור:  אבל מה שאנחנו מזהים, זה שמתחילת שנות ה-2000, ובעיקר משנת 2003, ונזכר מי היה שר האוצר בשנת 2003, ואיזה רפורמות נעשו מאז, אנחנו רואים שהפריון עולה, אבל הוא הולך ומתנתק מהשכר שלנו

עמית בן צור:       הרי מה אומרים לנו? אם הפריון יעלה, גם השכר יוכל לעלות, כי בעצם המעסיק שלנו יוכל לשלם לנו יותר כי התפוקה שלנו עולה

עמית בן צור:  אז נכון, השכר עולה, אבל אנחנו רואים שהפריון עולה בקצב הרבה יותר גבוה, וההתנתקות הזאת גורמת לכך שלא מספיק גם להגדיל את הפריון, שאנחנו חייבים, כי יש לנו ענפים שלמים עם פריון מאוד מאוד נמוך

עמית בן צור:  אבל אם אנחנו לא נדאג שהפריון הזה גם מגיע ועובר לשכר, אז איכות החיים של כולנו, שזה המודל, כן? נעלה פריון – השכר יעלה – רמת החיים שלנו תעלה, לא נצליח להשיג את המטרה שלנו

עמית בן צור:  ואנחנו שומעים גם שאחרי הקורונה המשק כבר התאושש, חזרנו לנקודת האפס, אולי למקום עוד יותר טוב, אז כדאי לצלול אל הנתונים ולהסתכל גם עליהם

עמית בן צור:       ומה אנחנו מגלים? פה אנחנו חילקנו את כל הענפים במשק לארבעה רבעונים לפי השכר הממוצע של הענף, ואתם רואים את הקו המקווקו? זה בעצם השכר הממוצע בענפים, בארבעת הרבעונים של הענפים, הענפים עם השכר הנמוך ביותר הם באדום, והגבוה ביותר הם בכתום ובצהוב

עמית בן צור:  אנחנו רואים שאל מול איפה שאנחנו אמורים להיות אם לא הייתה קורונה, זאת אומרת המגמה ארוכת השנים שלנו, השכר ברוב הענפים נמצא עדיין במקום הרבה יותר נמוך מאיפה שהוא אמור להיות

עמית בן צור:  זאת אומרת, כשמדברים על התאוששות, צריך להגיד, התאוששות למי? אנשים חזרו לעבוד, חלק מהענפים חזרו לתפוקה מלאה, אבל השכר לא חזר לשם

עמית בן צור:  ואז מה אנחנו מגלים? שאי השווין בשכר בין ענפים בישראל, הגיע לשיא שלו מאז 2012

עמית בן צור:  אנחנו יודעים שמשברים כלכליים מייצרים זעזועים

עמית בן צור:  ובעקבות משברים כלכליים, זה לא מאפיין רק את ישראל, זה מאפיין גם את העולם המפותח בכלל, נוצרים זעזועים ולוקח זמן להתייצב

עמית בן צור:       היום, בנקודת הזמן בה אנחנו נמצאים, אי השוויון בשכר בישראל הגיע לשיא שלו, של עשור

עמית בן צור:  ואז אנחנו מסתכלים על הצעירים

עמית בן צור:  ומה גילינו? וזה נתון שאני לא יודע להסביר אותו

עמית בן צור:  כשאנחנו מסתכלים על כמה מסך כל השכירים במשק הם צעירים, ב-2012, עמדנו על 30

עמית בן צור: 5%, ב-2021, שאלה הנתונים העדכניים ביותר שקיימים, אנחנו עומדים על 26

עמית בן צור: 3%

עמית בן צור:  זאת אומרת, מדובר בבין 50 ל-100 אלף צעירים, שלא נמצאים בנתונים האלה

עמית בן צור:  אמרתי, אני לא יודע להסביר את זה

עמית בן צור:  אבל מה הן ההשערות שיכולות להיות? אפשרות אחת, זה שחלקם פשוט יצאו משוק העבודה

עמית בן צור:  אפשרות שנייה, שהם כבר לא שכירים, והם הפכו להיות פרי לנסרים בתחפושות שונות

עמית בן צור:  אבל משהו קורה, והצעירים, אנחנו יודעים שישראל היא מדינה עם דמוגרפיה מאוד צעירה, זאת אומרת, זה לא שבגלל שהאוכלוסייה מתבגרת אז אין יותר צעירים בשוק העבודה

עמית בן צור:  לא

עמית בן צור:  דבר נוסף, הסתכלנו מי הם הענפים - - -      

נעמה לזימי: עמית, אתה בעצם אומר שהמדדים לא משקפים עדיין את שוק העבודה המשתנה, שאנחנו בעצם עדיין לא יודעים לאמוד את התמורות והשינויים בשוק העבודה והמעבר ממקצועות

נעמה לזימי:  זה אולי גם מסביר את זה שהחסרים יותר מידי אנשים בכל המקצועות החיוניים? שבעצם נתוני האבטלה הם נמוכים אבל אין לנו עובדים

עמית בן צור: צריך לזכור שנתוני האבטלה, ונמצאים פה אנשי הממשלה שידעו להגיד את זה, זה תמיד שאלה של מה אנחנו מודדים

עמית בן צור:  את מי אנחנו מודדים? האם אנחנו מודדים את מי שלא עובד? או שאנחנו מודדים את מי שלא עובד ותובע דמי אבטלה? או שאולי אנחנו מודדים את מי שכבר לא זכאי וכבר לא נכלל? אז תמיד צריך לעשות סדר בנתונים האלה, זה לא פשוט

עמית בן צור:  אבל כן, אנחנו רואים, היינו מצפים שבענפים בהם חסרות ידיים עובדות, זו המילה הלא נעימה הזאת, חסרים עובדים, היינו מצפים שמה המעסיקים יעשו? יעלו את השכר

עמית בן צור:       ככה עובד שוק, נכון? אבל מה קורה? שדווקא בענפים עם השכר היחסית נמוך, חסרים הכי הרבה עובדים

עמית בן צור:  עכשיו, זה יוכל להצביע על כמה דברים: 1

עמית בן צור: שהמעסיקים לא יכולים לשלם יותר, זאת אומרת, בכל מהמקומות מדובר בענפים שהרווח של המעסיק הוא כל כך קטן, שאם הוא ישלם עוד קצת, הוא לא יוכל להתקיים

עמית בן צור:  מה זה אומר לגבי מקומות העבודה האלה? שאלה טובה

נעמה לזימי: צריך רק להגיד, זה 4,000 נהגי תחבורה ציבורית, אלפי שוטרים, 10 אלפים עובדי הוראה ומורים, אלפי מטפלות

נעמה לזימי:  זה ממש מה שמקיים את המשק

עמית בן צור: ואנחנו זוכרים שבימי הקורונה שמחאנו כפיים לכל מיני עובדים שגילינו שפתאום הם העובדים החיוניים, ומסתבר שפתאום חלק עצום מהם, זה העובדים עם השכר הנמוך ביותר

עמית בן צור:  אז אם המעסיק לא יכול לשלם יותר אז אוקיי, האם כל המעסיקים לא יכולים לשלם יותר? או שאנחנו רואים, כמו שקורה בעולם, ועל ישראל אין לנו נתונים לצערי, שהרווחים של חלק גדול מהעסקים בשנתיים האחרונות, הגיעו לשיא של 30 שנה

עמית בן צור:  אפשרות שנייה, זה שהענפים האלה עברו לצורת פעילות אחרת, למדו שלא צריך כל כך הרבה עובדים

עמית בן צור:  והם ממשיכים לעבוד, אבל הם צריכים פחות עובדים

עמית בן צור:  השאלה היא, האם אנחנו מייצרים מקומות עבודה נוספים? לאן העובדים האלה? האם מספר הצעירים שיוצא משוק העבודה אולי מייצג את זה שאין עבודות?      אבל אנחנו יודעים תמיד שכשיש זעזוע טכנולוגי, אני קורא לזה זעזוע טכנולוגי כי למדו שאולי אפשר להסתדר עם פחות עובדים בחלק מהענפים, נוצרים כל הזמן מקומות עבודה אחרים

עמית בן צור:  נעבור לשקופית הבאה בבקשה

עמית בן צור:  אז הסתכלנו על שמונת הענפים שבהם יש הכי הרבה צעירים ובדקנו מה קרה בהם

עמית בן צור:  אתם רואים פה בכחול את מה שקרה לתעסוקה, זאת אומרת, בכמה ירד מספר העובדים, ובירוק את השכר

עמית בן צור:  אנחנו רואים שהענפים שמאופיינים במספר גדול של צעירים, שיעור התעסוקה בהם, הכללי, ירד

עמית בן צור:  חלקם בצורה משמעותית, אנחנו רואים 16% ו-15%

עמית בן צור:  ואנחנו רואים שברובם, השכר נשחק

עמית בן צור:  זאת אומרת, מה שאמרתי, גם מספר העובדים ירד וגם השכר נשחק, שזה לא תמיד מסתדר אחד עם השני

עמית בן צור:  כי אם חסרים עובדים אז תעלו את השכר, וזה לא קורה

עמית בן צור:  אבל כשאנחנו מתמקדים בצעירים מה אנחנו מגלים?      הענף עם השינוי הכי משמעותי זה ענף שירותי המזון והמשקאות

עמית בן צור:  אנחנו זוכרים, הקורונה בעצם פגעה קודם כל בענפים שלא אפשר היה לקבל קהל או לשרת, הם נפגעו הכי הרבה

עמית בן צור:  כיום, עובדים בענף הזה מעל 30 אלף פחות צעירים

עמית בן צור:  זאת אומרת, אם אני מסתכל על 2019 לעומת 2021, יש פחות 30 אלף צעירים בתוך הענף הזה

עמית בן צור:  היחס של הצעירים בתוך הענף לא השתנה

עמית בן צור:  זאת אומרת, כל התעסוקה ירדה

עמית בן צור:  אנחנו לא יודעים להגיד את זה עדיין, אבל מאוד יכול להיות שאנחנו עדים לשינוי מבני של שוק העבודה

עמית בן צור:  ענפים שלא יחזרו אליהם עוד עובדים, אלא זאת התעסוקה שתהיה בהם

עמית בן צור:  וזה אומר שאנחנו צריכים לתת פתרון לחלק גדול מהצעירים שכבר לא ימצאו את עצמם בענפים שהיינו רגילים שבהם הם מועסקים

עמית בן צור:  נעבור לשקופית הבאה

עמית בן צור:  שאלנו בסקר שכלל מעל 3,000 נשאלים, סקר עומק, ׳האם אתה מעוניין להחליף את העבודה שלך בעבודה אחרת?׳      וכשאנחנו מסתכלים על ההתפלגות של הגילאים, בצהוב, התשובות שניתנו ב-2016

עמית בן צור:  באדום, התשובות שניתנו ב-2022

עמית בן צור:  אנחנו רואים שבמיוחד אצל הצעירים, יש רצון גבוה להחליף עבודה

עמית בן צור:  למה הם רוצים להחליף עבודה? מה יכולות להיות הסיבות? תנאי העבודה שלהם, השכר שלהם, השחיקה שלהם בעבודה, היחס שהם מקבלים

עמית בן צור:  ואז שאלנו עוד שאלה: ׳כמה אתם עובדים על חשבון הזמן הפנוי שלכם?׳ כמה אנשים דיווחו שהם עובדים לפחות פעם בשבוע, מעבר לשעות העבודה שהם מחויבים אליהן, כמובן, בלי לקבל על זה שכר נוסף

עמית בן צור:  אנחנו רואים שיש עלייה בכל קבוצות הגיל בין 2016 ל-2022

עמית בן צור:  אנחנו רואים שה-65+ קפץ בצורה דרמטית, אבל גם הצעירים

עמית בן צור:  ואז מספרים לנו שביטחון תעסוקתי זה משהו של פעם

עמית בן צור:  שזה היה נכון למפעלים הגדולים שרוב העובדים היו בהם

עמית בן צור:  אז שאלנו: ׳באיזו מידה בטחון שלא יפתרו אותך חשוב לך לדעתך?׳

עמית בן צור:       אנחנו יודעים הרי, שאם אנחנו רוצים גמישות לעבור ממקום עבודה אחד לשני

עמית בן צור:  תראו, בכל הגילאים, 80% מהעובדים בכל הגילאים, בכל הענפים, אומר ׳אני רוצה בטחון תעסוקתי׳

עמית בן צור:  ברובם, גם התשובות האלה עלו

עמית בן צור:  זאת אומרת, שבטחון תעסוקתי שאומר שאי אפשר יהיה לפטר אותי מחר בבוקר ולזרוק אותי ככה סתם או לא סתם, זה משהו שחשוב גם ב-2022 וב-2023 לעובדים בישראל

עמית בן צור:  ואנחנו יודעים שככל ששוק העבודה הופך להיות יותר מפוצל, פחות העסקה ישירה ויותר עובדי קבלן, פרי לנסרים, זכיינים, יותר עובדי פלטפורמות, הבטחון התעסוקתי, לא רק לא נשכח, אלא הופך להיות עוד יותר חשוב

עמית בן צור:  זאת הצצה לשוק העבודה שרואים הצעירים היום

עמית בן צור:  מי זה צעירים? מאיזה גיל זה מתחיל? עד מתי זה נגמר?      

נעמה לזימי: למרות שלפי מדדים לא רוצים להעסיק יותר בני 50, זו גם בעיה

נעמה לזימי:  תודה רבה עמית

נעמה לזימי:  אני רק רוצה להגיד שיש באמת גם מגמה גלובלית של Act My Way, שאנחנו רואים את זה ממש ב- Hashtag בכל הגל הזה אחרי הקורונה

נעמה לזימי:  בסוף אנחנו חלק מחברה גלובלית והתהליכים האלה הם תהליכים מאוד מסוכנים, שאנחנו רואים אותם מחלחלים לישראל, אבל בסוף צעירים אומרים: ׳הסדר הישן לא מיטיב איתנו, אנחנו רוצים עתיד׳

נעמה לזימי:  אביעד הומינור רוזנבלום, קרן ברל כצנלסון, שלום

אביעד הומינור רוזנבלום: שלום

אביעד הומינור רוזנבלום:  אני גם רוצה להגיד מילא בהתחלה לרגל ה-01 במאי

אביעד הומינור רוזנבלום:  אף אחד כאן לא היה חי אז, אבל ה-01 במאי התחיל בצפון אמריקה, בקנדה ובארצות הברית

אביעד הומינור רוזנבלום:  עובדים שבתו ועשו הפגנות כי הם רצו לקצר את יום העבודה לשמונה שעות עבודה ביום

אביעד הומינור רוזנבלום:  אז אמנם מאז שעברו כל השנים האלה שעות העבודה שלנו ירדו

אביעד הומינור רוזנבלום:  אבל לשמונה שעות עבודה ביום עדיין לא הגענו כאן בישראל

אביעד הומינור רוזנבלום:  אז צריך להגיד שזה הישג שעדיין אין אותו לעובדים כאן וצריך לעבודה עליו

אביעד הומינור רוזנבלום:  לאחרונה באמת ההסתדרות ומשרד האוצר הגיעו להסכם שלעובדי מדינה זה עומד לקרות בתקופה היחסית קרובה, יהיו להם שמונה שעות עבודה ביום

אביעד הומינור רוזנבלום:       ואני מאוד מקווה שזה יקרה גם לכלל העובדים במשק

אביעד הומינור רוזנבלום:  זה מגיע לנו

אביעד הומינור רוזנבלום:  זה מזמן כבר ככה ברוב המדינות באירופה וב- OECD, והגיע הזמן שזה יקרה פה

אביעד הומינור רוזנבלום:  גם יום העצמאות היה לפני שבוע, ואני לא יודע אם כולם זוכרים, אבל הדגל המקורי שהרצל הציע עבור מדינת ישראל היה דגל של שבעה כוכבים, לשבע שעות עבודה ביום, אז מזה אנחנו ממש רחוקים, אבל נקווה שגם לזה - - -      

נעמה לזימי: אני תמיד אומרת שהחזון הציוני אומר שצריכים לעבוד פחות ויותר שפוי, אז זו אחלה אנקדוטה

אביעד הומינור רוזנבלום: לגמרי

אביעד הומינור רוזנבלום:  ואני מקווה שנגיע גם לשם

אביעד הומינור רוזנבלום:  רציתי להגיד שבאמת עמית תיאר פה את השחיקה של השכר הריאלי

אביעד הומינור רוזנבלום:  אנחנו זכינו לתקופה יחסית ארוכה שבה האינפלציה הייתה יחסית נמוכה, והשכר הריאלי בישראל, אגב, בניגוד למדינות אחרות ובעיקר לארצות הברית, דווקא עלה בעשור שניים האחרונים, שזה דבר דווקא חיובי

אביעד הומינור רוזנבלום:  זה קרה בגלל שהיו יותר התאגדויות במשק, ששכר המינימום עלה בצורה יחסית משמעותית, אז זו הייתה תופעה חיובית

אביעד הומינור רוזנבלום:  אבל באמת בתקופה האחרונה, מאז הקורונה וקצת לפניה, השכר הריאלי התחיל הישחק וזו תופעה מאוד חמורה ומאוד בעייתית

אביעד הומינור רוזנבלום:  כולנו מרגישים את זה אני חושב, בכיס

אביעד הומינור רוזנבלום:  מעליית המחירים בסופר, מהמשכנתאות שהתייקרו, משכר הדירה שעלתה

אביעד הומינור רוזנבלום:       אז זה באמת עול

אביעד הומינור רוזנבלום:  אני חושב שמה שקרה בשנה האחרונה, זה שלא רק המעמדות הנמוכים, העניים, מרגישים את זה בכיס שלהם

אביעד הומינור רוזנבלום:  היום גם מעמד הביניים מרגיש בצורה מאוד משמעותית את העלייה במחירים ואת האינפלציה הדוהרת

אביעד הומינור רוזנבלום:  ובאמת צריך לתת לזה מענה שעד היום לא ניתן כמו שצריך

אביעד הומינור רוזנבלום:  אתמול הממשלה פרסמה תוכנית ממשלתית לגיל הרך, יש בה כל מיני בעיות

אביעד הומינור רוזנבלום:  היא לא נוגעת בכולם

אביעד הומינור רוזנבלום:  היא לא נוגעת לשכר של המטפלות כמו שצריך, אבל היא כן איתות חברתי ראשון לעיסוק בשירותים החברתיים

אביעד הומינור רוזנבלום:  כל מי שיש לו כאן ילדים בגנים, בבתי הספר או כל מי שצריך רופא, מכיר את המשמעות של הקריסה של השירותים החברתיים על הכיס שלנו

אביעד הומינור רוזנבלום:  השירותים הרבה פעמים לא מספיק טובים, יש עומס, קובעים לנו תור לעוד שנה

אביעד הומינור רוזנבלום:  לכן אנחנו חייבים ללכת לשוק הפרטי

אביעד הומינור רוזנבלום:  לכן טיפול בקריסה שלהם יעזור לכולנו

אביעד הומינור רוזנבלום:       אני רוצה להגיד שני משפטים אחרונים

אביעד הומינור רוזנבלום:  אחד הכלים הכי חשובים של הממשלה בטיפול בהעלאת השכר והפריון במשק זה הכשרות מקצועיות

אביעד הומינור רוזנבלום:  אחרי שבתקופת הקורונה, לצערי, הממשלה לא השתמשה בכלי הזה כמעט בכלל בגלל ריב סמכויות בין שרים, בשנה שעברה הפעילו אותו והשקיעו בו הרבה מאוד כסף וזה עבד יפה

אביעד הומינור רוזנבלום:  ומה שקורה עכשיו זה שעוד פעם ריב בין שרים לא מאפשר להמשיך בהפעלת הכלי הזה של הכשרות מקצועיות, זה עוול עצום כלפי הציבור בישראל

אביעד הומינור רוזנבלום:  הסיפור הזה חייב להיפתר, לא יכול להיות שבגלל ריב סמכויות, הממשלה לא תעזור לאזרחים בישראל להעלות את פריון העבודה שלהם

אביעד הומינור רוזנבלום:       ומילה אחרונה שגם קשורה ל-1 במאי

אביעד הומינור רוזנבלום:  ב-1 במאי אנחנו בעצם מציינים ומדברים הרבה על איגד עובדים, לצערי, כל הממשלות בישראל בעשורים האחרונים, לא רואים באיגוד עובדים כלי להעלאת השכר של העובדים במשק

אביעד הומינור רוזנבלום:  זאת למרות שה- OECD ממליץ על זה בכמה דו"חות שלו

אביעד הומינור רוזנבלום:  למרות שבאיחוד האירופי קיבלו לאחרונה החלטה שקוראת למדינות שם להעלאות את שכר העובדים שמכוסים אצלם בהסכם קיבוצי

אביעד הומינור רוזנבלום:  ואני באמת מאחל היום שממשלת ישראל גם תבין את זה ותעודד בדרכים שיש לה, את ההסכמים הקיבוציים והאיגוד במשק כדי להעלאות את השכר של העובדים

נעמה לזימי: תודה אביעד

נעמה לזימי:  אני רק רוצה שכן נשלח שאלה מהוועדה על הסיפור של ההכשרות המקצועיות למשרד העבודה, כדי להבין באמת מה התהליך

דפנה סידס-כהן: אגב, הם פה, הם יוכלו להגיב

נעמה לזימי: בהחלט, הם יוכלו להגיב וגם נשלח את זה

נעמה לזימי:  אני רוצה להוסיף לדבריו של אביעד, גם הסיפור של ארגון המורים וההתעלמות ממורים, כל עוד יש שביתה שלא משפיעה על התלמידים במשק, כי התלמידים הם תלמידי תיכון שאפשר להשאיר אותם בבית, אז זה לא מעניין אף אחד

נעמה לזימי:  זה לא יכול להיות שהסיפור של שביתה יהיה פונקציה של האם זה משבית את המשק או לא, אלא להגיד, יש מחסור של מורים, בשלב הכי חשוב, אז כנקודה

נעמה לזימי:  אני רוצה לעבור למשרד האוצר, רום בר אב, תודה שהגעת

רום בר אב: תודה ליושבת ראש הוועדה

רום בר אב:  כפי שציינו הדוברים לפני

רום בר אב:  האינפלציה השנה באמת גבוהה וחריגה, והיא מגיעה

רום בר אב:  אלינו אחרי הרבה שנים של מגמה, שזו תופעה שכמעט לא הכרנו בישראל

רום בר אב:  שחיקת השכר הריאלי, שזה בעצם תוצר ישיר של האינפלציה הזאת, היא תופעה עולמית, היא מאפיינת בעצם את כל השווקים בעולם מאז הקורונה

רום בר אב:  כן חשוב להגיד שבישראל התופעה הזאת חמורה משמעותית פחות ממקומות אחרים

רום בר אב:  בשנת 2022, האינפלציה הממוצעת בגוש האירו הייתה 8

רום בר אב: 5%, בארצות הברית 6% ואצלנו הייתה באזור ה-5%

רום בר אב:  המצב כמובן הוא לא פשוט ולא צריך להקל בו ראש, אבל צריך להבין שהוא פחות גרוע ממקומות אחרים ומצבנו יחסית טוב בהשוואה

רום בר אב:  בהמשך לזה, בחודשים האחרונים יש ירידה באינפלציה כתוצאה מכך גם - - -      

נעמה לזימי: אבל רום, מה הסיבות שבגללן אתה חושב שמצבנו טוב?      

רום בר אב: מחוללי האינפלציה העיקריים, שמשפיעים בצורה יותר משמעותית על מדינות אחרות בעולם, משפיעים פחות בישראל

רום בר אב:  חוץ מזה, שבחודשים האחרונים יש ירידה באינפלציה וגם במגמת השחיקה

רום בר אב:  ומרבית הגורמים הכלכליים, גם יצא דו״ח מבנק ישראל לאחרונה, צופים שיהיה המשך של המגמה הזאת, וכולנו מקווים שהאינפלציה צפויה לאט לאט להתיישר

רום בר אב:  חוץ מזה, כפי שיו״ר הוועדה הזכירה בתחילת הדיון, שכר המינימום עלה לאחרונה בכ-5%

נעמה לזימי: מזל שלא נתנו לכם לבטל את ההצמדה לשכר הממוצע

רום בר אב: אז הוא עלה

רום בר אב:  באופן שמפצה באופן מסוים על האינפלציה השנתית שהייתה ב-12 החודשים האחרונים, שעמדה גם על 5%

רום בר אב:  כלומר, בוודאי שזה לא מחזיר את כל כוח הקנייה, אבל כן יש פה איזו שהיא הקלה מסוימת

רום בר אב:  אז כמו שאמרתי, אומנם 2022 הייתה שנה באמת לא פשוטה, אנחנו רואים את זה אגב על כל הגילאים, ללא רק על עובדים צעירים, אבל כן יש אינדיקציות לזה שההשפעה של עליות הריבית, שכמובן שיש להן השפעות בכל מיני מרחבים, אבל ספציפית לעניין שחיקת השכר והאינפלציה אנחנו רואים השפעות חיוביות

רום בר אב:  ואנחנו צופים שהמצב הזה ימשיך להתיישר ואנחנו מקווים שהוא יתאזן

נעמה לזימי: לגבי הפער בין הפריון לשכר, איך אתם רואים את זה?     

רום בר אב: האמת היא שאני לא מכיר את הסוגייה הזאת

רום בר אב:  אני אשמח להסתכל לעומק על הניתוח שהוצג פה

רום בר אב:  כפי שהזכיר עמית, יש הרבה סוגיות של מדידה

רום בר אב:  איך מודדים פריון ואיך מודדים שכר

רום בר אב:  ההגדרה המדויקת שם של שכר, כתבתם שם שכר יצרן או משהו כזה, אז אני לא בדיוק מכיר את ההגדרות האלה

רום בר אב:  אז אני אשמח לבחון את הדיון הזה לעומק ואז אולי נוכל להתייחס

נעמה לזימי: אחלה

נעמה לזימי:  רום אני בטח עוד אחזור אליך בהמשך הדיון, משרד העבודה, אורטל מקונן

אורטל מקונן: אז לגבי הכשרות מקצועיות אני אגיד שעדיין מתקיים דיון בין מרד העבודה למשרד הכלכלה בנוגע לאופן המשך העבודה של האגף, טרם התקבלה החלטה בנושא

אורטל מקונן:  אני אגיד כמה דברים

אורטל מקונן:  לגבי שכר המינימום, המשרד לא מתנגד לדבר הזה

אורטל מקונן:  אבל ככלל, המשרד מקדם מהלכים ביחד עם שותפים, בין אם זה עובדים ובין אם מעסיקים, ואנחנו מקבלים את ההחלטה הזאת יחד איתם, וזה ייעשה בהסכמה ליחסי העבודה

אורטל מקונן:  המשרד מתעסק הרבה בקידום תעסוקת צעירים

אורטל מקונן:  בין אם במע״ת, מנהל תעסוקת אוכלוסיות, שהקימה את היוזמה לתעסוקת צעירים

נעמה לזימי: יש לך עדכון על כלכלת החלטורות?      

אורטל מקונן: לא

נעמה לזימי: למרות שאתם המשרד שעכשיו התחיל לטפל בנושא הזה

אורטל מקונן: אני אבדוק

אדם בלומנברג: הייתה ועדה שהוקפאה, היא בקומה מתקדמת

נעמה לזימי: אוקיי, אז שווה באמת לשאול את זה

נעמה לזימי:  כלכלת פרופורמות או חלטורות, זה אחד מהשניים, עם משרד העבודה ולהבין

נעמה לזימי:  אני רק אציין, אם כבר, את שם ההרוג אתמול מהאופנוע, בקר כעוד, תושב אום אל פאחם, שעבד כשליח Wolt ונפגע מרכב בדרך נמיר

נעמה לזימי:  לצערנו, ההגדרה שלו היא הגדרה שאפילו מונעת ממשפחתו לקבל את הפיצויים, נורא

נעמה לזימי:  ואם הוא היה נפצע הוא לא היה מקבל פיצויים

נעמה לזימי:  אז אני אשמח מאוד לקבל את האינפורמציה גם על הדבר הזה

נעמה לזימי:  ואני חושבת שזה בדיוק הסוגיות שגם צעירים עומדים בפניהן, כי בסוף, זו צורת עבודה שצעירים בוחרים בה פעם אחר פעם בגלל שהיא זמינה יותר, נוחה יותר, כאילו יותר Appealing בשלב המאוד צעיר, ובסוף הם נשארים חשופים ללא כל הגנה

נעמה לזימי:  וזו חובה שלנו לבדוק מה קורה איתם

נעמה לזימי:  אז סליחה שקטעתי אותך, רק הכנסתי גם את זה

אורטל מקונן: אז סיימתי להגיד קצת על העבודה של המשרד ושל המנהל

אורטל מקונן:  ביחס גם לשקפים שראינו, שמי שנפגעו בשנה האחרונה הם באמת מי שעבדו בענפים בשכר הנמוך, בעיקר צעירים בעבודות מזדמנות, וזה נושא שמוכר לנו

נעמה לזימי: תודה רבה

נעמה לזימי:  רק יש לי שאלה אחת אליכם, אנחנו יודעים שבעשור הקרוב, צורת ההעסקה של פרי לנסרים הולכת להיות רווחת ומאוד משמעותית, בעשרות אחוזים יותר לפי כל מיני מחקרים, אני גם הקמתי ביחד עם ההסתדרות את השדולה למען הפרי לנסרים, בגלל שאנחנו מבינים היום שזאת צורת העסקה שהולכת ללוות אותו בגלל כל מיני סיבות

נעמה לזימי:  יש לכם כבר מגמות שמתחילות לתכלל את הדבר הזה? לייצר לזה הסדרים סוציאליים?      

אורטל מקונן: אז אני אבדוק לגבי זה

אורטל מקונן:  קיבלתי עדכון לגבי כלכלת הפלטפורמה, שהיה צוות שפעל במשרד, הנושא מצוי בעבודה ויוצג בקרוב לשר העבודה ואנחנו נשמח להיות בקשר

נעמה לזימי: מעולה ממש

נעמה לזימי:  אני אפילו אשמח בהמשך לקיים דיון רק על זה

נעמה לזימי:  אני חושבת שזה חשוב, אז אנחנו גם נשלח בקשה

נעמה לזימי:  תודה על התשובה המהירה

נעמה לזימי:  אני עוברת ליובל ריבלין, יו״ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית, תודה יובל שאתה פה והתלבשת בהתאם

ראובן ריבלין: בוודאי, יום חג כמו שאמרת

ראובן ריבלין:  קודם כל, תודה רבה על ההזמנה

ראובן ריבלין:  אני באמת אדבר קצת על הפגיעה בסטודנטים ואיך הסיפור הזה של שכר מינימום ובכלל העלייה באינפלציה וביוקר המחייה, פוגעת בנו

ראובן ריבלין:  קודם כל אני אגיד שלכאורה, המדינה רוצה שיהיו כמה שיותר סטודנטים וסטודנטיות שיכנסו למערכת ההשכלה הגבוה, ייצאו עם תואר ואחרי זה ישתלבו בשוק התעסוקה, ישלמו מיסים, יקימו עסקים, עוד עובדים וכו'

ראובן ריבלין:  בפועל, כל מה שאנחנו נתקלים בו שנה אחר שנה, זה רק עוד ועוד קשיים כלכליים שרק גורמים לנו למרוח את התואר יותר, לא להצליח לסיים אותו, יש סטודנטים שנושרים מהתואר בגלל סיבות כלכליות

נעמה לזימי: ואנחנו יודעים על פי אחוזים ועל פי מחקרים של התאחדות הסטודנטים, שהרוב זה בעצם בגלל הגורם הכלכלי

ראובן ריבלין: כן

ראובן ריבלין:  אם אני לא טועה זו סיבה מספר אחת לנשירה

ראובן ריבלין:  עכשיו, מה בעצם קורה? כל העלויות שלנו, כל הדברים שאנחנו צורכים, כמו דיור, אוכל, שכר הלימוד שעולה כל שנה באחוזים מאוד גבוהים, השנה הוא עלה באחוז הכי גבוה מזה 20 שנה

נעמה לזימי: בכמה עלה השנה?     

ראובן ריבלין: ביותר מ-500 שקלים לתואר ראשון

נעמה לזימי: משמעותי

ראובן ריבלין: משמעותי מאוד

נעמה לזימי: מה השכר השנתי היום לתואר ראשון?     

ראובן ריבלין: השכר הוא בערך 10 אלפים ו- 500 שקלים, שנתי

ראובן ריבלין:  באוניברסיטה או במכללה ציבורית

ראובן ריבלין:  זה בלי עלויות נלוות

ראובן ריבלין:  היום אנחנו מדברים על זה שהיום ההוצאה הממוצעת לסטודנטים בחודש יא בערך 6,000 שקלים

ראובן ריבלין:  ההכנסה הממוצעת של סטודנט בחודש היא 5,000 שקלים

ראובן ריבלין:  אנחנו כל הזמן במצב שאנחנו מוציאים יותר ממה שאנחנו מצליחים להכניס

נעמה לזימי: אתה אומר בעצם שההוצאה הממוצעת היא יותר משכר המינימום עצמו

נעמה לזימי:  מעבר להכנסה הממוצעת

נעמה לזימי:  זאת אומרת, שכר המינימום היום לא יכול לספק הוצאה חודשית ממוצעת של סטודנט שבסופו של דבר אמור לחזור למשק ולהיות חלק פעיל מהכלכלה הישראלית

ראובן ריבלין: לגמרי

ראובן ריבלין:  וכמו שעמית הראה מקודם, השכר של הסטודנטים או של הצעירים, הוא לא עולה, גם ביחס לזה שצריך הרבה עובדים צעירים בכל מיני ענפים

ראובן ריבלין:  והרבה מזה זה כי סטודנטים וסטודנטיות באמת משתכרים בשכר מינימום

ראובן ריבלין:  עכשיו, זה קורה גם במדינה

ראובן ריבלין:  סטודנטים עובדי מדינה מקבלים שכר מינימום, שלא נדבר על תנאים אחרים, כמו ותק שלא נצבר וכל מיני דברים מזעזעים אחרים

ראובן ריבלין:  השכר שלנו פשוט לא עולה, הוא לא עולה

ראובן ריבלין:  מצד שני, הדיור עולה, שכר הלימוד עולה, האוכל שלנו בסופר עולה

נעמה לזימי: ועוד משהו, יש פחות ופחות מלגות

נעמה לזימי:  נכון שאנחנו לא אמורים להסתמך על מלגות, זה המדינה שאמורה לאפשר לנו לדעתי גם לימודים אקדמיים, בחינם, אבל אנחנו לא שם

נעמה לזימי:  אבל היום, סטודנטים גם נשענים על הדבר הזה, על פילנתרופיה שאיך שהוא מסייעת ממוקד חיצוני, גם זה ממש ירד בשנים האחרונות

ראובן ריבלין: ירד לגמרי

ראובן ריבלין:  גם בשנה האחרונה, קרן הסיוע של משרד החינוך ירדה

נעמה לזימי: אנחנו נשלח להם שאלה בסוף הוועדה ונבדוק גם את זה

ראובן ריבלין: כן, אנחנו עכשיו בהתאחדות הארצית אומרים חד וחלק, אנחנו דורשים שעכשיו בתקציב המדינה, תהיה התייחסות לדבר הזה, גם לקרן הסיוע וגם לדברים אחרים

ראובן ריבלין:  היום, בתקציב כמו שהוא נראה עכשיו ועבר בקריאה ראשונה, סטודנטים, בגדול, לא מקבלים שום דבר

ראובן ריבלין:  אוקיי? ומה שזה גורם, זה שרוב הסטודנטים נעזרים בהורים שלהם כדי להצליח לסיים את הלימודים

ראובן ריבלין:  יש 22% מהסטודנטים שלוקחים הלוואה בזמן הלימודים כדי להצליח לסיים את הלימודים שלהם

ראובן ריבלין:  ושני שליש מכלל הסטודנטים לא מצליחים לחסוך כסף בכלל

ראובן ריבלין:  זאת אומרת שאנחנו מסיימים את הלימודים שלנו עם מינוס

ראובן ריבלין:  הרבה מאיתנו לא מצליחים אחרי זה להשתלב בשוק התעסוקה, לוקח חצי שנה לסטודנט שמסיים ואר להשתלב בשוק התעסוקה

ראובן ריבלין:  אוקיי?      

נעמה לזימי: אני רוצה רגע להעלות נקודה מעמדית למה שאתה אומר

נעמה לזימי:  יש הרבה סטודנטים שבתואר הראשון שלהם יכולים לעשות כל מיני פרקטיקום וכל מיני דברים מסייעים שנותנים להם כלים אחר כך, לא כלים, שורות בקורות החיים שמסייעות להם

נעמה לזימי:  אבל זה גורע מהם את האפשרות לעבוד

נעמה לזימי:  ככה שמי שיכול לעשות את זה, זו סוגיה שהיא פריבילגיה

נעמה לזימי:  ומי שלא יכול לעשות את זה וחייב לג׳נגל בכמה עבודות, יוצא אל שוק העבודה עם חסר

נעמה לזימי:  אני לא אומרת שזה תקין בכלל שלא מקבלים אנשים מעצם התואר שלהם, או בכלל

נעמה לזימי:   אבל יש משרות ויש היצע, ובסופו של דבר יש מי שמגיעים עם עוד שורות בקורות החיים, כשזו תולדה של פריבילגיה שמאפשרת להם תוך כדי הלימודים להדביק עוד יותר פערים שמשאירים הרבה אוכלוסיות מאחור גם במובן הזה

נעמה לזימי:  ואני אוסיף על זה, שהיום את הרבה מהתארים אנחנו נדרשים להרחיב לתארים שניים

נעמה לזימי:  מדינת ישראל היא אחת המדינות המשכילות בעולם המערבי

נעמה לזימי:  בהמון תארים ראשונים הסיפור של תואר שני הוא פונקציה מחייבת, ולא פעם מחייבת דה פקטו

נעמה לזימי:       סטודנט לפסיכולוגיה שרוצה להמשיך לתואר שני, סביר להניח שיהיה לו קשה מאוד להגיע לממוצעים המאוד מטורפים כשהוא מג׳נגל בין עוד עבודות, ואם הוא עשה את הנס הזה, אז הוא כנראה לא יוכל, בגלל שזה לא יאפשר לו קיום במקביל

נעמה לזימי:  יש כל כך הרבה חסמים, שהם חסמים כלכליים, שאנחנו בעצם במדינה, מונעים מאנשים לממש את הפוטנציאל שלהם

נעמה לזימי:  אבל אני לא רוצה לדבר רק על הפרט שמפוספס פה, אלא על המשק, שמפסיד כל הזמן, פעם אחר פעם, בגלל סוגיות כלכליות שהן צריכות להיות פתורות לחלוטין

ראובן ריבלין: לגמרי, זה לגמרי קורה

ראובן ריבלין:  מעל 60% מהסטודנטים לא עובדים בכלל בעבודה שקשורה למה שהם לומדים

ראובן ריבלין:  הם לא צוברים שום ניסיון תוך כדי שעוזר להם אחר כך בשוק התעסוקה, שהופך אותם ליותר טובים במה שהם עושים, אלא פשוט אנחנו מוצאים משרות כי אנחנו צריכים כסף

ראובן ריבלין:  פשוט צריכים כסף

ראובן ריבלין:  ומעבר לזה, ככל שהדבר הזה גדל, היום אנחנו מגיעים לזה שלוקח בממוצע לסטודנט לעשות תואר ראשון בכמעט ארבע שנים ולא בשלוש שנים כמו שהיה פעם

נעמה לזימי: בגלל שהם פורסים את הזמן?     

ראובן ריבלין: כן, אנחנו חייבים לפרוס את התואר

ראובן ריבלין:  אני יכול להעיד על עצמי

ראובן ריבלין:  אני הייתי חייב לעבוד מהרגע הראשון שלי באוניברסיטה, אני עדיין עובד כמובן, אחרת לא הייתי יכול להחזיק את עצמי

ראובן ריבלין:  וכבר בסמסטר הראשון הבנתי שאין לי סיכוי לסיים את התואר בשלוש שנים, אין כזה דבר

ראובן ריבלין:  אי אפשר פשוט

ראובן ריבלין:  אי אפשר לעבוד בלפחות 50% משרה כדי קצת להחזיק את הראש מעל המים, ובמקביל גם לסיים תואר בשלוש שנים

נעמה לזימי: ואם רוצים להתנדב אז בטוח יוצאים עם הלוואות

נעמה לזימי:  אני יצאתי עם הלוואות גם בתואר הראשון וגם בתואר השני, זו המציאות

ראובן ריבלין: כן, לגמרי

ראובן ריבלין:  ומשהו חשוב באמת בסיפור הזה, זה שבסוף מדובר בחסם כניסה ענקי לאוניברסיטה לאוכלוסיות מוחלשות, לאנשים ממעמד סוציו אקונומי נמוך, שפשוט רק מסתכלים על הדברים הזה ורואים שזה לא בשבילם

ראובן ריבלין:  זה בלתי אפשרי, פשוט בלתי אפשרי

נעמה לזימי: ביום הסטודנט שיהיה פה בכנסת אנחנו נקיים דיון על דור ראשון להשכלה גבוהה

נעמה לזימי:  ובכלל על החסמים המעמדיים שיש לאוכלוסיות כדי להגיע לאקדמיה

נעמה לזימי:  זו סוגיה שהולכת לקבל זרקור מרכזי ואני כמובן אשמח שתבוא ונזמין גם שותפים נוספים

ראובן ריבלין: מעולה, אני אשמח להגיע

ראובן ריבלין:  אני רק אסיים בזה שבאמת השכר מינימום חייב לעלות

ראובן ריבלין:  גם בשבילנו, הסטודנטים והסטודנטיות, כי זה באמת נהיה כבר בלתי אפשרי

ראובן ריבלין:  ועוד פעם, אנחנו אוכלוסייה שמקבלת שכר מינימום גם כעובדי מדינה וגם בשוק החופשי, כי נוח לתת לנו שכר מינימום, כי יודעים שאנחנו חייבים לעבוד וחייבים עבודה וזה לא משנה במה ובגלל זה גם לדעתי איפה שיש מחסור לא מעלים את שכר המינימום, או את השכר בכלל, כי אומרים שאנשים בסוף חייבים לעשות את זה

ראובן ריבלין:  ואנחנו באמת חייבים

ראובן ריבלין:  אז לפחות שהמדינה תעזור לנו לחיות כמו שצריך

נעמה לזימי: תודה רבה יובל

נעמה לזימי:  אני עוברת לשמעון וייס, רשות הצעירים, משרד הנגב והגליל, שלום שמעון, תודה שהגעת

שמעון גרידי: שלום

שמעון גרידי:  אני באתי יותר ללמוד ולשמוע מאשר להציג, אבל אני יכול רק להתחבר למה שדיברו כאן

שמעון גרידי:  בקשר לנתונים, ביקשתי לפני זה מאשת המחקר אצלנו נתונים על הצעירים

שמעון גרידי:  כרגע הנתונים שיש אצלנו זה רק עד 2022, לא ראינו שחיקה של שכר אצל צעירים

שמעון גרידי:  מה שכן, אין עדיין את הנתונים של הלמ״ס של השנתיים האחרונות, ועל פניו, כנראה שיש שחיקה אצל כולם ושתהיה שחיקה גם אצל צעירים

שמעון גרידי:  אני רגע רוצה להתייחס לנושא של מלגות לצעירים

שמעון גרידי:  עשינו את זה בתקופת הקורנה, והאוצר שם כ-50 מיליון שקלים, והפעלו איזה כוח משימה שנקרא כוח משימה לאומי, של מלגות לסטודנטים שמתנדבים לצרכים לאומיים

שמעון גרידי:  זה עבד מצוין והלוואי שזה ימשיך

שמעון גרידי:  אני מפעיל אותו, אבל כרגע זה בערך 1,500 סטודנטים, בעיקר מהחברה הערבית, אבל יש תשתית קיימת, וכידוע, בממשלה קשה מאוד - - -      

נעמה לזימי: זאת אומרת שבניתם איזו שהיא תשתית שאפשר יהיה להפוך אותה למשהו - - -      

שמעון גרידי: תשתית שכל משרד שרואה צורך לאומי, שיש לו תקציב ורוצה להפעיל תוכנית לסטודנטים שיתנדבו ויקבלו על זה מלגת לימודים, יש תוכנית קיימת ואנחנו פונים לכל המשרדים, לכל מי שרוצה, יוכל להפעיל דרכנו

נעמה לזימי: מאוד מעניין, אני אשמח להכיר את זה יותר

נעמה לזימי:  אני גם חושבת שהפונקציה שלך היא חשובה גם בדיון ההמשך שיהיה לנו על ההשכלה הגבוהה

נעמה לזימי:  שתהיה פה ונוכל לחשוב מה נוכל לעשות עבור סטודנטים, גם שמגיעים מרקעים שונים ושהאקדמיה היא חסם עבורם, זה לא רק הדבר הנכון לעשות, זה הדבר הנכון באמת כמדינה

נעמה לזימי:  לגבי מלגות הסיוע של משרד החינוך, זה נכון שאתם משרדים שונים, אבל אולי נכון שכרשות הצעירים תבדקו מה קורה עם זה, ולראות איך אפשר בכל זאת להציל את זה כי זה בכל זאת משליך

נעמה לזימי:  אז תודה שאתה פה ואנחנו עוד נקרא לך בהמשך

נעמה לזימי:      אני עוברת לאדם בלומנברג, סמנכ״ל אגף כלכלה ומדיניות ומנכ"ל האגף לאיגוד מקצועי, תודה שהגעת

אדם בלומנברג: קודם כל חג שמח, תודה רבה שהזמנתם אותנו

אדם בלומנברג:  אני כן אדבר בהקשר הזה על כמה כלים פרקטיים אולי שהמדינה יכולה לייצר על מנת למנוע שחיקה ועל מנת לסדק יותר את שוק העבודה

אדם בלומנברג:  על כלכלת פלטפורמות דיברתם ואני לא ארחיב, אולי הסתדרות הנוער העובד והלומד כן ירחיבו, בעניין תשואות ההעסקה

אדם בלומנברג:  לגבי העסקה שעתית, זה משהו שלא נמצא מספיק על גבי שולחן הממשלה

אדם בלומנברג:  כן העלנו את זה בכנסת הקודמת אבל לצערי זה לא התקדם

אדם בלומנברג:  מדובר בהעסקה שרובה מוכוונת לאוכלוסייה מוחלשת, וגם רובה לאוכלוסייה של צעירים בעבודות מזדמנות

אדם בלומנברג:       ולצערי זו שיטת העסקה פוגענית שחצתה מזמן את הגבולות המוסכמים והנורמטיביים של אותה העסקה זמנית, והפכה לשיטת העסקה מקובלת, על מנת לקרוא ולשלוח הביתה עובדים הביתה מתי שבא להם, לשלם להם פחות דרך דמי חופשה, דמי מחלה, דמי חגים ודברים אחרים שבהם יש להם תנאים נחותים ביחס לעובד במשכורת חודשית

אדם בלומנברג:  ואפילו מעסיקים - - -      

נעמה לזימי: אני רק רוצה להוסיף משהו

נעמה לזימי:  זה גם הופך אותנו לחברה שמסתכלת כל כך נורא על דברים

נעמה לזימי:  פעלתי להעסקה ישירה של המנקות בחיפה, אז אחד מראשי האגפים, הייתה שם את היועצת למעמד האישה שניסתה לעשות את זה במשך שנים

נעמה לזימי:  אז היא סיפרה לי שכמה שהוא נחמד, כשהיא דיברה אתו על זה אז הוא אמר לה: ׳מה ואם תהיה לה מחלה אז פתאום היא לא תבוא?׳ כאילו, גם האנושיות נפגעת, ופתאום גם חוזה ההעסקה של מנקות הפך להיות על מטר מרובע

נעמה לזימי:       לא עם שמות ופנים וכמה צריך, אלא על כמה היא מנקה לי בשעה

נעמה לזימי:  ביטול האנושיות של האדם זה משהו שאנחנו נרמלנו אותו תחת העסקה פוגענית שחלחלה כל כך הרבה שנים

נעמה לזימי:  ובסוף, אנחנו כחברה, אנשים פחות טובים כשאנחנו מעסיקים בניצול

נעמה לזימי:  אנחנו לא שמים לב בכלל למי שנמצא סביבנו

נעמה לזימי:  אנחנו מנרמלים את היעדר האנושיות שלנו וזו פגיעה מוסרית שלנו

נעמה לזימי:  רק רציתי להכניס את זה לדבריך

אדם בלומנברג: באמת גם התפיסה של המעסיק לגבי מתי הוא יכול לקרוא או לשלוח את העובד הביתה, מתי הוא כן חייב או לא חייב לשלם לו חופשה, ודברים בסיסיים אחרים, אלה דברים שנפגמים בשיטת ההעסקה השעתית, שצרי להגביל אותה ולתחום אותה לאירועים מאוד מאוד מוגבלים, של העסקה עונתית, העסקה קצובה, ולא לאותן אוכלוסיות רבות שמועסקות לפעמים גם במשרה מלאה ולפעמים לאורך שנים רבות, באותה העסקה שעתית

אדם בלומנברג:       לימודים טכנולוגיים, דיברתם על אקדמיזציה, אבל אנחנו חייבים להחזיר את הלימודים הטכנולוגיים לשולחן

אדם בלומנברג:  הממשלות האחרות קידשו את חמש יחידות לימוד במתמטיקה, את הלימודים במדעי המחשב ואת היציאה להייטק, ואנחנו מייצרים לעצמנו איזו שהיא מחלה הולנדית, שכל אם עברייה בישראל רוצה שהבן שלה יהיה רופא, עורך דין או מתכנת

נעמה לזימי: אבל שחלילה לא יהיה מורה

אדם בלומנברג: או רתך, או נהג, או מסגר

אדם בלומנברג:  ואנחנו מגיעים למצב- - -      

נעמה לזימי: אבל אדם, בוא לא נדבר על ההסללה של שנות ה-50

נעמה לזימי:  אפשר לדבר על מקצועות טיפה יותר עדכניים לבתי ספר טכנולוגיים

אדם בלומנברג: אבל היום כשאנחנו מדברים על העולמות האלה אנחנו מדברים על CNC ועל עיבוד שבבי

נעמה לזימי: זה בדיוק מה שאני אומרת, לא צריך להגיד רתח ומסגר

אדם בלומנברג: אז אני מקדם את זה מהעולם של ה-01 במאי של שנות ה-70 להיום

אדם בלומנברג:  יש היום הרבה מקצועות במעגלים השניים והשלישיים של ההייטק, של עולם הייצור, בעולמות מאוד מורכבים עם שכר מאוד גבוה

נעמה לזימי: ומודלים של מערכת חינוך עדיין עם בגרות מלאה

נעמה לזימי:  זה כבר לא שאין לך יותר עתיד ולא תוכל לרכוש מקצוע אחר

נעמה לזימי:  זה לרכוש מקצוע ולא פוגעים בשוויון ההזדמנויות שלך

אדם בלומנברג: והיום בי״ג י״ד, אתה יכול להקנות לעצמך תעודת הנדסאי ולהרוויח ברוב המקרים כמו מהנדס בגלל המצוקה הגדולה של מהנדסים, ואנחנו קולטים לצערי, בהרבה מאוד חברות ממשלתיות, שלא מצליחים להביא מהנדסים אז מביאים הנדסאים

אדם בלומנברג:  יש מחסור רב והמדינה בהחלטה מודעת, א׳- מתגה את זה

אדם בלומנברג:  ואת דיברת על החשיבות של ההסללה, אני לא חושב שכל ילד צריך ללכת וללמוד לימודים אקדמאיים ולא כל אחד צריך לבחור בלימודים ריאליים

נעמה לזימי: אני מסכימה איתך, רק אני יודעת שאתה אומר את זה מכוונה שניתן עוד אופציות, וזה לגמרי נכון, מבלי לפגוע בשוויון ההזדמנויות

אדם בלומנברג: חד משמעית

אדם בלומנברג:  אנחנו מסכימים לגמרי

אדם בלומנברג:  ואם אנחנו מסתכלים על החוסרים, אז יש לנו המון חוסרים בשכר מאוד גבוה בתעשייה, וגם בתעשייה המתקדמת, של עובדים שההכשרה המקצועית שנדרשת להם היא הכשרה מקצועית, לפעמים של חצי שנה עד שנה, ומתוך הרצון הזה לרוץ לאוניברסיטה, שדרך אגב, בצד השני של מי שלומד בסוף השכלה שהיא לא ישימה, שלא מקדמת אותו בשכר, מפסיד 3 שנים בכוח העבודה, בהן הוא יכול היה להתמחות באזורים המקצועיים וגם לשפר את עצמו מבחינת השכר והמעמד ולהגיע לרמות יותר גבוהות, ולדעתי זה מצער

אדם בלומנברג:       אני חוזר לסוגייה של משרד העבודה, בעשורים האחרונים לצערי אין משרד העבודה למעט בחודשים האחרונים, זה נעשה כמטבע עובר לסוחר בכל הסכם קואליציוני

אדם בלומנברג:  עבר למשרד הרווחה, למשרד התעשייה, למשרד הכלכלה והיום לשמחתנו, זה משרד עצמאי, אבל עדיין בריב בין משרד הכלכלה למשרד העבודה, איפה הליבה, האגף להכשרות מקצועיות, נמצא

אדם בלומנברג:  לא מכוח הרציונל המקצועי אלא מכוח להתיישב על התקציב גרידא

אדם בלומנברג:  ולכן אני באמת מקווה לייצר יציבות במשרד העבודה, שהאגף להכשרות מקצועיות יהיה בפנים

נעמה לזימי: בלי לקחת להם את הכסף שלא ממצים אותו, אלא להבין שזה תהליך

אדם בלומנברג: במשך שנים אגף התקציבים החביא תקציבים בהכשרות המקצועיות מתוך הבנה שאין יכולת לנצל אותן והשתמש בזה כיתרות לסוף השנה

אדם בלומנברג:  ואני חושב שזה ערך מאוד מאוד גדול

אדם בלומנברג:  ובאמת, דיברו פה לפני זה על הכשרות מקצועיות כיכולת לקדם את הפריון ו- Lifelong learning ואני חושב שצריך להשקיע בזה

אדם בלומנברג:  האגף להכשרות ממקצועיות צריך להיות במשרד העבודה, ולהתחיל תהליך שאותו התחלנו בשלוש השנים האחרונות, של מהלך משולש של העובדים, המעסיקים והממשלה, שנמצאים ביחד בשולחן שנקרא מנהלת המעסיקים, שמקדמת תהליכים אסטרטגיים

אדם בלומנברג:  ולכן היציבות של משרד העבודה יש חשיבות מאוד גדולה בקידום התהליך

אדם בלומנברג:  תודה רבה

נעמה לזימי: תודה רבה אדם

נעמה לזימי:  אני כן אגיד, אתה אמרת הכול נכן ואני מסכימה, וכן צריך לייצר למקצועות הללו ודאות מבחינת תנאים סוציאליים והסכמים ענפיים, שלא יעמידו אותם בסימן שאלה, אלא שבן אדם יודע מה אופק השכר שלו, זה דבר שנכון להשאיר אותו לא רק לכוחות השוק אלא גם למדינה שמתכללת את הצרכים שלה

אדם בלומנברג: אז פה אני קורא לשר העבודה שעל שולחנו מונחים שמונה הסכמים ענפיים וכלליים שממתינים למעלה משנה לחתימה

אדם בלומנברג:  בין השאר על עובדות הניקיון, שממתינות לתוספת של 22% מעל שכר המינימום

אדם בלומנברג:  בין השאר לעובדות הסיעוד, לתוספת של 6% מעל שכר המינימום

אדם בלומנברג:  בין השאר לעובדי הבניין שעדיין ממתינים

אדם בלומנברג:  בין השאר לדמי הבראה, שלצערי עדיין לא הורחב

אדם בלומנברג:  אם אנחנו מדברים על שחיקת השכר אז צווי הרחבה זה כלי משמעותי לטיפול בנושא

נעמה לזימי: צווי הרחבה, ובביטול הנומרטור למשרד העבודה, ננוחם

נעמה לזימי:  בסדר, אנחנו נעבור למשרד הרווחה

יוסף עטאונה: ברשותך, כבוד יושבת הראש

יוסף עטאונה:  אני בדיוק הגעתי מדיון בוועדת חינוך, והנושא שהיה שם הוא על הרפורמה של גמישות ניהולית

יוסף עטאונה:  ותכלית הגמישות הניהולית הוא להביא למערכת חינוך גם מובילה וגם יעילה

יוסף עטאונה:  ולתת מענה לצרכים של כולם

יוסף עטאונה:  לכן אני מתחבר לדברים שלו לגבי החינוך הטכנולוגי

יוסף עטאונה:  זה אחד הכשלים לדעתי במערכת החינוך הישראלית שקיימת היום, שלא פיתחו מענה בחינוך הטכנולוגי

יוסף עטאונה:  כי באיזה שהוא שלב תייגו את החינוך המקצועי כמילת גנאי לאזורים מסוימים

נעמה לזימי: אבא שלי ניהל בית ספר טכנולוגי – עמ״ל, בעפולה

נעמה לזימי:  הוא פשוט מוקם באזורים שזה ככה

נעמה לזימי:  אבל מה לעשות, זה לא סתם יוקם בהוד השרון וברעננה, זאת האמת

יוסף עטאונה: בדיוק

יוסף עטאונה:  אבל אני רוצה להגיד לך שבמציאות שקיימת היום, החינוך הטכנולוגי זה אחד הדברים שניסו כל מיני רפורמות במערכת החינוך, ואני בא מתחום החינוך, ניסו כל מיני רפורמות גם על הנושא הזה, העליתי אותו כמה פעמים, גם לגבי החברה הערבית, שחינוך טכנולוגי מתקדם יכול להיות מענה

יוסף עטאונה:  ואם מדברים על שוויון הזדמנויות, זה גם שוויון הזדמנויות

יוסף עטאונה:  שאתה נותן לכל התלמידים את הזכות גם להיות במערכת החינוך, גם להגיע ליעדים ולשוק העבודה, וגם להצליח בצורה משמעותית

יוסף עטאונה:       ואני רוצה להביא דוגמה

יוסף עטאונה:  מערכת החינוך בפינלנד נחשבת לאחת ממערכות החינוך הכי מתקדמות שיכולות להיות, ושם החינוך הטכנולוגי מקצועי ומתקדם והוא עמוד התווך של המערכת הזו, ולכן היא גם מצליחה

יוסף עטאונה:  ולצערי היום, במציאות הקיימת - - -      

נעמה לזימי: יוסף, אני אוסיף לך

נעמה לזימי:  אתה צודקת ב-1,000%

נעמה לזימי:  שם זה גם תחת מערך הכשרות מפותח של המדינה

נעמה לזימי:  החינוך הטכנולוגי מותאם לצורכי המדינה

נעמה לזימי:  העבודה באמת מובטחת, השכר שם מקובע בהסכמים ענפיים, אין צורך, ולא תשמעו שם, על שביתות

נעמה לזימי:  80% מהעובדים שם מאוגדים

נעמה לזימי:  אין שם בכלל צורך בכל מה שאנחנו חווים בישראל, שבה מעט מאוגדים

נעמה לזימי:  שם הכול מעוגן תחת הסתכלות של הסכמי רוחב, צווי הרחבה, וזה נעשה יחד עם המדינה

נעמה לזימי:  הלוואי עלינו את כל הרצף הזה

נעמה לזימי:  אני ממש מסכימה

יוסף עטאונה: זאת בדיוק הנקודה

יוסף עטאונה:  לכן אני חושב שאם אנחנו, גם לגבי הסכמי העבודה וגם לגבי הדיון, בלי לקדם את החינוך הטכנולוגי תהיה לנו בעיה בהמשך, אנחנו נישאר באותו מעגל

יוסף עטאונה:  תודה רבה

נעמה לזימי: בדיוק

נעמה לזימי:  תודה רבה יוסף

נעמה לזימי:  אז אני עוברת למשרד הרווחה, לעומר פייטלסון, תודה שבאת

עומר פייטלסון: תודה על ההזמנה, גם אני, כמו שמעון, באתי גם לשמוע ולא רק להשמיע

עומר פייטלסון:  לגבי השאלות ממשרד העבודה, היום משרד העבודה הוא נפרד ממשרד הרווחה אז אני לא אענה בשמם

עומר פייטלסון:  לומר על פשוט סוג השירותים שניתן ממשרד הרווחה לצעירים אבל לא רק לצעירים

עומר פייטלסון:  אז ניתנים שירותים במחלקות לשירותים חברתיים

עומר פייטלסון:  על ידי העובדים הסוציאליים שמגיעים לאוכלוסייה

עומר פייטלסון:  אם במיצוי זכויות, אם במקומות שצריך אז גם בסיוע חומרי

עומר פייטלסון:       יש תוכניות ייעודיות לעזור למשפחות ולצעירים

עומר פייטלסון:  אז יש את תוכנית הדגל לעזרה למשפחות, ׳נושמים לרווחה׳, שפועלת באשכולות 1-5 ובמטרופולינים

עומר פייטלסון:  שעוזרים גם ליחידים וגם למשפחות שמתמודדים עם מכשולים, גם מתעסקים בתעסוקה וגם ומתעסקים בהעלאת הכנסה

עומר פייטלסון:  ויש את תוכנית ׳יתד׳ שמוכוונת במיוחד לצעירים עד גיל 26, שמעון יכול לתת עוד - - -      

נעמה לזימי: אז שמעון, אני אשמח שתעזור לנו להעביר סוף סוף את החוק לצעירים חסרי עורף משפחתי עם ׳יתד׳

נעמה לזימי:  הצלחנו להעביר את זה טרומית בשנה שעברה ואנחנו חייבים להחזיר את החוק הזה

שמעון גרידי: עשינו בשבוע שעבר ישיבה על זה, אנחנו מנסים

עומר פייטלסון: אז יש שורה של פרויקטים שנעשים, שהם ברמה של בשלות והיקף

עומר פייטלסון:  למשל יש פרויקט משותף עם רשות האכיפה והגבייה שפועל בחברה הערבית וכל זה מונגש לציבור דרך המחלקות לשירותים חברתיים אבל גם דרך אתר שפתוח לציבור, ׳קליק לרווחה׳, שאפשר להיכנס אליו ולרשום את הצרכים והוא מראה איזה תוכניות רלוונטיות

עומר פייטלסון:  אנחנו מקווים לתת כמה שיותר שירותים

עומר פייטלסון:  כמובן, תמיד אפשר לתת יותר והמשרד מחפש כל הזמן את המקומות שבהם אפשר להרחיב, וזה המקום שממנו באתי גם לשמוע ולא רק להשמיע

נעמה לזימי: תודה רבה

נעמה לזימי:  אני עוברת לאורי מתוקי, דובר הסתדרות ׳הנוער העובד והלומד׳

אורי מתוקי: ראש האגף לאיגוד מקצועי, דובר היה פעם

אורי מתוקי:  אז קודם כל תודה רבה ליו״ר הוועדה על הדיון הבאמת חשוב הזה

אורי מתוקי:  כאמור, אני עומד בראש האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות הנוער העובד

אורי מתוקי:  בעצם, הזרוע של ההסתדרות לנוער ולצעירים

נעמה לזימי: אתה יודע שביום כיפור האחרון קראתי את ׳סופר דוש׳, זה היה קליל ו - - -      

אורי מתוקי: כן, אחלה

אורי מתוקי:  אני אגיד שאנחנו מטפלים בעיקר במלצרים, שליחים, סטודנטים, חיילים משוחררים וכדומה

אורי מתוקי:  באמת החלק היותר צעיר של אוכלוסיית הצעירים

אורי מתוקי:  אני רוצה לדבר על מושג שעלה בשנים האחרונות במחקר ובדיון הציבורי, שזה הפרקריאט, המעמד הפגיע

אורי מתוקי:  בעצם הצעירים בעולם בכלל ובעולם המערבי בפרט, הם חיית הניסויים המרכזית של אופני ההעסקה החדשים

אורי מתוקי:  דיבר אדם ואני ארחיב טיפה על נושא שוק העבודה של הצעירים ואיך הוא נראה

אורי מתוקי:  אבל אני אגיד שזה לא רק זה

אורי מתוקי:  אם אנחנו מדברים על יוקר המחייה

אורי מתוקי:  גם הרשת החברתית התמיכה מסביב היא משמעותית וגם על זה מדברים הרבה

אורי מתוקי:       אנחנו פוגשים את זה הרבה מאוד בשטח

אורי מתוקי:  זאת אומרת, מה שדיברתם על הסטודנטים שנפלטים, כל הבעיות האלו, אז באמת הצעירים בהרבה מידות, מי שאין לו עורף מהבית והזכרת את קודם, פשוט נמצאים במציאות מאוד מאוד קשה

אורי מתוקי:  אני אגיד בכמה מילים על שוק העבודה לצעירים

אורי מתוקי:  כפי שאמרתי, שוק העבודה לצעירים הוא שדה הניסויים לעולם העבודה הדיסטופי, העתידי

אורי מתוקי:  של עבודה ללא זכויות

אורי מתוקי:  בעצם רגרסיה מאוד מאוד גדולה בשוק העבודה

אורי מתוקי:  אני אתן לכם ממש דוגמה מהיום שאני מתעסק בה

אורי מתוקי:  500 שליחים של Wolt, אני לא אכנס לכל הסיפור כי הוא מורכב, כי הכול עובד הפוך

אורי מתוקי:  אם הם היו פשוט מועסקים ב- Wolt אז לא היינו בבעיה הזאת, אבל 500 עובדים שביום אחד, בלחיצת כפתור, עברו ממצב שבו הם עובדים ומתפרנסים למצב שבו הם מובטלים ואגב, גם בלי זכאות לדמי אבטלה

אורי מתוקי:  הדבר הזה הוא מאוד מאוד בעייתי

אורי מתוקי:  וזו רק דוגמה אחת מיני רבות

אורי מתוקי:       ציינת את השליח שנהרג וזו כמובן לצערי לא הפעם הראשונה

אורי מתוקי:  אנחנו כל הזמן נכנסים לדברים האלה

אורי מתוקי:  גם במקומות היותר מסודרים

אורי מתוקי:  לדוגמה, מלצרות, שתמיד מעלים על נס את המלצר התל אביבי המחויך שמרוויח 3,000$ בחודש, ולמה חסרים מלצרים? אני תכף אגע בזה, זה דבר מרכזי

אורי מתוקי:  אבל גם נתוני ההעסקה שלהם, אני יכול להגיד לכם מסקר שעשינו לפני שנה בקרב מלצרים, למשל, רק שליש מהם מקבלים תוספת על שעות נוספות ושבת, בגלל הקומבינה של הטיפים

אורי מתוקי:  אני לא אכנס לזה לעומק

אורי מתוקי:  אבל אנחנו נמצאים בשוק שהוא בעצם כל הזמן מוכוון לאיך לקחת כמה שיותר מהזכויות הסוציאליות, איך להפוך את העבודה לכמה שיותר יציבה ואז גם כמובן מתפלאים, איפה הם? למה הם לא באים לעבוד? ואז גם מתלוננים עליהם שהצעירים של היום זה לא מה שהיה פעם וכולי

אורי מתוקי:       אני רוצה להגיד על הדבר הזה עוד קצת, זה הוזכר קודם, עם החבר מהאוניברסיטה העברית, אז הסטודנטים, והצעירים בכלל, הם בשלב שבו הם בונים את חייהם

אורי מתוקי:  זאת אומרת, כשאנחנו לא משקיעים בבני העשרים+, אנחנו מייצרים מצב שבו אנחנו דוחים קדימה, והתייחסת לזה חברת הכנסת, לנושא הזה של הפגיעה המשקית הרחבה, ולדבר הזה יש השלכות מאוד גדולות על קצב ההשתלבות שלהם בשוק העבודה, על השנים שהולכות לאיבוד וכולי

אורי מתוקי:  וזה דבר מאוד מרכזי

אורי מתוקי:  חלק מהדיון פה הוא נושא עליית המחירים ושחיקת השכר ואני רוצה להתייחס לשתי נקודות בהקשר הזה

אורי מתוקי:       הנקודה הראשונה זה נושא הדיור וזה לא הוזכר פה

אורי מתוקי:  עליית המחירים הדרמטית ביותר במדינת ישראל במשך לדעתי כבר עוד מעט 20 שנה, שלא מפסיקה עולה כל הזמן

אורי מתוקי:  וזה אחד מהדברים הכי דרמטיים, זה דרמטי לכולם אבל בוודאי לצעירים

אורי מתוקי:  אחת מהסיבות שאין מלצרים למשל באזור המרכז, היא שהם פשוט כבר לא יכולים לגור שם

אורי מתוקי:  ויתרה מזאת, מתחיל להיות פער מאוד גדול

אורי מתוקי:  כשאנחנו מדברים עם חברה, זה מאוד ברור מי ההורים שוכרים לו דירה ומי לא

אורי מתוקי:  וחשוב לי להגיד משהו על העניין הזה וזה אולי גם יענה על השאלה שעליה דיבר עמית, לאן נעלמו הצעירים משוק העבודה

אורי מתוקי:       אני רואה תופעה כבר כמה שנים טובות, והקורונה ממש האיצה אותה, אני קורה לזה תופעת נועריזציה של הצעירים

אורי מתוקי:  זאת אומרת, עבודת נוער, שגם בה אנחנו מטפלים

אורי מתוקי:  עבודה זמנית, עבודה פרויקטלית, עבודה לטובת משהו- אני רוצה לנסוע לאילת עם החברים אז אני אעבוד חודש לפני

אורי מתוקי:  אנחנו ממש רואים את דפוסי התעסוקה של הנוער, על כל הבעייתיות שבהם, גם בתחום הנוער, אבל זה בוודאי הרבה יותר בעייתי כאשר אנחנו מדברים על אנשים בני 20+, שאמורים בשלב הזה - - - 

אורי מתוקי:  אני יכול להגיד שכשאני הייתי צעיר, כשאחי הגדול היה צעיר, יכולנו להיות גם סטודנטים, גם לעבוד וגם להחזיק את עצמנו, והדבר הזה היום הוא פשוט לא ריאלי

נעמה לזימי: תודה רבה אורי

נעמה לזימי:  אני פשוט רוצה שנספיק את כולם כי יש פה דיון אחר כך ומפנים אותנו מפה

נעמה לזימי:  אני עוברת לשיר פרי, תושבת הקריות, תודה שבאת שיר

שרה כפרית: שלום, ברוכים הנמצאים

שרה כפרית:  אני נסעתי הבוקר שלוש שעות, מקריית ביאליק הירוקה, בשביל להגיד את שעל ליבי

שרה כפרית:  אני בת 32, אם חד הורית ועובדת כסייעת

שרה כפרית:  המקצוע שאולי הכי חשוב, שבאמת אמורים להפוך אותו לפרופסיה אבל איך שהוא נמצא עדיין מדשדש

שרה כפרית:  על אף שנכנסה רפורמה ב-01 באפריל מטעם ההסתדרות

שרה כפרית:  אין דרך להגדיר את זה מאשר להוציא מכיס אחד ולהכניס לכיס אחר

שרה כפרית:  כי אין שום שיפור וגם לא עתיד

שרה כפרית:  אני נורא מתחברת לכל מה שאמרתם כאן באשר לחסמים האקדמיים, לעורף המשפחתי ולכל הדברים הללו

שרה כפרית:  באמת שכשאת יוצאת לעבוד חודש שלם ומרוויחה פחות מ- 4,000 שקלים, כשהשכירות שלך עולה 4,000 שקלים, אז זו הישרדות יום יומית

נעמה לזימי: ואת לא יודעת אם השכירות תעלה בשנה הבאה או לא תעלה בשנה הבאה

שרה כפרית: לגמרי

שרה כפרית:  אני יכולה להעיד שאני גרתי בירושלים המון שנים, 14 שנים, ולפני ארבע שנים עזבתי למקום שיכול לאפשר לי להתקיים

שרה כפרית:  כי כל מי שמכיר את ירושלים יודע שהיא יקרה ויקרה

שרה כפרית:  אז האמת שזה לא כל כך עזר

שרה כפרית:  כל מה שאנחנו, הצעירים, מנסים לעשות

שרה כפרית:  במיוחד בתחום הזה של תומכות הלימדה, ששם בעצם יש את האוכלוסיות הכי מוחלשות, אימהות חד הוריות, הנשים המבוגרות בגיל השלישי שלא רוצות להישאר בבית, כל מי שמפחד שמחר בבוקר יסגרו את העסק הפרטי הזה ויגידו לו: ׳שלום, הביתה׳

שרה כפרית:  ואנחנו בעצם נשארות ועובדות עם כל הלב והנשמה עם הילדים הקטנטנים האלה, בבתי הספר, בגנים הרכים, עבודה שבאמת אילולא היא הייתה שליחות, אני סבורה שם אני הייתי הופכת להיות שליחה של Wolt ולא מסתכלת על המחר, כי בכל זאת יש לי פה של ילד להאכיל

שרה כפרית:       ואני מאוד מקווה שכמו ששר העבודה, יואב בן צור, חתם על העלייה האוטומטית, אני לא אגיד מגוחכת או מצחיקה, כי כל התקדמות היא התקדמות ואנחנו לא עומדים במקום, אבל אנחנו לא כל כך יודעים מה לעשות עם 272 השקלים הללו מידי חודש

שרה כפרית:  זאת אומרת, יכול להיות שנגייס אותם לטובת מניות או משהו, כי אין באמת דרך לגמור ככה את החודש

שרה כפרית:  אז כולי תקווה שכולנו נשכב מתחת לאלונקה ובאמת נצליח להרים אותה, למען הסטודנטים, הנשים המבוגרות, החד הוריות, משפחות עצמאיות, נוער בסיכון, לא חסרים חוליים במדינה שלנו לטפל בהם, ואני מקווה שיחד ובאחדות נוכל באמת לעשות את זה

נעמה לזימי: תודה רבה לך שיר

נעמה לזימי:  אני אזכיר פה משהו, יחד עם תנועת ׳עומדים ביחד׳, הגשתי את החוק ל-40 ש״ח לשעה שכר מינימום וחתמו עליו יותר מ-40 חברי כנסת

נעמה לזימי:  ואני חושבת שזה בדיוק העניין

נעמה לזימי:  עבודה חייבת לחלץ מעוני

נעמה לזימי:  אסור שאנשים יעבדו ולא יסיימו את החודש, וצריך להסתכל על זה לגמרי אחרת מהגרושים האלה

נעמה לזימי:  גם אם זה יהיה מדורג ואחרי כמה שנים

נעמה לזימי:  לא יכול להיות שכל העלאה לא תשקף את התשומות, את היוקר ואת הכול

נעמה לזימי:  אני עוברת לשיר אלוק ודניאל גרין, מ- ׳מתחת לרדאר׳, שלום לכם

שיר אלוק: הי, שלום

שיר אלוק:  קודם כל תודה רבה על ההזמנה לוועדה החשובה הזאת

שיר אלוק:  הגענו לכאן היום כדי להשמיע את קולם של הצעירים והצעירות שעוקבים אחרי ׳מתחת לרדאר׳

שיר אלוק:  אפתח בזה שהגענו לכאן די סקפטיות, כמו צעירים רבים, אבל בשבילו ייאוש הוא לא תוכנית עבודה, תמיד יש מקום לקוות ולפעול ותמיד צריך להשמיע את קולנו

שיר אלוק:  בתקופה האחרונה, לא מעט מאיתנו מרגישים שהכסף שלנו שווה פחות ושיוקר המחייה מכביד על הכיס של כולנו, בייחוד כצעירים בישראל

שיר אלוק:  מחירי השכירות עולים, המזון מתייקר, יוקר המחייה עולה והשכר נשאר אותו הדבר

שיר אלוק:  התקווה שלנו הולכת ונעלמת, ואלה שבשלטון מתעסקים בלא רפורמה וכן רפורמה בזמן שאנחנו, דור העתיד של ישראל, אפילו לא נמצא בסדר העדיפויות

שיר אלוק:  העוקבים שלנו, רובם בגילאים שעוסקים בוועדה הזאת, ועשינו אצנו סקר לקראת הדיון הזה

שיר אלוק:       אפתח בזה שהתוצאות עגומות מאוד

שיר אלוק:  רוב העוקבים שלנו מרגישים היטב בכיסים שלהם את יוקר המחייה, רובם לא מרגישים שהשכר שלהם מספיק גבוה ורובם מרגישים שהשכר שלהם שווה פחות מבעבר

שיר אלוק:  בנוסף לזה, כמעט למעלה ממחצית העוקבים נאלצו לוותר או לדחות לימודים אקדמאיים בגלל שיקולים כלכליים, או התחילו ללמוד ועדיין מתקשים כלכלית

שיר אלוק:  גם בנושא הדיור התשובות היו עגומות מאוד

שיר אלוק:  למעלה מ-60% מהעוקבים, הצביעו שהם חושבים שהם לא יצליחו לרכוש דירה בישראל, והשאר השיבו שהם לא יודעים אם הם יצליחו בכלל

שיר אלוק:  חוסר הוודאות השתלט על החיים של כולנו

שיר אלוק:  הצעירים מרגישים את יוקר המחייה היטב, והם הראשונים שמושפעים ונפגעים ממנו

שיר אלוק:       השכר של רובם לא עולה בהתאם לעליות המחירים

שיר אלוק:  ועוד נתון בלתי נתפס, זה ש-90% מאלה שענו על הסקר, נאלצים להיעזר כלכלית בהוריהם

שיר אלוק:  בשנתיים האחרונות, אני סטודנטית באוניברסיטה העברית ונציגה של סטודנטים רבים באגודת הסטודנטים

שיר אלוק:  ואם יש דבר אחד שאני יכולה לומר בוודאות, זה שקשה להיות צעירה בישראל, ושקשה עוד יותר להיות סטודנטית צעירה בישראל

שיר אלוק:  רוב הסטודנטים שאני מכירה נעזרים במלגות שגם אותן הם מקבלים רק בסוף השנה, ועובדים במשרות סטודנט שגם לא תואמות לכישורים שלהם ופעמים רבות גם לא מספיקות כדי לכסות את ההוצאות הרבות שלהם והמשותף להרבה מהם הוא שהם נאלצים להיעזר בהוריהם

שיר אלוק:       היום, המציאות היא שאם אין לך הורים שיוכלו לתת לך גב כלכלי אתה תחשוב פעמיים אם בכלל להתחיל ללמוד, לפעמים גם תתחיל ללמוד ותבין מהר מאוד שאתה לא מצליח לממן בעצמך את התואר הזה, ותחליט לעזוב באמצע או לעבוד בכמה עבודות מזדמנות במקביל ללימודים

שיר אלוק:  וזה חבל מאוד, כי הדור הזה של הצעירים שמתקשה לשלם על הלימודים שלו, על השכירות והמחייה, מורכב מצעירים שתרמו למדינה ומתכננים לבנות את חייהם בישראל ולהיות ציבור יצרני שימשיך לתרום למדינה לאורך חייו

שיר אלוק:  בנוסף להכול, עוד סוגייה שאני רוצה להעלות פה היא שכל סטודנט שאינו עובד, גם כאלה שלא עובדים מחוסר ברירה ובגלל תארים תובעניים, נאצלים לשלם מידי חודש לביטוח הלאומי

שיר אלוק:       ככה שלא רק שהם לא מרוויחים כסף, הם גם נאלצים לשלם עוד ועוד ולחלקם גם יש חובות וריביות בביטוח לאומי, ואני מכירה לא מעט כאלה

שיר אלוק:  כל המצב הזה הוא לא גזירת גורל

שיר אלוק:  יש המון פתרונות שונים ומגוונים בעולם, אבל לפני שנעסוק בהם זה צריך קודם כל לעלות לסדר היום של הממשלה

שיר אלוק:  כרגע, לצערי הרב, זה שאין כאן אף חבר כנסת מהקואליציה, זה די מעיד על סדר העדיפויות העגום שלהם

שיר אלוק:  ברור לנו שהצעירים מתקשים כלכלית, לא רק בישראל, אלא גם בשאר העולם

שיר אלוק:  אבל לעומת שאר העולם זה נראה שבישראל זה לא מזיז לאף אחד, כאילו שיש דבר יותר חשוב מהחיים עצמם

שיר אלוק:  רק השבוע התכנס הקבינט החברתי כלכלי, ובמה הוא התעסק? בהכול חוץ מביוקר המחייה

נעמה לזימי: בכלום, סליחה

שיר אלוק: ליתר דיוק

שיר אלוק:  אז במקום לפזר סיסמאות פופוליסטיות לקראת הבחירות, הגיע הזמן שהממשלה תפעל למען הצעירים, כי כרגע זה מרגיש כאילו שאנחנו בתחתית סדר העדיפויות, ושלא נדבר גם על סדר היום, שנראה לי שאנחנו לא קרובים אפילו להימצא בו

שיר אלוק:  אם לא נדאג לייצג את עצמנו אז אף אחד לא ישמיע את קולנו

שיר אלוק:  ואני מקווה שהשינוי המיוחל יגיע, תודה רבה

דניאל פרידמן: אני אוסיף באמת רק שני נושאים קטנים במילה

דניאל פרידמן:  קודם כל, אני באמת רוצה להודות על ההתכנסות של הוועדה הזאת ועוד ביום החשוב הזה

דניאל פרידמן:  זה נושא שבאמת נהיינו אדישים אליו

דניאל פרידמן:  אנשים בתחילת החיים שלהם, באמת לא יכולים להתקיים כי אין להם גב כלכלי

דניאל פרידמן:  זה יוצר הפרדה נוראית בנינו

דניאל פרידמן:  ההצלחה שלהם לא נמדדת ביכולות שלהם או במוטיבציה שלהם, היא נמדדת בדרכים שלהם להתנהל כלכלית, ברחמים מצד בעלי דירות ובמלגות מהאוניברסיטאות, זה נראה לי באמת נורא

דניאל פרידמן:  במקור אני מחיפה, אבל בשנה האחרונה אני עובדת בדימונה

דניאל פרידמן:  אני פוגשת מגוון של צעירים ונערים בעיר, רובם משתכרים משכר מינימום והשכר הזה זה הכלי היחיד שלהם להתקיים

דניאל פרידמן:       ציינו מקודם את ההסללה

דניאל פרידמן:  נערים רבים בדימונה חיים את ההסללה הזאת, ילד בן 14 שיכול לבוא אליי ולהגיד לי: ״כן, אני רתך, אני מסגר

דניאל פרידמן: ״ ילד בן 14

דניאל פרידמן:  בבתי הספר הטכנולוגיים, ההחלטה אם מקבלים שם תעודת בגרות או לא תלויה באמביציה של המנהל, שרוצה להכניס את פרויקט בחינת הבגרות לבית הספר וזה דבר שהוא נורא בעיניי

דניאל פרידמן:  אני רוצה פשוט לאחל לנערים האלה יותר

דניאל פרידמן:  אני רוצה להגיד שהם יוכלו להתגייס לאן שהם ירצו

דניאל פרידמן:  בלי לחשוב על איך הוא יוכל תוך כדי לשלם שכר דירה ולעבוד, ויוכלו ללמוד מה שיבחרו ואיפה שיבחרו

דניאל פרידמן:  אנחנו לא צריכים לתת להם להסתמך על מלגות ולא על טובות, אלא לתת להם מציאות שאפשר לחיות בה

דניאל פרידמן:  ובאמת עוד דבר אחד, אני רוצה להעלות משהו שאחת העוקבות שלנו כתבתה

דניאל פרידמן:       אין דבר יותר מפחיד בחיים הצעירים שלך, כמו הרגע שבו אתה צריך לשלם שכר דירה וחשבונות לבד

דניאל פרידמן:  עוקבת של ׳מתחת לרדאר׳ שלומדת במוסד נחשב ללימודים אקדמיים, כתבה: ״מצאתי עבודה, אז יצא לי לעבוד שבועיים במלון, הרווחתי 35 שקלים לשעה שזה נחשב וואו, כי הם משלמים יותר ממינימום

דניאל פרידמן:  ואני אומרת לעצמי, אני, שתופסת מעצמי בן אדם חכם, שעה מהחיים שלי שווה 35 שקלים? במיוחד שבשביל להתקיים בצורה בסיסית ומידי פעם לקנות כוס קפה אני צריכה לשלם בערך 17 שקלים, אז לשבת בבית קפה עם חברה בעצם יעלה לי חצי שעה מהחיים

דניאל פרידמן: ״      ככה אנחנו התרגלנו לספור את החיים שלנו, לפי שעה במלצרות, לפי משכורת מינימום, צעירים רבים לא רוצים לעזוב את הבית כי חלב בסופר, שהמחיר שלו עוד פעם עלה הבוקר, שווה משהו כמו 20 דקות של עבודה, לא התחלנו לדבר בכלל על שכר דירה וחשבונות

דניאל פרידמן:  אנחנו צריכים להחזיר לצעירים את הביטחון לצאת מהבית

דניאל פרידמן:  את הביטחון לנסות

דניאל פרידמן:  אנחנו צריכים להחזיר בהם את הרצון לחלום

דניאל פרידמן:  אנחנו כבר לא רוצים

דניאל פרידמן:  הורדת מחירי המזון והשכירות היא קריטית, אפילו בקצת, לא רק לחיים הפרקטיים אלא על מנת לתת שוב את התקווה, תודה רבה

נעמה לזימי: תודה רבה

נעמה לזימי:  כל מילה, ממש

נעמה לזימי:  עכשיו סהר, סטודנט בחיפה, ודניאל, סטודנט בבאר שבע

נעמה לזימי:  שניכם נכון? חשוב לי לשמוע אתכם ושתדברו, אני ממש מודה לכם שבאתם לכאן ואני חייבת לסכם את הדיון אז בגלל שאנחנו חייבים לפנות ב – 12:00 בדיוק, אז כל אחד דקה וחצי

סהר כהנא: אז קודם כל אני סטודנט באוניברסיטה הפתוחה

סהר כהנא:  אני עושה את זה כדי ללמוד בלימודי ערב ולעבוד תוך כדי בשלוש עבודות, שתי משרות מלאות

סהר כהנא:  כולן במגזר השלישי בחברה אזרחית, כי זה מה שאני מאמין שאני צריך לעשות כדי לקדם את המדינה

סהר כהנא:  דיברו פה הרבה על הסללה, או על זה שאנחנו דור ההייטק

סהר כהנא:  אני מכיר הרבה חברים - - -      

נעמה לזימי: צמיחה מכלילה

נעמה לזימי:  במקום להסתכל על מקצועות מצמצמי אי שוויון כיעד

סהר כהנא: כן, אני מסתכל על הרבה מאוד אנשים - - - לעבוד במקצועות של חינוך, פורמלי ובלתי פורמלי, מגזר שלישי, חברה אזרחית, סייעות, כל הדברים האלה, מה שהם צריכים זה לקום כל בוקר, לקחת כדור ריטלין ולשבת בכיתה

סהר כהנא:  זה מסביר גם את הירידה שראינו בשוק של הצעירים, כי מאז הקורונה כולם עושים חמש אם לא 10 בחינות פסיכומטרי, כדי שהם יצליחו להיכנס למקצועות שיוכלו להרוויח בהם כסף

סהר כהנא:  זהו, אני לא רגיל לדבר אל תוך מיקרופון, בדרך כלל אני מדבר אל תוך מגפון

סהר כהנא:  אני רכז שטח בתנועה לאיכות השלטון ואקטיביסט שגם מפגין מזה שנתיים

סהר כהנא:       קשה לי שלא דובר פה בכלל בכל הדיון הזה – אף שהוא לא בנושא – על ההתנהלות של הממשלה מאז שהיא הוקמה, ובאמת, כמה שהיא לא שמה פס על כל הדברים המאוד חשובים האלה

סהר כהנא:  הדבר הטוב היחידי שיצא מהממשלה המאוד גרועה הזאת זה באמת שאנחנו, הצעירים, התעוררנו מהחלום האמריקאי הזה שמכרו לנו

סהר כהנא:  של בית ספר, צבא, טיול, לימודים והכל יהיה בסדר

סהר כהנא:  פתחנו את העיניים והעיניים שלנו עליכם, על הממשלה, כל הזמן

סהר כהנא:  כל מקום אליו אתם הולכים תדעו שאנחנו נמצאים, כל כנס, כל בית קפה שתגיעו אליו, אנחנו נגיע, פרט לנוחיות, וגם זה מוטל בספק

סהר כהנא:  העיניים שלנו עליכם

סהר כהנא:  תודה

נעמה לזימי: נפלתם על הדור הלא נכון

דניאל פרידמן: אז אני רוצה לעשות את זה ממש מהר

דניאל פרידמן:  יש איזה שיר שאומר: Load 16 ton what do you get / another day / older and deeper and dept

דניאל פרידמן:  //      אנחנו עובדים, אנחנו עובדים קשה, ונוצרו פה לופים כל כך משוגעים כבר

דניאל פרידמן:  אנחנו מפחדים מהבירוקרטיה

דניאל פרידמן:  כי ביטוח לאומי יושב לי על הגב, שולח לי הודעות ב- SMS ומאיים בעיקולים

דניאל פרידמן:  ולעבוד עכשיו בשתיים ושלוש עבודות כשאתה יודע שזה יוריד לך מהמס בסוף כל מיני שטויות כאלה, אז בסוף זה מגיע לזה שאנשים עובדים בשחור, אין דרך אחרת

דניאל פרידמן:      אמון במערכת? אתה רוצה להגיש למלגה, אתה רוצה לבקש עזרה ממישהו, ואומרים לך, כבר השמועה רצה, שאין מה לנסות, שנגמר הברז

דניאל פרידמן:  ואז האבסורד השלישי – אתה כבר כן מגיע למלגה, ועדיין הגעתי למצב שאני שואל מחבר 100 שקלים כדי להצליח לאכול במשך חודש, לחיות על בטטות ופסטה

דניאל פרידמן:  ואז אני הולך לעזור לשכנים הבאר-שבעיים שלי שחלקם אפילו במצב יותר גרוע

דניאל פרידמן:  ואז הלופ הזה, שמצד אחד אני הסטודנט הפריווילג שמגיע מבחוץ, מצד שני כדי לגרד קצת כסף כדי לשלם שכר דירה אני צריך את ההתנדבות הזו למלגה

דניאל פרידמן:      לי עוד היה מזל, אני עוד מורח את התואר כבר חמש שנים כמו משוגע, אני גם לומד היסטוריה ופוליטיקה אז העתיד הכלכלי שלי מאוד לוטה בערפל, כל הקריירה העתידית שלי בנויה על זה שתהיה מדינה דמוקרטית מתפקדת פחות או יותר, ואז העתיד הפוליטי שלי כבר ממש מוטל בספק

דניאל פרידמן:  אבל אנחנו במצב אבסורדי לחלוטין

דניאל פרידמן:       אין עתיד, או שתסמוך על המדינה או שלא תסמוך על המדינה ותרוויח בשחור ותקווה שיהיה יותר טוב

דניאל פרידמן:  בטחון תזונתי, מגורים, באמת

דניאל פרידמן:  זה לא אצלנו בידיים

דניאל פרידמן:  הייתי יכול לחפור על זה עוד שעתיים

נעמה לזימי: אני כל כך שמחה שאתם הצעירים מעלים את מדברים על הסללה, על דיור ובטחון תזונתי, על קיום בכבוד

נעמה לזימי:  זה מדהים, כי אני חושבת שזה התפקיד של הצעירים, ואני ביניכם, לכתוב מחדש את החוזה שהופר בין המדינה לאזרחיה

נעמה לזימי:  אבל זה קודם כל חוזה של אחריות המדינה עלינו

נעמה לזימי:  זו סוגיה מעמדית, חברתית וכלכלית לפני הכול

נעמה לזימי:  ואני ממש מודה לכם

נעמה לזימי:  הייתם חריפים ביותר וזה היה חשוב לשמוע את הקולות האלה

נעמה לזימי:       אני חייבת לסכם את הוועדה ולהקריא את הכול למרות שאני בפער של זמן, כדי שנוציא את המסמכים לפי הסיכומים לכל המשרדים: הוועדה קוראת לשר הכלכלה והעבודה לסיים את סאגת ריב הסמכויות על ההכשרות המקצועיות ועל פריון העבודה וגם בשכר העובדים וביכולת השתכרותם

נעמה לזימי:  יש לעגן את סמכויות האגף תחת משרד העבודה

נעמה לזימי:  שכר המינימום הוא פחות היום מסך ממוצע ההוצאות החודשיות של סטודנטים, והמדינה צריכה לתת על זה את הדעת אם היא רוצה את דור ההמשך

נעמה לזימי:  לא ייתכן שסטודנטים יסיימו פה שנת לימודים במינוס

נעמה לזימי:      הוועדה קוראת למדינה: א׳- לתקצב סיוע לסטודנטים בתקציב המדינה, בדגש על קרן הסיוע

נעמה לזימי:  ב׳

נעמה לזימי: - לצמצם פערים כלכליים ולהסיר חסמים כלכליים שלא מאפשרים לסטודנטים חסרי תמיכה כלכלית מבית, נגישות לפרקטיקות תואר המשך ולכל מה שמאפשר להם המקצוע, שיאפשרו להם השתלבות בשוק העבודה בשכר גבוה יותר

נעמה לזימי:  ג׳- חסם לכניסת סטודנטים ממעמד סוציו אקונומי נמוך

נעמה לזימי:      הוועדה רואה צורך ברגולציה ובהגבלת העסקה שעתית

נעמה לזימי:  מדובר בהעסקה פוגענית שמדרדרת אותנו מוסרית, כחברה

נעמה לזימי:  רוב העובדים בה הם משכבה סוציו אקונומית נמוכה

נעמה לזימי:  על הממשלה לקדם ולחתום על הסכמים ענפיים והסכמים סוציאליים הכוללים אופק שכר ראוי

נעמה לזימי:  דווקא עבור אותם ענפים של השכבות הנמוכות 

נעמה לזימי:  כלל ההסכמים כמובן, צריכים להיות תחת הסתכלות ותכלול של העדפת המדינה, כפי שעשו גם בענף הטכנולוגי

נעמה לזימי:  אני גם קוראת להחריג את הנומרטור מהסכמי שכר

נעמה לזימי:      הוועדה מודאגת מהתדרדרות עולה בעולם המתגבש, על צורות ההעסקה החדשות והפוגעניות, שהפך פה הצעירים והצעירות המוחלשים לחיות ניסוי במעבדה של עולם זה

נעמה לזימי:  אם פעם הסטודנטים יכלו לעבוד במקביל ולהתקיים מהכנסתם, הוצאות ציוד מזון וכדומה, היום זה לא אפשרי לסטודנטים, והמצב הכלכלי הופך לסיבה העיקרית לנשירתם מהלימודים האקדמאיים, כך גם נפגעת היכולת שלהם להשתלב בעולם התעסוקה ולהתקיים בכבוד

נעמה לזימי:       כך גם נפגעת להם הזכות למוביליות חברתית

נעמה לזימי:  לא יתכן שכל העבודה בשכר מינימום, לא משקללת את יוקר המחייה ואת ממוצע ההוצאות הנחוצות לקיום פה

נעמה לזימי:  הישיבה על הפגיעה של האינפלציה ועל קריאה דחופה להורדת מחירים בכלל

נעמה לזימי:  אני רוצה להגיד תודה לכל אחד ואחת מכם

נעמה לזימי:  אנחנו כמובן שולחים בחזרה משובים, זה חלק מהכוח שיש לנו, ונקווה לראות חלק מהדברים, אולי נייצר לחלקם דיוני המשך

נעמה לזימי:  כן יהיה פה דיון על דור ראשון להשכלה גבוהה, שזו סוגיה מאוד חשובה, וכמובן שבהמשך יהיו דיונים אחרים על דיור ועל סוגיות אחרות שאנחנו ממש עושים להם פה Zoom in, אבל בסוף זה הכול ביחד

נעמה לזימי:  אני אסיים בשורה, לוקחים לנו את האפשרות לחלום, אז אנחנו לא ניתן להם לישון

נעמה לזימי:       סליחה על האקטיביזם

נעמה לזימי:  אני חושבת שחשוב להגיד את זה, זה לא רק שכר, זה שירותים חברתיים שמתפוררים, זה משבר דיור שלא מאפשר פה לאנשים להרגיש אופק, זה להזניח את הילדים שלנו והסוגייה הכי חשובה שישנה, קריסת השירותים החברתיים, המקצועיים החיוניים, גיל רך, אחיות, פסיכולוגיות, נהגים, שוטרים והכל, זו קריסה של מדינה

נעמה לזימי:  דמוקרטיה זה חיזוק המקומות האלה

נעמה לזימי:  והכנסת הזאת, שהיא הכי מאיימת על הזכות המאורגנת ועל זכות השביתה, שזה מנגנון ראשי בדמוקרטיה, וזה חשוב לומר, כי דמוקרטיה זה גם חיים בכבוד, כל מדד מראה שהמדינות הכי דמוקרטיות אלו מדינות שבהן יש רווחה גבוהה יותר

נעמה לזימי:  אז אנחנו לא רק סתם אומרים את זה, אלא מבינים שזאת המציאות, נעשה ונצליח, תודה רבה לכם