הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 25, פרוטוקול מספר 12, 2023-05-03 00:00

אליהו דלל: בוקר טוב לכולם

אליהו דלל:  הבוקר אני רוצה להתחיל עם הנתונים על ילדים שנפגעו מתחילת השנה ועד חודש אפריל

אליהו דלל:  הנתונים הם של ארגון בטרם – המרכז הלאומי לבריאות ובטיחות ילדים: מתחילת שנת 2023 נהרגו 22 ילדים בתאונות שונות

אליהו דלל:  רק בחודש אפריל נהרגו 12 ילדים – שלושה ילדים מהם טבעו למוות

אליהו דלל:  אני קורא את הנתונים על הילדים שטבעו ועובר בי רעד; חמישה נהרגו בתאונות דרכים; ילדה אחת מתה כתוצאה מחנק; ילדה אחת נהרגה מפגיעת עץ ושני ילדים נספו בשריפה

אליהו דלל:  במהלל חודש אפריל דווחו בתקשורת על 96 מקרי היפגעות ילדים, מתוכם 17 מקרים של הרעלה ושבעה מקרים של כוויה

אליהו דלל:  הרעלה – תמיד לקראת פסח אנחנו עדים לתופעה הזאת, אולי בגלל ניקיונות וחוסר תשומת לב של ההורים

אליהו דלל:       פירוט מקרי התמותה: בן שנה וחצי טבע למוות בבריכה פרטית במועצה האזורית חוף אשקלון; ילד בן 4 טבע למוות בבריכה בצימר בקצרין; בת 17 נספתה בשיטפון אליו נקלעה ברכב יחד עם אחיה הגדול; ילדה בת 9 נהרגה מפגיעת עץ שנפל במועצה האזורית בני שמעון; בת שנתיים מהצפון מתה לאחר שנחנקה מסוכריית גומי; בנות שנתיים וארבע מתו כתוצאה  משריפה שפרצה בביתן בתל שבע

אליהו דלל:       אני רוצה לקרוא גם מקרים בהם ילדים נפגעו ולפעמים אתה מזועזע מ- אני קורא לזה דמיון: בן 4 נלכד במכונת כביסה בכסייפה ואושפז במצב קשה; בן 3 נכווה קשה בעת ביעור חמץ בראש העין ואושפז במצב קשה; בת 15 נכוותה בעיניה לאחר שרוססו בספריי שלג ואושפזה במצב בינוני; בת 12 נכוותה בעיניה לאחר שרוססו בספריי שלג ואושפזה במצב בינוני; חמישה ילדים הורעלו כתוצאה מרעל עכברים בנגב, מצבם קל; ילד בן 9 נכווה ממים רותחים בבאר שבע ואושפז במצב בינוני

אליהו דלל:       לפחות חלק מהמקרים האלה אפשר היה למנוע

אליהו דלל:  תפקידנו פה בוועדה הוא לנסות להביא את זה למודעות ולחשוב מה ניתן לעשות כדי למנוע, אם זה בהצעת חוק או באמצעות תקנות, כמובן דרך המשרדים והאחראים עליהם

אליהו דלל:      הדיון היום הוא בנושא טביעת ילדים ונוער

אליהו דלל:  עינת שגיא אלפסה, נציגת בטרם, בבקשה

אליהו דלל:   אני רוצה להודות לכם על הנתונים שמסרתם ואני מאוד מעריך את זה

עינת שגיא אלפסה: אני מודה לך על שיתוף הפעולה

עינת שגיא אלפסה:  זה שיתוף פעולה ארוך שנים עם הוועדה בכלל ותענוג לעבוד מול יושב-ראש כמוך

עינת שגיא אלפסה:       לפני שאני אצלול לנתונים ומגמות, אני רוצה להזכיר את שלושת הילדים שטבעו למוות רק בחודש אפריל

עינת שגיא אלפסה:  לצערי הנתונים במצגת לא מעודכנים, אתמול נודע לנו על מקרה נוסף של ילד בן 13 משגב שלום שטבע בווילת נופש ביריחו

עינת שגיא אלפסה:  למה לקח לנו זמן להבין את המקרה ובגלל זה זה לא מופיע בנתונים? כי לא נתפס שילד בן 13 נכנס לבריכה ובכלל לא יודע להתמודד עם המצב הזה

עינת שגיא אלפסה:  אם הילד היה לומד לימודי שחייה, אפילו לימודים בסיסיים, זה לא היה קורה

עינת שגיא אלפסה:  כך גם הסיפור שקרה בערב ליל הסדר – ילד בן 4 טבע בבריכה בצימר בקצרין; ביום שישי האחרון, בצוהריים, ילד בן שנה ושמונה חודשים טבע למוות בבריכה בבית שלו

עינת שגיא אלפסה:  בתקשורת צוין במפורש שהבריכה לא הייתה מגודרת; גם המקרה, שלצערי הוא כבר לא כזה חריג, של הנערה שטבעה בשיטפון

עינת שגיא אלפסה:  בשנים האחרונות יש לנו לא מעט מקרים כאלה

עינת שגיא אלפסה:       טביעה היא גורם התמותה השני בקרב ילדים, אחרי תאונות דרכים

עינת שגיא אלפסה:  כשאנחנו מדברים על תאונות דרכים, זה כלל תאונות הדרכים – גם כנהג, גם כהולך רגל, גם כלים חשמליים

עינת שגיא אלפסה:  טביעה זה בהחלט משהו מאוד-מאוד משמעותי בתמונת היפגעות ילדים

עינת שגיא אלפסה:  ב-15 השנים האחרונות, החל משנת 2008, אז התחלנו לאסוף את הנתונים, טבעו למוות 259 פעוטות ובני נוער

עינת שגיא אלפסה:  הם מהווים 14% מכלל מקרי הטביעה

עינת שגיא אלפסה:  זה דבר משמעותי מאוד-מאוד

עינת שגיא אלפסה:  מה שאנשים לא מבינים – אנחנו צועקים את זה כבר הרבה מאוד שנים ואנשים לא מבינים – ילד מתחת לגיל 5 יכול לטבוע גם במים רדודים מאוד-מאוד

עינת שגיא אלפסה:  למעשה אנחנו מדברים על ס"מ בודדים

עינת שגיא אלפסה:  ברגע שהפה והאף שלו מכוסים במים, הוא נמצא במצב של טביעה

עינת שגיא אלפסה:  יש מקרה של ילד שטבע בקערת מים של הכלב

עינת שגיא אלפסה:  כלומר, זה ממש-ממש משמעותי

עינת שגיא אלפסה:  הטביעה היא במהירות, בדממה, ילד שטובע – ברגע שהפה והאף שלו מכוסים במים, הוא לא צועק, הוא לא יכול לקרוא לעזרה

עינת שגיא אלפסה:  תוך שתיים עד שמונה דקות הוא מאבד הכרה עד מוות מוחי בלתי הפיך ומוות

עינת שגיא אלפסה:  לכן הנושא הזה הוא בדמנו, בנפשנו

עינת שגיא אלפסה:       היינו פה בהרבה מאוד ישיבות של הוועדה כדי לנסות למנוע

עינת שגיא אלפסה:  אני מקווה מאוד-מאוד שאולי הפעם אנחנו נצא עם איזושהי בשורה, כדי שבשנה הבאה הנתונים ייראו אחרת

עינת שגיא אלפסה:       בעבודה שלנו בחנו את הנתונים של הטביעה

עינת שגיא אלפסה:  חילקנו את 15 השנים לקבוצות של חמש שנים ובדקנו מה המגמות בכל קבוצה של חמש שנים

עינת שגיא אלפסה:  שנת 2023 נכללת בחמש השנים האחרונות

עינת שגיא אלפסה:  כפי שאמרתי, בשנת 2023 טבעו עד היום ארבעה ילדים

עינת שגיא אלפסה:       במצגת אפשר לראות כמה ילדים טבעו בכל שנה

עינת שגיא אלפסה:  יש לנו שתי קפיצות גדולות: הקפיצה בשנת 2018 – בשנה זו טבעו 37 ילדים למוות, מתוכם יש את תשעת הילדים שטבעו בנחל צפית, מה שמוסיף לקפיצה, אבל גם אם אנחנו מורידים אותם עדיין מדובר על 27 ילדים

עינת שגיא אלפסה:  זו שנה חריגה מאוד-מאוד

עינת שגיא אלפסה:  אני חושבת שזו השנה שבה הנושא של בריכות ביתיות נעשה נפוץ יותר

עינת שגיא אלפסה:  מצד אחר, יש לנו את השנה שבולטת למטה, שנת 2020, שנת הקורונה, שהייתה שנה שבה הייתה ירידה בהיפגעויות

אליהו דלל: יש לכם פילוח לפי עונות רחצה, שאז יש יותר מקרים?     

עינת שגיא אלפסה: כן

עינת שגיא אלפסה:  באופן מובהק, אנחנו יודעים שבאופן טבעי בקיץ יש הרבה יותר טביעות, גם בים, גם בבריכות, בצימרים, אבל לא רק

עינת שגיא אלפסה:       אני אציג את החלוקה לפי קבוצות של חמש שנים בכל פעם: מ-2008 עד 2012 – 72 ילדים טבעו בכל אותה תקופה; מ-2013 עד 2017 – טבעו 85 ילדים; בין 2018 עד 2023 – 103 ילדים

עינת שגיא אלפסה:  אלה קפיצות גדולות מאוד-מאוד

עינת שגיא אלפסה:        בדקנו גם את השינוי מבחינת האוכלוסייה, כדי שזה יהיה מותאם: בחמש השנים האחרונות אוכלוסיית הילדים עלתה ב-6

עינת שגיא אלפסה: 2%, אבל טביעות הילדים עלו ב-18%

עינת שגיא אלפסה:  כלומר, זה עדיין יותר מפי שניים

עינת שגיא אלפסה:  הנושא הזה הוא לא רק בגלל קצב הגידול של האוכלוסייה

עינת שגיא אלפסה:       זירת ההיפגעות – בחמש השנים האחרונות אנחנו רואים עלייה בטביעות בסביבת הבית

עינת שגיא אלפסה:  "סביבת הבית" זה גם פנים הבית וגם חצר הבית

עינת שגיא אלפסה:  העלייה בשימוש בבריכות ביתיות היא חלק משמעותי מאוד מהמגמה הזאת

עינת שגיא אלפסה:  לצערי יש גם הרבה מאוד טביעות, במיוחד בשנתיים האחרונות, באמבטיה, בדליים, במקומות שאנחנו כבר לא מצפים לראות שם הרבה מאוד טביעות

עינת שגיא אלפסה:  מלבד זאת, אנחנו רואים גם עלייה במקרי טביעה במקורות מים טבעיים, לא בהכרח ים

עינת שגיא אלפסה:  דווקא בים אנחנו רואים ירידה בחמש השנים האחרונות

עינת שגיא אלפסה:       את הנתונים האלה אנחנו בוחנים גם לפי חתכי גילאים: העלייה המשמעותית מאוד היא אצל ילדים מתחת לגיל 4

עינת שגיא אלפסה:  ההסבר לזה הוא שילדים מתחת לגיל 4, בצורה מובהקת, טובעים יותר בבית ובסביבתו; הקבוצה השנייה שהיא דומיננטית  זה ילדים בני 15 עד 17, בני נוער, שהם טובעים יותר במים טבעיים – ים, נהרות, כינרת וכו'

עינת שגיא אלפסה:       נושא נוסף שאנחנו בודקים זה הנושא של אשכולות כלכליים חברתיים

עינת שגיא אלפסה:  בנושא של היפגעות אנחנו יודעים שילדים מאשכולות סוציו-אקונומיים נמוכים נמצאים בסיכון יתר להיפגעות, בכל סוגי ההיפגעות, וגם בטביעה

עינת שגיא אלפסה:  למשל, הנער בן ה-13 משגב שלום, שלא למד לשחות, אין לו את הכלים להתמודד עם זה, שלא לדבר על הטביעות באמבטיות או בדליים בבית, שזה בולט ביותר באשכולות הסוציו-אקונומיים הנמוכים

עינת שגיא אלפסה:  אבל אנחנו רואים גם – וזה שונה מכלל ההיפגעויות – עלייה בטביעות באשכולות הביניים ובאשכולות הגבוהים

עינת שגיא אלפסה:  אני מאמינה שזה בעיקר בגלל השכיחות של השימוש בבריכות ביתיות ובבילויים בצימרים

עינת שגיא אלפסה:  צימר, מתחת לארבעה מקומות אירוח, הוא מבחינתנו נחשב ביתי

עינת שגיא אלפסה:       טביעה בגילאי 0 עד 4 על פי אובייקט מעורב – הבולטות המובהקת של הבריכות הביתיות

עינת שגיא אלפסה:  בחמש השנים הראשונות שנבדקו אין בכלל ציון של בריכות ביתיות

עינת שגיא אלפסה:  בחמש השנים האחרונות 20 ילדים טבעו בבריכות ביתיות

עינת שגיא אלפסה:  כפי שכבר ציינתי, יש עלייה בטביעות בדלי וגיגית

עינת שגיא אלפסה:  אני שמה את זה כרגע בצד, זה משהו שאנחנו חייבים להתמודד איתו ולהתייחס אליו

עינת שגיא אלפסה:       כרגע, אם אנחנו שואלים איפה נוכל להביא את השינוי הכי-הכי משמעותי, זה אם נטפל בנושא של בריכות ביתיות

עינת שגיא אלפסה:  בהקשר זה בדקנו רגולציה מהעולם: באוסטרליה למשל, ממש מוגדר מהי חובת גידור לבריכה פרטית – גובה גדר 120 ס"מ; ראש גדר לפחות 90 ס"מ מעל חפצים שילדים יכולים לעלות עליהם

עינת שגיא אלפסה:  אנחנו יודעים שילדים סקרניים מאוד-מאוד והם מטפסים; מרווחים בגדר עד 10 ס"מ

עינת שגיא אלפסה:  כך, בדומה לזה, באריזונה

עינת שגיא אלפסה:  בצרפת – חיוב למניעת גישה חופשית לבריכה לילדים מתחת לגיל 5

עינת שגיא אלפסה:  אנחנו יודעים שילדים סקרניים מאוד-מאוד, אוהבים את המים, ומספיק שהיינו במים, בילינו, נהנינו, חזרנו הביתה, הם ימצאו את הדרך להגיע לשם

עינת שגיא אלפסה:  אם לא תהיה גדר כמו שצריך, עם שער שננעל אוטומטית, לא שער שתלוי בטוב ליבם של שאר בני הסביבה שינעלו אותו היטב, הם ימצאו את הדרך להגיע למים

עינת שגיא אלפסה:  החובה שלנו, פה בבית הזה, לקחת אחריות לצד החובה של ההורים להיות בסביבת הילד, אבל אנחנו יודעים שאי אפשר להקיף ילדים 360, כי תמיד יש את המקום שהם ימצאו את הדרך לברוח דרכו

עינת שגיא אלפסה:      דרכי ההתמודדות למניעת טביעה: השגחה צמודה – זה אומר לא שאני נמצא ליד הילד ומשחק בטלפון או מדבר עם מישהו אחר

עינת שגיא אלפסה:  בהרבה מאוד מהטביעות אנחנו רואים שיש הרבה מבוגרים מסביב ואז כל אחד בטוח שמישהו אחר משגיח

עינת שגיא אלפסה:  נדמה לנו שכשיש הרבה ילדים, ההשגחה טובה יותר

עינת שגיא אלפסה:  בפועל זה בדיוק הפוך, בשנים האחרונות אנחנו ממש מדברים על לקבוע מבוגר תורן, להכריז בקול רם: עכשיו אני עם הילדים, וכשאני עם הילדים אני לא עם הטלפון, אני לא מדברת, אני לא שותה, אני לא הולכת לשום מקום

עינת שגיא אלפסה:  נמאס לי קצת, אני גם רוצה לבלות בנופש, בכייף שלי? אני מעבירה את האחריות למבוגר אחר בצורה ברורה;     גידור מלא – זה הדבר שלגביו אנחנו קוראים לבית הזה לפעול לשינוי ולקבוע גידור מלא

עינת שגיא אלפסה:  כרגע, לפי התקנות, כתוב שבריכה  פרטית צריכה להיות מתוחמת

עינת שגיא אלפסה:  מה זה "מתוחם"? אם יש דשא מסביב זה מתוחם? מה זה אומר? אנחנו צריכים שזה יהיה ברור מאוד-מאוד איך לגדר את הבריכה גם בבית וגם בצימרים;     לימודי שחייה – יש את הפרויקט של משרד החינוך, שאנחנו מברכים עליו כמובן והוא גם התרחב בשנים האחרונות, אבל עדיין לא מספיק

עינת שגיא אלפסה:  יותר מזה, הפרויקט מדבר על לימודי שחייה בכיתות ד'-ה' - - -      

רותם זהבי: זה מתחיל בכיתה ה'

רותם זהבי:  יש מקומות בכיתה ד'

עינת שגיא אלפסה: אנחנו מדברים על כיתות נמוכות יותר

עינת שגיא אלפסה:  ההמלצה שלנו היא ללימודי שחייה החל מגיל 4, אבל אני מבינה שמשרד החינוך לא יכול לקחת גנים שלמים כבר בגיל 4 ללימודי שחייה

עינת שגיא אלפסה:  בכל מקרה, מבחינתנו לא יאוחר מכיתה ב';     בני נוער – אנחנו חיים במדינת חוף

עינת שגיא אלפסה:  יש חופים לכל אורך המדינה ובני הנוער צריכים להכיר את הסכנות, להבין, לדעת

עינת שגיא אלפסה:  זה צריך להיות חלק ממערכת החינוך;     כמובן שלגבי חופים לא מוכרזים צריך שיהיה שילוט ברור ואכיפה

עינת שגיא אלפסה:       כאמור, זה לא דיון ראשון בנושא הזה

עינת שגיא אלפסה:  אני מקווה מאוד-מאוד שהפעם אנחנו נצא מפה עם בשורה כלשהי, כדי שבשנה הבאה אני אבוא ואני אתחיל לדבר על איזשהו שינוי והלוואי עוד חמש שנים נראה מגמת ירידה

אליהו דלל: תודה רבה לבטרם ולך, עינת, ולאביעד

אליהו דלל:  אני מעריך מאוד את המצגת, היא מצגת טובה

אליהו דלל:  גם עברתי על סיכומי הדיון שהיו בשנים האחרונות והפעם אני רוצה לקבוע גם יעדים לכל משרד או לכל גורם שעוסק בזה

אליהו דלל:       אופיר פינס-פז בבקשה

אליהו דלל:  אופיר, לך יש יחס מיוחד, גם היית שר הפנים וגם היית המרצה שלי בתואר שני

אופיר פינס-פז: הכול נכון

אופיר פינס-פז:       חברים, אני מעריך מאוד את העובדה שהדיון הזה מתקיים בוועדה לשמירת זכויות הילד – אני חושב שזה שמה המקורי

אופיר פינס-פז:  הייתי חבר בה במשך כמה קדנציות – ואני שמח שאתה, אלי,  עומד בראשה

אופיר פינס-פז:  זו עבודה חשובה, יש לה תפקיד מאוד מוגדר, אבל הוא נפרס על אין-סוף אתגרים

אופיר פינס-פז:       האתגר של טביעות ילדים הוא אתגר מדאיג מאוד ומסוכן, שעולה בחיי אדם, בחיי ילדים קטנים, שזה אסון

אופיר פינס-פז:  אני גם מסכים להערכה – למרות שזה לא תחום הטיפול שלי – שבריכות פרטיות שצמחו כפטריות אחר הגשם, שכל אחד שמחזיק מעצמו ובונה לעצמו בית, הוא ישר בונה בריכה

אופיר פינס-פז:  זו גם כן תופעה מדהימה

אופיר פינס-פז:  אז זה נורא יפה, נורא כחול ונורא "שופוני", אבל בסוף-בסוף-בסוף זו אחריות ענקית ומי שלא מבין את העניין הזה משלם מחיר של כל החיים – לגדר את הבריכות, הסיפור של ילדים שקופצים למים ולא מבינים את הסכנות, וכמה הם אנרגטיים כולנו יודעים

אופיר פינס-פז:  יש לי כבר נכדים ואני ממש מודה לאלוהים שאין לי בריכה כזאת, כי בעיניי זו אחריות שמדירה שינה

אופיר פינס-פז:       אני רוצה להתעסק בים, זה תחום האחריות שלי כמנהל פורום רשויות החוף

אופיר פינס-פז:  נציגת בטרם אמרה שהתופעה של טביעות ילדים בים נמצאת בירידה מסוימת

אופיר פינס-פז:  גם משרד הפנים אומר את זה

אופיר פינס-פז:  כמובן שזו בשורה טובה, אני לא מציע לאף אחד להתבסם ולא לנוח על זרי הדפנה, אבל כנראה שיש איזושהי ירידה בכמות הטביעות, אני לא חושב שהיא משמעותית

אופיר פינס-פז:  השבוע הייתי בביקור בים המלח, שזה ים אחר לגמרי, עם הרבה צרות משל עצמו, אבל המועצות האזוריות בים המלח סיפרו לי שהם הצליחו להפחית במידה ניכרת את הטביעות בים המלח, לטענתם אך ורק כתוצאה מאכיפה, משילוט ומכריזה

אופיר פינס-פז:  אגב, לא רק שילוט 

אופיר פינס-פז:  אני אומר לכולם לא להסתפק בשילוט, אלא גם כריזה

אופיר פינס-פז:  כריזה היא מאוד-מאוד חשובה, בוודאי בחופים המוכרזים שיש אמצעי כריזה למצילים

אופיר פינס-פז:  צריך גם לחשוב על כריזה בחופים הפתוחים באמצעות גורמים מוסמכים ברשויות שצריכים לפקח

אופיר פינס-פז:  האכיפה בחופים הלא מוכרזים היא נושא מאוד-מאוד כאוב, שם אין כמעט אכיפה, אלא מסתפקים בשילוט, והשילוט לא עוזר

אופיר פינס-פז:  אם השילוט היה עוזר, אנשים בכלל לא היו מגיעים לחופים הלא מוכרזים שאסור לרחוק בהם

אופיר פינס-פז:  ממילא אנשים מתעלמים מהשילוט וכן מגיעים

אופיר פינס-פז:       אין ספק שהטביעות בחופים הלא מוכרזים הם מכה, אבל לצערי יש גם טביעות בחופים מוכרזים

אופיר פינס-פז:  קודם כול, שעות הפעילות של המצילים, אדוני היושב-ראש, לדעתי לא מתאימים למציאות העכשווית של משבר אקלים, של שעות רחצה הרבה יותר ארוכות

אופיר פינס-פז:  היום אנשים מגיעים לים בשעות הרבה יותר מאוחרות ולפעמים כבר אין מצילים, כי בדרך כלל המצילים הולכים הביתה ב-18:00 או 18:30 כאשר יש עדיין אור

אופיר פינס-פז:  בעונת הרחצה יש אור עד 21:00 או 20:30, אנשים נהנים להגיע לים דווקא בשעות האלה כאשר השמש פחות קורנת ופחות מזיקה ואפשר ליהנות ממנה יותר ומהחוויה של חוף ים

אופיר פינס-פז:  לכן אני חושב שמשרד הפנים צריך לעודד את הרשויות המקומיות להאריך את שעות ההפעלה של שירותי ההצלה

אליהו דלל: העלית נקודה נכונה מאוד ומצד שני גם בעייתית

אליהו דלל:  לא כל הרשויות יכולות לאפשר לעצמן להאריך את שעות פעילות המצילים, כי יש הסכמים וכו'

אליהו דלל:  ידוע לי שנתניה, הרצליה ותל אביב כן עושות את זה

אופיר פינס-פז: אתה צודק, אתה גם מכיר את הנושא מקרוב מהיותך הרבה שנים סגן וממלא-מקום של ראש עיריית נתניה

אופיר פינס-פז:  אני חושב שהרגולטור, משרד הפנים, צריך לסייע בתקציב מיוחד לטובת הפעלה שעתית ארוכה יותר, כי הרבה רשויות מקומיות לא יכולות לשאת בנטל הכספי הזה ובסופו של דבר האחריות היא גם שלהן, אבל קודם כול של משרד הפנים כרגולטור

אופיר פינס-פז:  אם יש תופעה חדשה – וצריך לבחון את הציבור הישראלי

אופיר פינס-פז:  אנחנו בחנו אותו ועשינו סקר משתמשים וגילינו כמה דברים: אנשים מגיעים לחופי הים בשעות מאוחרות יותר ממה שהיו נוהגים להגיע בעבר; אנשים מעדיפים צל על שמש

אופיר פינס-פז:  כמעט שאין הצללה בחופי הים

אופיר פינס-פז:  פעם היינו מגיעים לים כדי להישרף, כדי להיצלות, כדי להשתזף, אני מקווה שהימים האלה עברו, כי כולם מבינים את הנזקים

אופיר פינס-פז:  אנשים משוועים לצל, אבל זו סוגיה נפרדת ואני לא אלה אתכם בזה, אנחנו עוסקים בטביעות

אופיר פינס-פז:       יש לנו בעיה קשה מאוד עם הביטוח, אדוני היושב-ראש

אופיר פינס-פז:  חברות הביטוח הישראליות, וכנראה שגם הבין-לאומיות, מערימות קשיים גדולים מאוד על ביטוח מפני טביעות בים

אופיר פינס-פז:  הן לא רוצות לבטח את הרשויות המקומיות או מקשות מאוד או מעלות את סכומי הפרמיה בצורה קיצונית מאוד

אופיר פינס-פז:  זו סוגיה שהבאנו בפני מקבלי ההחלטות במשרד הפנים ורק לפני חודש ישבתי עם מנכ"ל משרד הפנים החדש והסוגיה הזאת הועלתה על ידינו בכל עוצמתה, כי היא באמת בעייתית

אופיר פינס-פז:  הרשויות חשופות לתביעות ולמרות כל המאמצים שהן עושות – אפשר לומר שאפשר לעשות יותר, אבל נעשים מאמצים – אין מי שיבטח למקרים מהסוג הזה ולצערנו יש מקרים של טביעות בחופי הרחצה, ולא מעט

אופיר פינס-פז:  למרות הירידה המסוימת בטביעות בשנה שעברה, עדיין המספרים הם גדולים

אופיר פינס-פז:  אין איתי כרגע את הנתונים, אבל אני מניח שלמנהל אגף החופים במשרד הפנים יש את הנתונים

אופיר פינס-פז:       אני רוצה לסכם: 1

אופיר פינס-פז:  שעות ההצלה צריכות להשתנות; 2

אופיר פינס-פז:  לא מספיק לשים שלטים בחופים הבלתי מוכרזים, אלא צריך לייצר אכיפה

אופיר פינס-פז:  אכיפה עולה כסף ואין מי שישים את הכסף על אכיפה של עשרות ק"מ

אופיר פינס-פז:  צריך לזכור, אם יש לנו 160-150 חופים מוכרזים, תחשבו שכל השאר זה חופים פתוחים, מה שאומר מאות ק"מ של חוף לא מוכרז שקשה מאוד להגן שם מפני שחייה של אנשים, טביעות וכד'; 3

אופיר פינס-פז:  בעיניי אין להסתפק בשלטים

אופיר פינס-פז:  שלטים לא מספיקים, צריך אמצעי כריזה, ממש לנדנד לאנשים, לחנך את האנשים, להשמיע את זה בצורה מאוד תקיפה מעמדות ההצלה בוודאי בחופים המוכרזים

אופיר פינס-פז:  זה הוכיח את עצמו בים המלח ואין סיבה שזה לא יוכיח את עצמו גם בים התיכון ובים סוף

אליהו דלל: תודה רבה, אופיר, יושב-ראש הפורום לחופי הים התיכון

אליהו דלל:       משרד הפנים, בבקשה

אליהו דלל:   מה ההתייחסות שלכם לנושא הזה של טביעות?     

יעל גרמן: אנחנו כאן בהיבט של חופי הרחצה

יעל גרמן:  בכל מה שקשור לחופי רחצה יש שלושה סוגים שונים של חופים

אליהו דלל: דרך אגב, מינהל התכנון כפוף למשרד הפנים?       

יעל גרמן: זו יחידה בפני עצמה

יעל גרמן:      יש שלושה סוגים של חופי רחצה: יש חופי רחצה שהוכרזו ככאלה שמותרים לרחצה מכוח סעיף 3 לחוק הסדרת מקומות רחצה

יעל גרמן:  בחופים אלה יש כמובן אחריות פיקוח ואכיפה ברמה היום-יומית על-ידי הרשות המקומית הרלוונטית שבתחומה נמצא החוף, כאשר משרד הפנים משמש כרגולטור, כסוג של מפקח על

יעל גרמן:  במסגרת זו אנחנו עורכים ביקורות, מוודאים התאמה של ההוראות שמצויות בצו הסדרת מקומות רחצה מ-2016;     יש חופים שהם אסורים לרחצה

יעל גרמן:  גם לגבי אלה למשרד הפנים יש אחריות כמפקח-על, כרגולטור

אליהו דלל: בנקודה הזאת אמר קודם השר לשעבר אופיר פינס, שבאותם חופים מוכרזים אנחנו יכולים להיות שקטים יותר, אבל צריך להאריך את שעות העבודה של המצילים

אליהו דלל:  מה אתם עושים בחופים שאינם מוכרזים?     

יעל גרמן: כפי שהתחלתי לומר, יש שני סוגי חופים -  מוכרזים ואסורים לרחצה

יעל גרמן:  האסורים הם מכוח ההכרזה של שר הפנים בסעיף 1 לחוק

יעל גרמן:  בכל הנוגע לחופים שהם חסרי הסטטוס, למשרד הפנים אין אחריות ולא נערכת שם ביקורת קבועה, כפי שהיא נערכת בחופים המותרים והאסורים לרחצה

אליהו דלל: אני רוצה להבין

אליהו דלל:  בחופים שאינם מוכרזים למשרד הפנים אין אחריות?     

יעל גרמן: אנחנו לא אחראים על חופים כאלה

יעל גרמן:  לשיטתנו מדובר בשטח ככול שטח אחר בתחום השיפוט של הרשות המקומית ולכן חובה עליה, כבכול מקום אחר בשטחה, לדאוג לבטיחות הציבור הרחב

יעל גרמן:  אני אציין, אדוני, שלא ניתן למנוע גישה לחופים עצמם

יעל גרמן:  גם החופים שאסורים לרחצה, הרחצה בהם אסורה, אבל אין שום מניעה שאנשים יבואו לחוף, ייהנו ויבצעו פעילויות אחרות

יעל גרמן:      בהיבט של מצילים – לא מדובר בנושא שהוא באחריות המשרד

יעל גרמן:  המשרד דואג לכך שימלאו את החובה שיהיו מצילים לפחות שמונה שעות בעונת הרחצה

יעל גרמן:  כמובן שככול שהרשות המקומית, שמכירה את ציבור הרוחצים, יודעת על צרכים אחרים ויש לה את מקורות התקציב, היא מוזמנת להאריך, אבל אנחנו קובעים סטנדרט מינימלי

אליהו דלל: בואו לא נעשה ראש קטן

אליהו דלל:  אתם משרד הפנים, אחראים על החופים, על החופים המוכרזים

אליהו דלל:  אני חושב שיש לכם את האפשרות וגם את הסמכות לשבת עם הרשויות ולנסות לראות איך מאריכים את שעות הפעילות

אליהו דלל:  כמובן שהרשויות גם זקוקות אולי לתמיכה כזאת או אחרת, לא לכולן יש את הצד הכספי החזק

אליהו דלל:  אני לא מדבר על עיריית תל אביב, אבל יש רשויות אחרות שאולי כן זקוקות לאיזושהי תמיכה, גם בעניין ההסכמים וכד'

אליהו דלל:  שמנו לב שאכן אנשים באים בשעות מאוחרות יותר, במיוחד שהיום שעות האור ארוכות יותר ואנשים מגיעים לחוף הים בסביבות 17:30 – 18:00 ואז כבר אין שעות הצלה

אליהו דלל:  למעשה מראש אתם אומרים שאתם לא אחראים, אבל זה לא הולך ככה

אליהו דלל:  אולי אפשר לפחות לשבת עם הרשויות ולנסות לראות איך אפשר להאריך את השעות, אם זה על-ידי חוזים עם המצילים או להביא מצילים בחוזה אישי בדיוק בשעות האלה

אליהו דלל:  זה לא שאין מצילים, אלא הבעיה היא או מהצד של ההסכמים עם המצילים או מהצד הכספי

יעל גרמן: בכל הנוגע להסדרת ההעסקה של המצילים – כפי שאתה יודע, יש להם הסדרים מול משרד האוצר

יעל גרמן:  הרשויות המקומיות, ככול שידוע שיש רחצה בשעות מאוחרות יותר, הן בהחלט יכולות להתחיל את שעות המצילים בשעות מאוחרות יותר

אליהו דלל: לא, אי אפשר

אליהו דלל:  מי שמכיר ויודע, כבר בשש בבוקר יש אנשים מבוגרים שמגיעים לים לשחות ולעשות פעילות

אליהו דלל:  לכן אי אפשר לדחות ולומר שלא יתחילו בשש, אלא מתחילים בשמונה

אליהו דלל:  זה לא הגיוני

אליהו דלל:  כך גם אי אפשר לומר שבאמצע היום נפסיק את ההצלה

אליהו דלל:  אולי אפשר לומר שיהיו פחות מציל אחד או שניים

אליהו דלל:  כנראה שהשעות לא מספיקות ולמעשה אחרי שעה מסוימת מפקירים את המתרחצים

אליהו דלל:  אם יש רשות חזקה והיא לוקחת את זה על עצמה, מה טוב, אבל לדעתי משרד הפנים צריך לקיים דיון עם מרכז השלטון המקומי ועם רשויות החוף כדי לראות איך ניתן להאריך את השעות האלה

אליהו דלל:  אנחנו מדברים בסך הכול על ארבעה או חמישה חודשים שבהם שעות האור ארוכות יותר וצריך לנצל אותן, הציבור רוצה לנצל אותן ולמעשה בהן אנחנו לא נותנים לו שעות פיקוח והצלה

יעל גרמן: אני חושבת שברשויות מקומיות מסוימות מתחילים בחופי רחצה שונים בשעות שונות

עאטף חיראלדין: אני מנהל האגף לחופי רחצה במשרד הפנים

עאטף חיראלדין:  חופי מדינת ישראל הם לאורך ארבעת הימים – ים תיכון, כינרת, ים המלח וים סוף – 309 ק"מ, כאשר רק 21 ק"מ מתוך החופים האלה הם חופים מוכרזים לרחצה

אליהו דלל: מה אתם עושים כדי למנוע טביעות ויותר הצלה?     

עאטף חיראלדין: אנחנו עושים פיקוח

עאטף חיראלדין:  יש פקחים ארציים שעוברים בכל החופים במהלך עונת הרחצה ומוודאים שהרשויות מקיימות את הוראות החוק

אליהו דלל: הם מסיירים בכל החופים המוכרזים?     

עאטף חיראלדין: הם מסיירים בכל החופים המוכרזים לרחצה

אליהו דלל: כמה פקחים יש במשרד הפנים?     

עאטף חיראלדין: שניים

אליהו דלל: נו, אתה מבין?     

עאטף חיראלדין: בהתאם לחקיקה הרשות המקומית היא האחראית לפקח

אליהו דלל: אבל גם על הרשות צריך לפעמים לפקח

עאטף חיראלדין: כן, אנחנו מוודאים שהם מקיימים את ההוראות והם מפקחים

עאטף חיראלדין:  אנחנו מפקחים על הרשויות ומוודאים שהם מקיימים את ההוראות

עאטף חיראלדין:       בנוסף, אנחנו מחייבים שילוט

עאטף חיראלדין:  כל החופים המוכרזים וגם אלה שאסורים לרחצה משולטים

עאטף חיראלדין:  בשנה זו גם הוצאתי הנחיה לשלט גם את החופים חסרי הסטטוס, בכיתוב שונה

עאטף חיראלדין:  זה נעשה במסגרת התקציבים שאנחנו נותנים לרשויות

עאטף חיראלדין:       אנחנו נותנים לרשויות 7

עאטף חיראלדין: 5 מיליון שקלים לרכישת ציוד הצלה ובטיחות, כולל שילוט

עאטף חיראלדין:  בנוסף, משרד הפנים גם מסייע תקציבית לכל הרשויות החלשות – מתוך 25 רשויות חופיות, 14 רשויות חלשות – להפעלה ואחזקה

עאטף חיראלדין:  בתוך זה כלול גם פיקוח על החופים האסורים לרחצה

עאטף חיראלדין:  ניתנה הנחיה לרשויות המקומיות גם לבצע סיורים במשך כל שעות היום גם בחופים האסורים לרחצה, סיורים רכובים עם מגפון, שקוראים לכל מי שנכנס פנימה לצאת ולא להתרחץ במקום שאין בו שירותי הצלה

אליהו דלל: אני מבקש מכם לקיים דיון עם המרכז לשלטון מקומי, כדי לנסות לראות איך אתם מאריכים את שעות פעילות ההצלה בשבועות או בחודשים שבהם יש שעות אור ארוכות יותר ולפי זה גם שעות ההצלה

עאטף חיראלדין: בחופשת הקיץ הרשויות המקומיות מפעילות שירותי הצלה משבע בבוקר ועד שבע וחצי בערב

עאטף חיראלדין:  בשעה תשע בערב אין אור ויש בעיה להציל בשעות אלה

אליהו דלל: אני מדבר על פעילות הצלה עד שעת השקיעה, זה יכול להיות עד שבע או שבע ורבע, אולי קצת יותר מאוחר

אליהו דלל:  תבדקו, תראו איזה רשויות כן נותנות שירותי הצלה בשעות האלה, איזה לא

עאטף חיראלדין: אני יודע בוודאות שבכל הרשויות יש שירותי הצלה עד שבע או שבע וחצי בערב

עאטף חיראלדין: אני אשמח

עאטף חיראלדין:  אם אתה יודע, אז תעביר אלינו את שעות ההצלה של כל רשויות החוף

עאטף חיראלדין:  אם יש רשויות שאין להן את זה - - -     

רותם זהבי: בשבע יש אור מלא

אליהו דלל: אוקיי, עד השקיעה

רותם זהבי: אם המציל מודיע ברמקול שהחוף נסגר כשעדיין אור מלא, האנשים נשארים במים והמציל הולך

אליהו דלל: לכן אמרתי, עד השקיעה

רותם זהבי: בקיץ השקיעה היא בשמונה וקצת אחרי

אליהו דלל: אני רוצה לשמוע מה משרד החינוך רוצה כדי למנוע טביעות או מה הוא עושה בנושא של לימודי שחייה

אליהו דלל:       דרך אגב, אני חייב לציין שני חברי כנסת שהגיעו, ותודה רבה שהגעתם, כי בחודש הזה קשה להגיע להרבה ועדות, כי רצים מוועדה לוועדה

אליהו דלל:  מיכל, תודה רבה, את היית פה יו"ר לפניי

אליהו דלל:  גם לך ואליד, תודה רבה שהגעת, זה חשוב מאוד-מאוד

רותם זהבי: לפני בערך שנה התקיים כאן דיון בראשותה של מיכל שיר ועלו הנושאים האלה

רותם זהבי:  אני אתייחס גם לדברים שעלו בדיון שהיה לפני שנה

רותם זהבי:       במשרד החינוך יש הנחיות חוזר מנכ"ל, מסודרות מאוד, בכל מה שקשור לרחצה בבריכה, לרחצה בים, לרחצה בפארקי מים

רותם זהבי:  ההנחיות האלה מתעדכנות מעת לעת ואנחנו גם מוציאים מנשרים כאלה ואחרים לשטח, כדי שזה יהיה ברור

רותם זהבי:       דבר נוסף, לקראת מפעלי הקיץ ולקראת עונת הרחצה אנחנו עוסקים בהכשרות – הכשרות של מנהלי קייטנות, הכשרות של תנועות נוער, הכשרות של בתי ספר של החופש הגדול – ומדגישים להם את כל הנושא של בטיחות ברחצה, כי הפעילות בתוך הבריכות היא פעילות גדולה מאוד ורבה מאוד

רותם זהבי:  התהליך הזה של הרחצה עם ההנחיות, עם ההגעה של המדריכים ושל המורים והמלווים אל הבריכה, הוא גם תהליך חינוכי ולא רק תהליך של רחצה וכייף

רותם זהבי:  עצם זה שהילדים שומעים הנחיות בטיחות, עצם זה שהמדריך מעמיד אותם ומראה להם מה הסכנות, זה כשלעצמו תהליך חינוכי

רותם זהבי:       דבר נוסף, הנושא של הגדלת מספר הלומדים

רותם זהבי:  בכל שנה זה יוצא המחזור של כיתות ה' והיום יש שאיפה לרדת לגיל של כיתות ד'

אליהו דלל: למה כיתות ה' או ד', למה לא כיתות ב'? מה זה משנה מתי מתחילים?     

רותם זהבי: השאלה הזאת נשאלת כל שנה

אליהו דלל: זה לא משנה, הלוא התשלום הוא אותו תשלום

רותם זהבי: כשאתה מלמד ילדים, אתה צריך בריכה מתאימה

רותם זהבי:  לא כל בריכה במדינת ישראל יכולה לשמש ללימוד ילדים

רותם זהבי:  צריך להיות גובה מים מסוים, הנגשה מסודרת לילדים וכו'

רותם זהבי:  לכן לא כל הבריכות שקיימות בערים מתאימות ללימודי שחייה

רותם זהבי:  יש הנחיות, גובה מים מסוים, ולכן זו הגבלה

רותם זהבי:  זו הגבלה קודם כול מבחינת הילד, כי אתה לא יכול לשים אותו במים עמוקים לפני שהוא יודע לשחות

רותם זהבי:  אתה גם מלמד בלי מצופים – הוא צריך לעמוד ואז לאט-לאט הוא מתחיל לקבל את הביטחון במים

רותם זהבי:       דבר אחר, ככול שאתה יורד בגיל, המעטפת של המלווים היא הרבה יותר גדולה

רותם זהבי:  אם ילד בכיתה ה' הוא כבר עצמאי והוא יודע ללכת למקלחת ולהתלבש ולחזור חזרה עם בגד ים והמדריך מחכה לו, אם זה ילד בכיתה א' או בכיתה ב', אתה כבר צריך לקחת שני מדריכים על כל קבוצה של עשרה ילדים, זו כבר מעטפת אחרת לגמרי, עלות אחרת לחלוטין

רותם זהבי:  כל זה מחייב התארגנות אחרת ועם תקציבים אחרים ושונים לחלוטין

אליהו דלל: תסכים איתי שכשאתה מלמד ילד בגיל 8-7, הוא קולט את זה הרבה יותר מהר מאשר ילד מבוגר יותר

רותם זהבי: בהחלט, כמו שבגיל הזה הוא לומד שפה יותר מהר

אליהו דלל: ואנחנו חוסכים, חס וחלילה, את השנים שבהן הילדים שלא יודעים לשחות מגיעים לבריכה ואז הסיכון גדול יותר

רותם זהבי: יש פה שתי מגבלות: האחת, הבריכות – אמרתי שאין מספיק בריכות מותאמות

אליהו דלל: ואולי, ואל תיפגעו, אתם אומרים שההורים ילמדו את הילדים שלהם ועד שיגיעו לכיתה ה', הכמות תהיה קטנה יותר

עינת שגיא אלפסה: יש הורים שאין להם כסף

רותם זהבי: בוא נגיד שלא כל תאוותנו בידינו, אנחנו עושים מה שאפשר לעשות עם האמצעים המוגבלים שיש לנו

אליהו דלל: אני חושב שתנסו לבדוק מה אפשר לעשות כדי להתחיל בגיל צעיר יותר

רותם זהבי: בשנים האחרונות הגדלנו את התקציב דווקא לאוכלוסיות מוחלשות

רותם זהבי:  היום לומדים כ-5,000 ילדים, גם מהמגזר החרדי וגם מהמגזר הערבי, בתקציבים ייחודיים שקיבלנו בתוכנית שנקראת "תוכנית חומש לבטיחות"

רותם זהבי:  אנחנו מקצים לעניין הזה תקציבים ייחודיים – 2 מיליון למגזר הערבי ועוד 1

רותם זהבי: 2 מיליון למגזר החרדי – כאשר אנחנו מייחדים את התקציבים האלה לאוכלוסיות המוחלשות, כדי להגביר את הנושא הזה

מיכל שיר סגמן: השתנה משהו מהשנה שעברה?     

רותם זהבי: כן, הגדלנו את התקציב

רותם זהבי:  בשנה שעברה היה לנו חצי מהתקציב הזה והגדלנו אותו, היום זה בין 3 ל-4 מיליון שקל שמוקצים לנושא הזה של אוכלוסיות מוחלשות

אליהו דלל: יש לכם איזשהו מידע או סטטיסטיקה כמה ילדים שנכנסים לכיתה א' יודעים לשחות?     

רותם זהבי: לא, אין לי את הנתון הזה

אליהו דלל: אני חושב שמשרד החינוך צריך לעשות פה איזושהי עבודה קצת יותר עמוקה, לראות שאלה שכן יודעים לשחות יוצאו מהמשוואה וכל מי שלא יודע לשחות להשקיע בו מאמץ

אליהו דלל:  לא לקבוע שזה יהיה רק מכיתה ה', כי זה ראש קטן לעשות את זה

אליהו דלל:  אני אומר לך, רוב הילדים עד כיתה ה' כבר למדו לשחות

עינת שגיא אלפסה: באוכלוסיות החזקות

אליהו דלל: בעיקר

אליהו דלל:  לגבי האוכלוסייה החרדית – זה פיקוח נפש, חשוב להם ללמוד שחייה

אליהו דלל:  זה חלק מהאג'נדה שלהם

אליהו דלל:  גם בקרב האוכלוסייה הערבית יש קושי גדול מאוד, כי אין להם בריכות

אליהו דלל:  אולי רק ברהט יש איזושהי בריכה

אליהו דלל:  לכן משרד החינוך צריך לדאוג שגם ייבנו בריכות - - -     

רותם זהבי: תשאל את עצמך כמה בריכות יש בביתר עילית או בערים חרדיות ותמצא ששם  אין הרבה בריכות

רותם זהבי:  בוודאי אם אתה רוצה ללמד את הילדים וצריך להסיע אותם, זה סיפור מורכב מאוד ולא פשוט

אליהו דלל: צריך להיות תיאום ציפיות בין כל המשרדים וגם איגום משאבים, כי הנושא של בריכה זה לא רק קאנטרי ולא רק ספורט, לא רק להנאה

אליהו דלל:  לצערי גם בנתניה אין מספיק בריכות ולכן מסיעים את הילדים לווינגייט, לאליצור וכו'

אליהו דלל:  ברור שיש חוסר

אליהו דלל:  אם סימון דוידסון היה יושב פה, הוא היה צועק עד השמים, כי כבר שנים רבות מבקש שיהיו בריכות

אליהו דלל:  לא מזמן יצא קול קורא לבריכות לימודיות וכו'

אליהו דלל:  אני חושב שמשרדי הממשלה צריכים לראות ביניהם מי מקדם את זה

אליהו דלל:  ברור לי שזה לא רק חינוך ולא רק ספורט ולא רק משרד הפנים, אבל צריך לאגם משאבים כי אנחנו רוצים שבסופו של דבר הילדים שלנו ידעו לשחות

אליהו דלל:  ברגע שילד יודע לשחות, אנחנו לא נראה את מקרי הטביעות האלה

אליהו דלל:  אנחנו מדברים על ממוצע של 20 ילדים בשנה שטובעים, ורובם בבריכות

טלי גוטליב: בבריכות פרטיות

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לברך אותך, אדוני היושב-ראש, על שכינסת את הדיון החשוב הזה

מיכל שיר סגמן:  אני גם מבקשת שתקיים דיון המשך לפני החופש הגדול, לפני יציאת הילדים לחופשה

מיכל שיר סגמן:       הזכרת את חבר הכנסת דוידסון שאמר נתון חשוב מאוד, שילדי כיתה א', ברגע שהם עוברים שיעור שחייה אחד, זה מפחית ב-85% את הסיכון שלהם לטבוע

מיכל שיר סגמן:  זה נתון שהוא קריטי

מיכל שיר סגמן:  לכן התשובה של משרד החינוך היום על מגבלות ועל בריכה שכן מתאימה ולא מתאימה, שמענו זה גם בדיונים קודמים

מיכל שיר סגמן:  גם לפני שנה שמענו את זה ועדיין הייתי רוצה לדעת מה נעשה

מיכל שיר סגמן:  להגיד כל שנה שיש מגבלה, כי צריך בריכה מאוד מסוימת – זאת לא תשובה

מיכל שיר סגמן:  זאת לא תשובה, כי ילדים טובעים

רותם זהבי: כפי שידוע לך, משרד החינוך לא בונה בריכות שחייה

מיכל שיר סגמן: לשלוח את הילדים לשיעורי שחייה – אמרת שצריך בריכה מסוימת וכו'

מיכל שיר סגמן:       דבר שני, דיברנו על העלאת הגיל המחויב

מיכל שיר סגמן:  זה פשוט מצחיק שילד עד גיל 14 לא יכול לעלות לבד במעלית, אבל פה מדובר על גילאים הרבה יותר נמוכים בכל הקשור לשחייה ובריכות שחייה

מיכל שיר סגמן:  זה מגוחך, משהו שאין בו היגיון

מיכל שיר סגמן:       הייתי רוצה לראות הכשרות של תיכוניסטים, כיתות י"א-י"ב, לסייר בחופים

מיכל שיר סגמן:  שילמדו אותם להיות מצילים, אם זה בבריכות ואם זה בחופים

מיכל שיר סגמן:  זה דבר שהוא מקובל בעולם

מיכל שיר סגמן:  בדיון בשנה שעברה ישב כאן בחור אוסטרלי בשם פול והוא אמר דברי טעם, שאני מקווה מאוד שהוא יחזור עליהם, שמדינת ישראל לא מתנהגת כמדינת חוף

מיכל שיר סגמן:  אין לנו משמר חופים, אנחנו לא מכשירים את הצעירים החסונים והנהדרים שלנו לסייר בחופים, כולל בחופים הלא מוכרזים, וחבל, כי זה יכול למנוע טביעות

מיכל שיר סגמן:  הינה כוח האדם שמדברים עליו

מיכל שיר סגמן:       לגבי שירותי ההצלה בחופש הגדול ובחופשים בכלל – בני הנוער שלנו קמים רק בצוהריים, הולכים לים אחרי הצוהריים, אבל בשעה שש המציל כבר מסיים את העבודה שלו

מיכל שיר סגמן:  למעשה בשעות הכי קריטיות שבהן בני הנוער נמצאים בים, אין אף אחד שישגיח

מיכל שיר סגמן:  גם כאן, הסיכום של הדיון הקודם היה לחשוב על איך אנחנו פותרים את החלק הזה

מיכל שיר סגמן:       בפעם הקודמת דקלה העלתה את עניין המצלמות

מיכל שיר סגמן:  האם התקדם, אפילו ברמת החשיבה, אם לא ברמת התקציב, משהו לכיוון הזה? זה משהו שיכול להציל חיים

וליד אל-הואשלה: תודה על קיום הדיון החשוב הזה

וליד אל-הואשלה:  ראשית, אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחת אבו סולף, רק השבוע נפטר ילד – סאלח אבו סולב – לאחר שטבע בבריכה פרטית ביישוב אבו תלול בנגב

וליד אל-הואשלה:  זה מעיד על המצב הנורא בנושא הזה

וליד אל-הואשלה:  לכן חשוב לשים דגש על הנושא של לימוד שחייה לתלמידים

וליד אל-הואשלה:  ללמד ילדים שחייה בגיל צעיר עוזר מאוד

וליד אל-הואשלה:       בנגב יש 18 יישובים מוכרים, אבל יש שלוש בריכות – ברהט, בלקיה ובחורה

וליד אל-הואשלה:  בשאר היישובים אין אפילו בריכת שחייה אחת

וליד אל-הואשלה:       אני מבקש שיהיה המשך לדיון הזה ואליו לזמן את רשות הבדואים שאחראית על הנושא התקציבי ושתדווח לוועדה מה היא עשתה בנושא הזה

וליד אל-הואשלה:  בשנה שעברה חבר הכנסת דוידסון הגיע לחורה והיה פרויקט של אלפי תלמידים שלמדו שחייה, אבל זה לא מספיק

וליד אל-הואשלה:  צריך להתקדם עם הפרויקט הזה, כדי לנסות להציל עד כמה שיותר חיי ילדים

אליהו דלל: רותם זהבי, אני יוצא מנקודת הנחה שחלק גדול מהילדים לומדים באופן פרטי ועד שמגיעים לכיתה ה' כבר לא יישארו כל כך הרבה ילדים שלא יודעים לשחות, ואם כן – זה רק לחזק את השחייה שלהם

אליהו דלל:  מי שכבר למד כבר כמה שיעורים ולמד את הסודות, הוא לא צריך לחצות את הכינרת, אלא רק צריך לדעת להינצל מטביעה בבריכה ולהכיר את אמצעי הזהירות

אליהו דלל:  אנחנו רואים שחלק גדול מהטביעות אינן בחופי הים, אלא בבריכות, בצימרים וכו'

אליהו דלל:  האם משרד החינוך יכול לתת להורים שוברים ללימודי שחייה? כך אתם תחסכו את ההסעות, אולי זה יכול להיות בעזרת המתנ"סים או בקייטנות ואז לעשות את זה לגילאי 6

אליהו דלל:  תחסכו את כל העניין של חונכים, מדריכים, הסעות וכן הלאה

אליהו דלל:  זה הרבה יותר קל

אליהו דלל:  תנסו לבדוק את זה

רותם זהבי: מי ילמד?      

אליהו דלל: חסר? בבריכות שחייה יש לא מעט מורים שרוצים ללמד

אליהו דלל:  יש שיעורים פרטיים, יש קבוצות

אליהו דלל:  ראיתי את זה אצל הנכדים שלי – כל קבוצה היא בת חמישה ילדים, אתה משלם 200 שקלים לשלושה-ארבעה שיעורים

רותם זהבי: אני אבחן את זה

רותם זהבי:  אני לא רוצה לשלוף סתם תשובה

רותם זהבי:  בקיץ יש קייטנות שהן קייטנות ללימוד שחייה, גם לילדים לפני כיתה א' ואנחנו מאשרים את זה

רותם זהבי:  יחד עם המפקח על החינוך הגופני אנחנו מאשרים את זה ואפילו מעודדים

רותם זהבי:  יכול להיות שהקיץ צריך לעודד את זה יותר

אליהו דלל: תיזמו דברים, לא צריכים לקרוא לכם לפה כדי שאנחנו נשאל ונראה

אליהו דלל:  אתם משרד החינוך והאחריות שלכם ליזום דברים ולראות איך אפשר ללמד את הילדים האלה כבר מגיל קטן, כדי שלא נבזבז את החמש שנים האלה עד שיגיעו לגיל כזה או אחר ובאמצע יהיו טביעות

רותם זהבי: אהבתי את האמירה הזאת שלך

רותם זהבי:  אני יכול לומר לך שבשנים האחרונות עודדנו קייטנות גלישת גלים, גם בנתניה, גם בתל אביב, אשדוד וחיפה

רותם זהבי:  מסתבר שהקייטנות האלה צצות כמו פטריות והרבה ילדים הולכים אליהן

רותם זהבי:  זה נותן להם הרבה ביטחון להתמודד עם הגלים, עם הזרמים, להכיר את הים עם הגלשן כי הוא סוג של מצוף

רותם זהבי:  זה מעודד לצאת מעולם המסכים של הילד, הוא הולך אל הים

רותם זהבי:  נדמה לי שבשנה שעברה היו לנו קרוב למאה קייטנות גלישה כאלה בכל הארץ

רותם זהבי:  מדובר בעשרות אלפי ילדים

עינת שגיא אלפסה: שוב, זה לאוכלוסיות חזקות

רותם זהבי: יכול להיות

רותם זהבי:  אפשר להגיד את זה על כל דבר

אליהו דלל: דרך אגב, יש בחור מנתניה שלא משתייך לאוכלוסייה חזקה והוא הגיע למקום התשיעי בעולם בגלישה תחרותית

רותם זהבי: תמיד נתניה היו מובילים

טלי גוטליב: אני מתנצלת אם אני אומרת דברים כואבים, אבל אני מסתכלת על המציאות ואומרת להורי ישראל: עם כל הכבוד לכם, תשמרו על הילדים שלכם

טלי גוטליב:  עם כל הכבוד, גם אני אימא לשלושה ילדים, אחת מהם ילדה מוגבלת שאני צריכה לשמור עליה כל החיים ולא להוריד ממנה את העיניים אפילו לשנייה

טלי גוטליב:  בתור אחת שהייתה סנגורית וגם ייצגתי במקרים שקשורים לקטילת חיים של ילדים קטנים, כמובן שזה ברשלנות וברור שיש כבר עונש והמוות הוא עונש, אבל זה לא מעניין אותי כי אני פה בשם הילדים ובשם קדושת החיים

טלי גוטליב:  אני מצפה מהורים באשר הם הורים להיות אחראים על הילדים שלהם

טלי גוטליב:  בואו נשים את הדברים הבאים על השולחן, תסתכלו על הגרפים – רוב מקרי הטביעה לא קשורים למסגרות החינוך

טלי גוטליב:  אני לא מאמינה שאני אומרת את זה, בדרך כלל אני מעבירה ביקורת, אבל מסגרות החינוך שומרים על ילדינו

טלי גוטליב:  תסתכלו על מקרי הטביעות, ברוך השם, זה לא קורה כמעט בכלל במסגרת של קייטנות ולא במסגרות בית הספר

טלי גוטליב:  לכן זה לא משנה אם ילד יודע לשחות או לא יודע לשחות כאשר מקרי הטביעות הרבים ביותר הם מגיל אפס עד ארבע

טלי גוטליב:  מה זה הדבר הזה? אני צריכה לדבר בכנסת ולהזכיר להורים שאסור להוריד את העיניים מהילד שלהם אפילו לא לדקה? עם כל הכבוד, אני לא מתכוונת לא להגיד את זה: זו אחריות הורית

טלי גוטליב:  מצטערת

טלי גוטליב:  גם אני אימא ורובכם פה גם הורים, אתם לא מורידים את העיניים מהילד שלכם

טלי גוטליב:  לא יכול להיות, אני רואה טביעה בגיגית

טלי גוטליב:  מה אתם משאירים את הילד שלכם לבד בגיגית? השארתי אי-פעם ילד לבד בגיגית

טלי גוטליב:  כן, "הוא על הדפני והוא לא זז", אבל בשנייה קורים אסונות

טלי גוטליב:       המסר שלי פה הוא להורי ישראל: אוי ואבוי

טלי גוטליב:  זה בידיים שלנו ובאחריות שלנו

טלי גוטליב:  נכון, אסונות קורים, אבל אני לא מדברת על אסונות, אני מדברת על רשלנות

טלי גוטליב:  אי-שמירה על ילד עלול להוביל לאסון

טלי גוטליב:  אני לא מדברת פה לא על זדון ולא על כוונה, כי אף אחד לא רוצה בתוצאה הנוראית הזאת של חס וחלילה קטילת חיים

טלי גוטליב:  הורים שיש להם בריכות פרטיות, אני צריכה לעשות לכם רגולציה של גידור? ואם לא תגדרו, ואם תורידו את הגדר ושכחתם לנעול את הגדר ויצאתם לעשות קפה – מה זה מעניין אותי? כמו שיש לנו אחריות הורית, אז יש לנו אחריות על הילדים

טלי גוטליב:  שימו לב למקרי הטביעה, תראו את הגרפים, תמפו את הגרפים – בריכות פרטיות, בטיולים, בכל מיני מקומות לא מוכרזים

טלי גוטליב:  כמות המקרים שקורית בחוף ים עם מציל לא גדולה

טלי גוטליב:  אז כשאתם שולחים את הילדים שלכם בני ה-15 למשל לחוף הים כשאין מציל, הם כבר ילדים גדולים ואני לא מצפה מכם לשמור על הילדים שלכם

טלי גוטליב:  היום ילדים בגיל צעיר יחסית הופכים להיות עצמאיים

טלי גוטליב:  אני לא מדברת על המקרים האלה שברוך השם הם המיעוט שבמיעוט

טלי גוטליב:  אבל תסכלו על המקרים שקורים בתוך הבתים

רותם זהבי: צריך הסברה בנושא הזה

טלי גוטליב: אני פחות מכבסת את המילים ואומרת כאן, זה המסר שלי

טלי גוטליב:  היה חשוב לי לצאת מוועדת ביקורת ומוועדת החוקה כדי לומר את זה

טלי גוטליב:  אף אחד לא אומר את זה, כי בעניין הזה הולכים על תבנית ביצים, כי האסון הוא אסון והוא נוראי

טלי גוטליב:  באמת, שאלוהים ישמור להתמודד עם דבר נוראי שכזה

טלי גוטליב:  אבל אני מצפה מהורי ישראל, בכל הכבוד, לשמור על ילדיהם מכל משמר

טלי גוטליב:  לא משאירים ילד לבד

טלי גוטליב:  אני לא צריכה להזכיר לכם מושכלות יסוד – לא משאירים ילד לבד בגיגית ולא משאירים ילד קטן בבריכה

טלי גוטליב:  כשהמשפחה שלי הולכת פעם בשנה לבריכה שאנחנו סוגרים למשפחה, כי אנחנו דתיים וכדי שאפשר יהיה להיות ביחד, אנחנו מביאים שני מצילים

טלי גוטליב:  מה זאת אומרת? אנחנו בבריכה, ואנחנו שם והילדים שם, ואם חלילה יקרה משהו – שיהיה מציל

טלי גוטליב:       עם כל הכבוד, אני אומרת פה בצער רב, תזכרו שכל ילד זה עולם ומלואו, ילד קטן כגדול

טלי גוטליב:  שלא נאמר כל אדם, אז בוודאי ובוודאי

טלי גוטליב:  כמובן שליבי עם הכאב, אבל תפתחו את העיניים שלכם, כי כמעט כל אסון שקשור לילדים אפשר למנוע

טלי גוטליב:  זאת האחריות ההורית שלנו, זאת האחריות שלנו כמבוגרים

טלי גוטליב:  סליחה אם אני נוגעת פה בעצבים חשופים או בכאב חשוף, בסוף-בסוף אני בשמם של הילדים שחובתנו לשמור עליהם

אליהו דלל: תודה רבה

אליהו דלל:  זה היה חשוב מאוד, נוגע ללב

אליהו דלל:  לצערי אין כאן נציג של הורים - - -     

עינת שגיא אלפסה: כולנו פה נציגי הורים

אליהו דלל: נכון, אבל לא נציג הנהגת ההורים הפורמלית

אליהו דלל:  אני חושב שצריך להפנות את להנהגת ההורים שגם הם יוציאו חוזרים בעניין, ידברו

תמי ברנע: זה מה שנקרא "העלאת מודעות", כפי שמשרד הבריאות פועל בנושא והם רוצים להציג לנו

תמי ברנע:  יש מצגת של משרד הבריאות בנושא

זהבה רומנו: אני מנהלת את התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים במשרד הבריאות

זהבה רומנו:  תודה רבה על היוזמה שלכם לקיום הישיבה

זהבה רומנו:  שותפים לתוכנית משרד הכלכלה, משרד החינוך, הרלב"ד, משרד הפנים, כבאות והצלה, משרד הרווחה והביטחון החברתי וכמובן משרד התחבורה

זהבה רומנו:  אנחנו עושים גם שיתופי פעולה עם ארגון בטרם ועם ארגונים מהמגזר השלישי

זהבה רומנו:   הנתונים הם נתונים כואבים מאוד וגם דובר על המקרים שקרו רק השנה

זהבה רומנו:  אני אציין מה אנחנו עושים במסגרת התוכנית הלאומית – בכל שנה אנחנו מעלים קמפיין טלוויזיה וכן ברשתות החברתיות

זהבה רומנו:  המטרה שלנו להעלות את המודעות של ההורים ואת המודעות של הילדים לתפיסה של בטיחות

זהבה רומנו:  אנחנו חושבים שאנחנו צריכים לחנך גם את הדור הצעיר וגם את הדור של ההורים איך לחשוב בצורה בטוחה

זהבה רומנו:  כפי שאמרה חברת הכנסת גוטליב, חשוב לנו שההורים יהיו עם תפיסה שהיא תפיסה מתוכננת

זהבה רומנו:  אם למשל אנחנו יודעים שילדים טובעים באמבטיה, אזי חשוב שכשנכנסים לחדר האמבטיה והולכים לרחוץ את הילדים, יש לתכנן את הכול מראש: להביא את כל מה שצריך – מגבת, סבון וכל דבר אחר שצריך לצורך הרחצה – ולא לעזוב את הילד באמבטיה וללכת להביא את המגבת כי שכחתי אותה בחדר אחר, כי בשניות האלה הילד יכול לטבוע באמבטיה

זהבה רומנו:  ראינו שהיו מקרים כאלה

זהבה רומנו:  כששוטפים את הבית ומשאירים את הדלי ואני הולכת לחדר אחר כי שם יש את הטלפון, הילד חשוף לדלי המים, מסתכל מה יש בו וטובע בתוך הדלי

זהבה רומנו:  אנחנו חייבים לחנך את ההורים לתפיסה של בטיחות, לחשוב צעד אחד קדימה, לחשוב על זה שאני לא משאירה דלי עם מים כשהילדים ללא השגחה; אני צריכה לחשוב שאם אני מאפשרת לילדים להתרחץ בגיגית, ברגע שאני מסיימת את החלק הזה שכל המשפחה מתרחצת בבריכה וכולם נכנסים פנימה, צריך לרוקן את הבריכה ולא משאירה אותה עם מים, כדי שילד לא ייכנס ללא השגחה

זהבה רומנו:       חשוב לנו להדגיש את העקרונות האלה, את תפיסת הבטיחות של איך מתנהגים ליד מים

אליהו דלל: איך אתם מגיעים לציבור?     

זהבה רומנו: אנחנו מגיעים לציבור באמצעות קמפיין

זהבה רומנו:  בכל שנה עולה סרטון בנושא

זהבה רומנו:  בדרך כלל אנחנו מעלים את זה לקראת יוני-יולי, אז מתחילה עונת הרחצה

זהבה רומנו:  הקמפיין הוא גם לאוכלוסייה הערבית וגם לאוכלוסייה היהודית

זהבה רומנו:  הסרטון עולה גם בטלוויזיה וגם ברשתות המדיה האחרות

אליהו דלל: אתם משתפים גם את קופות החולים? הרי כל אחד מגיע לקופת חולים ולרופא בצורה כזאת או אחרת

אליהו דלל:  מספיק אם רופא הילדים ישאל שאלה וכד'

זהבה רומנו: לקמפיין שהעלינו היו הרבה מאוד הדים

זהבה רומנו:  אנחנו מעלים אותו גם בטלוויזיה וגם ברשתות החברתיות במהלך כל הקיץ

זהבה רומנו:  הקמפיין בטלוויזיה יקר, אבל ברשתות החברתיות אנחנו מעלים את זה לאורך כל תקופת הקיץ

זהבה רומנו:       בכל השנים השקענו יותר באוכלוסייה הצעירה, באוכלוסיית הילדים מגיל אפס עד ארבע

זהבה רומנו:  השנה השקענו גם באוכלוסיית בני הנוער – "להיות קול במים" – זה אומר שמתרחצים רק בחוף מוכרז, רק בנוכחות מציל, נשמעים להוראות הבטיחות, לא שותים אלכוהול ונכנסים למים

זהבה רומנו:  להעביר מסרים לבני נוער לא דומה למסרים שמועברים להורים

זהבה רומנו:  לכן השתמשנו ברשתות כמו אינסטגרם וטיקטוק, נעזרנו באושיות טיקטוק, והיו יותר ממיליון צפיות של ילדים

זהבה רומנו:  אושיות הטיקטוק שיתפו פעולה תוך כדי העברת מסרים לאיך להתנהג בצורה בטוחה בחופי הרחצה

זהבה רומנו:       לגבי קופות חולים ובתי חולים – הוצאנו פוסטרים שאנחנו מעבירים לטיפות החלב, קופות החולים ובתי החולים

זהבה רומנו:  כל שנה אנחנו מבקשים לתלות את הפוסטרים האלה בחדרי ההמתנה  של מרפאות קופות החולים וטיפות חלב

זהבה רומנו:  הורים שיושבים בחדר ההמתנה יכולים לצפות בפוסטרים

זהבה רומנו:  אנחנו גם מעבירים את הסרטונים שהזכרתי

זהבה רומנו:  בחדרי ההמתנה יש טלוויזיות והורים יכולים לצפות בהם וכך לקבל את המסרים

זהבה רומנו:       מעבר לכך, אחיות טיפת חלב מחויבות להדריך את ההורים להתנהגות בטוחה ליד מים

זהבה רומנו:  ילד שמגיע לקבל חיסון או לבדיקת התפתחות וכו', בתקופת הקיץ מקבל הדרכה לגבי הנושא של התנהגות בטוחה ליד המים

זהבה רומנו:      פנינו גם להתאחדות בתי המלון ואנחנו עושים איתם שיתופי פעולה

זהבה רומנו:  זו כבר השנה הרביעית שאנחנו עושים שיתופי פעולה עם התאחדות בתי המלון

זהבה רומנו:  אנחנו מבקשים מהם להעביר מסרים של בטיחות למשפחות שמגיעות לנפוש בתקופת הקיץ

זהבה רומנו:  התאחדות בתי המלון הרימו את הכפפה, עשו סרטונים משלהם וגם  השתמשו בסרטונים שלנו

זהבה רומנו:  משפחה שנכנסת לבית המלון יכולה כבר בחדר לצפות בסרטון איך להתנהג בצורה בטוחה

זהבה רומנו:  פנינו גם להתאחדות הצימרים והם השתמשו יותר בפלאיירים אותם הם חילקו למשפחות שהגיעו עם הילדים

זהבה רומנו:  בפלאיירים יש הנחיות לבטיחות והתנהגות בסביבה של מים

זהבה רומנו:       לגבי הבריכות הביתיות – אני לא מדברת על הבריכות הביתיות המובנות, אלא הבריכות המתנפחות או גיגיות ששמים במרפסת הבית

זהבה רומנו:  גם באלה טובעים לא מעט ילדים

זהבה רומנו:  פנינו לרשתות השיווק וביקשנו מהם שכשהם מוכרים למשפחה בריכה מתנפחת הם ייתנו להם גם הפלאייר שלנו שמסביר איך להתנהג עם בריכה מתנפחת

זהבה רומנו:  קיבלנו הדים חיוביים מרשתות השיווק

זהבה רומנו:  חלק מהן עשו פלאייר ותלו אותו ליד המקום בו הם מציגים את הבריכות, חלק חילקו את הפלאייר למי שרכש את הבריכות האלה

זהבה רומנו:  כך גם לגבי מצופים, משקפי שחייה, גלגלי ים – ביקשנו מהם לחדד את זה שמצופים וגלגלי ים אינם אמצעים להצלה

זהבה רומנו:  הם אמצעים שמסייעים, אבל הם לא אמצעי הצלה

זהבה רומנו:       כל מה שהראיתי עד עכשיו זה מה שעשינו בשנים הקודמות

זהבה רומנו:  גם השנה אנחנו מתכוונים לפנות שוב לרשתות השיווק לשתף איתנו פעולה ולחדד את המסרים לגבי איך להתנהג במים בצורה בטוחה

זהבה רומנו:       בריכות פרטיות – יש תקנות לגבי בריכות פרטיות

זהבה רומנו:  לקחנו את אותן תקנות שהיו כתובות בצורה מאוד-מאוד מקצועית

זהבה רומנו:  לקחנו את התקנות והפכנו את זה להנחיות הרבה יותר ידידותיות ופרסמנו באתר האינטרנט וכן באתר של ארגון בטרם

זהבה רומנו:  אנחנו מנסים בכל הזדמנות להנגיש את ההנחיות האלה בצורה הרבה יותר ברורה ובטוחה

זהבה רומנו:       לימודי שחייה – כפי שציין רותם זהבי, משרד החינוך הוא חלק מהתוכנית הלאומית

זהבה רומנו:  התוכנית עם משרד החינוך תמכה במתן שיעורי שחייה לאוכלוסיות בסיכון, האוכלוסייה החרדית והאוכלוסייה הערבית והבדואית

אחמד טיבי: בדואים הם ערבים

אחמד טיבי:  אוכלוסייה ערבית באופן כללי

זהבה רומנו: יותר מ-5,000 ילדים קיבלו שיעורי שחייה בתמיכה של התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים

טלי גוטליב: סליחה שאני קוטעת

טלי גוטליב:  כמה ילדים מתו בשנה שעברה?     

עינת שגיא אלפסה: בשנה שעברה טבעו למוות 16 ילדים

טלי גוטליב: באיזה גילאים?     

עינת שגיא אלפסה: הרוב מתחת לגיל 4

טלי גוטליב: שזה אומר בבתים, באחריות ההורים

טלי גוטליב:  כמה משאבים אנחנו מבזבזים פה על חינוך ולהגיד להורים

טלי גוטליב:  החינוך עובד, מערכת החינוך עובדת, הם מסבירים לילדים, הם מחנכים את הילדים, מלמדים שחייה

טלי גוטליב:  מעניין אותה כמה מ-16 המקרים האיומים האלה קרו באחריות הורים במדינת ישראל

עינת שגיא אלפסה: אין ספק שזו אחריות הורים להשגיח קודם כול על הילדים שלהם

עינת שגיא אלפסה:  אין שום ספק בזה, אבל יש דברים שאנחנו יכולים לעשות כדי לסייע להם

טלי גוטליב: אין שאלה, אני רק רוצה לדעת כמה מתוך 16 המקרים

זהבה רומנו: לכן ההתערבות שלנו היא איך לחנך את ההורים לחשוב בטוח

שקלים: מה לגבי החייאה למשל, טיפים להחייאה של פעוטות? בטיפות חלב למשל

שקלים:  טיפים קטנים שבאמצעותם אפשר להציל חיים

זהבה רומנו: יש

רותם זהבי: והשפעה דרך בית הספר על ההורים

טלי גוטליב: להפך, בעניין הזה אני מחזקת את מערכת החינוך

טלי גוטליב:  אני רק אומרת שלא יכול להיות שרוב 16 המקרים הם בגילאי אפס עד ארבע

טלי גוטליב:  זה אומר בריכות פרטיות

טלי גוטליב:  מה זה הדבר הזה? מצטערת, אני לא מוכנה לקבל את זה וצריך שההורים ידעו שעם כל הכבוד יש לנו אחריות על חיי ילדינו

טלי גוטליב:  די

זהבה רומנו: גם אם יש אחריות, אנחנו רוצים לתת להם את הכלים איך להתנהל

טלי גוטליב: קודם כול, אני אגנה בכל גינוי את הרשלנות בשמירה על קטינים

טלי גוטליב:  מצטערת, אני לא מוכנה לקבל את זה

טלי גוטליב:  יש לך בריכה פרטית? תשמור על הילד שלך

טלי גוטליב:  מה יעזור גידור? מה יעזור אם אני אכריח בפרגולה? מה יעזור אם אני אכריח? הרי הכול יכול לקרות

טלי גוטליב:  הרי זה לא בזדון, זה בתום לב, אבל 16 מקרים וזה באחריות של הורים

טלי גוטליב:  הורים צריכים לדעת את זה ואנחנו צריכים לומר להם את זה בפנים שיש לנו אחריות על חיי ילדינו, זה קודש הקודשים

טלי גוטליב:  תסתכלו כמה מקרים מתוך 16 מקרים הם בבריכות פרטיות

אחמד טיבי: יש גם חלוקה גיאוגרפית של 16 הילדים האלה?     

עינת שגיא אלפסה: כן

עינת שגיא אלפסה:  אנחנו מנסים להוציא את הנתון הזה עכשיו ובהמשך אנחנו נענה גם על השאלה הדמוגרפית וגם חתך הגילאים

זהבה רומנו: רותם זהבי העביר אלינו איגרת שתופץ בבתי הספר והגנים על מערכת החינוך

זהבה רומנו:  ברגע שאנחנו מקבלים חומרים, אם זה ממשרד הכלכלה או משותפים אחרים שלנו שמעבירים אלינו מסרים, אנחנו מפיצים

זהבה רומנו:  למשל, לקראת חג הפסח קיבלנו מסרים ממשרד הכלכלה לגבי חומרי ניקוי וכו'

זהבה רומנו:  את המסרים האלה אנחנו מפרסמים בתוך מערכת הבריאות ומחוצה לה ומבקשים להעביר את המסרים האלה להורים

זהבה רומנו:  אנחנו מפרסמים את זה ברשתות החברתיות ובכל דרך שיש לנו להגיע להורים

זהבה רומנו:       דיברנו על מערכת החינוך

זהבה רומנו:  הצלחנו לגייס יותר מ-30 אחיות שמעבר לתפקידן הרגיל הן לקחו על עצמן להיות נאמנות בטיחות

זהבה רומנו:  בקיץ האחרון כל אחת מהן לקחה על עצמה פרויקט מסוים

זהבה רומנו:  למשל, יש פרויקט שעשו אחיות מבית חולים בנהריה – הן לימדו בחוף הים בנהריה קורס החייאה למתרחצים

זהבה רומנו:  הן העבירו מסרים של בטיחות למתרחצים

זהבה רומנו:  אנחנו עושים עכשיו פרויקט עם כלל האחיות, וכל אחת מהאחיות שנמצאות בפורום של נאמנות בטיחות לקחה על עצמה לקדם פרויקט באוכלוסייה ובארגון שלה

זהבה רומנו:  מכל הפרויקטים שנעשו נבחר מספר פרויקטים ונעשה אותם ברמה הרוחבית

זהבה רומנו:       דוגמה נוספת, סדנה של אחות מבית חולים העמק לאוכלוסייה הלא יהודית בה העבירה מסרים של בטיחות, בדגש על הנושא של התנהגות בטוחה ליד המים

אליהו דלל: תודה רבה

אליהו דלל:  אני מבקש ממשרד הבריאות – אנחנו עושים פה הרבה מאוד מצגות, טיקטוק, רשתות חברתיות, אבל אנחנו לא נוגעים באנשים ובבעיה

אליהו דלל:  אני מבקש שתפנו לקופות החולים ותעבירו מסרים באמצעות רופאי הילדים 

אליהו דלל:  אני מעריך שמגיל לידה עד גיל ארבע כל ילד מגיע לאיזשהו רופא ילדים

אליהו דלל:  אם רופא הילדים ישאל את האם או האב אם הילד לומד שחייה או שמתכוונים ללמד אותו שחייה או אם יש להם בריכה וכו', לא יותר מדקה, הוא נוגע בבן אדם, הוא נוגע בילד

אליהו דלל:  זה אחרת לגמרי, זה אומר לגעת בצורה פרטנית באותם ילדים

אליהו דלל:  זה לא חייב להיות רק בנושא שחייה, אלא גם בנושא של בטיחות בדרכים וכד'

אליהו דלל:  בכמה רשויות יש היום מגרשים לבטיחות בדרכים, דבר שמציל נפשות כי מלמדים את הילדים איך לרכב על אופניים, איך לעבור מעבר חצייה וכן הלאה

אליהו דלל:  אני לא מבקש מרופא הילדים שיעשה את זה, אבל עצם השאלה להורה מתי הוא מתכוון ללמד את הילד, מעלה את המודעות

אליהו דלל:  רופא הילדים מלווה את הילד עד גיל 18

אליהו דלל:  אם הרופא שואל אם הילד יודע לשחות או לא או שילמד לשחות ומה הוא עושה, אלה שאלות בסיסיות שנוגעות בהורים ובילדים

אליהו דלל:  אם משרד החינוך גם ייתן שוברים ללימוד שחייה, אז סגרנו את המעגל וכל המשאבים מסביב כנראה שלא יהיו נחוצים

זהבה רומנו: אנחנו נבחן את זה

אליהו דלל: אני מבקש שתטפלו בזה, תראו איך עושים את זה

אליהו דלל:  נראה לי שצריך יותר לגעת

אליהו דלל:  למשל פניתי לכלה שלי ושאלתי מתי הנכד שלי הולך ללמוד שחייה והיא ענתה שהוא עדיין קטן

אליהו דלל:  אמרתי: לא

אליהו דלל:  גיל חמש זה לא גיל קטן

אליהו דלל:  זו בדיוק הנקודה – מישהו צריך להפעיל איזושהי חשיבה, ואם רופא אומר את זה, זה הרבה יותר מאשר סבא או בן משפחה

זהבה רומנו: השקענו יותר באחיות טיפת חלב וגם אחיות קופות החולים

זהבה רומנו:  למעשה יצא נוהל של מינהל הסיעוד של משרד הבריאות שמחייב כל אחות, שכשילד מגיע עם פגיעה לחדר מיון או לקופת חולים - - -      

אליהו דלל: זה במקרה של היפגעות, אבל אני מדבר שתהיה יוזמה

אליהו דלל:  כל  ילד שמגיע לדברים שגרתיים, מדברים עם ההורה על שחייה

אליהו דלל:  עכשיו אנחנו בתקופת הקיץ, אז מה יותר נעים מזה שהרופא שואל את האימא אם הילד יודע לשחות וכו'

אליהו דלל:       אני מבקש לעבור למינהל התכנון

אליהו דלל:  דיברתי עם מספר מהנדסי ערים ונאמר לי שיש הנחיות, אבל כנראה שכל עירייה גוזרת מההנחיות האלה את מה שהיא רוצה כי אלה הנחיות שהן לא ממש סגורות

אליהו דלל:  דיברתי גם עם היועץ המשפטי של הוועדה

אליהו דלל:  נאמר לי שאם למשל יש בבריכה איזושהי משוכה, זה לא אומר כלום

אליהו דלל:  צריכים שיהיו דברים ברורים, עם הנחיות ברורות, כדי שבהיתר הבנייה ידעו בדיוק מה לעשות

אליהו דלל:  אדם בונה בריכה, הוא צריך לדעת שצריך גדר בגובה מסוים, דלת שננעלת אוטומטית ולא שהיא תישאר פתוחה ומישהו יוכל להיכנס

אליהו דלל:   יש לא מעט הנחיות שאתם יכולים להוציא

אסתי אופק: אני מנהלת אגף תקנות במינהל התכנון

אסתי אופק:  אני פחות יכולה להתייחס להנחיות שהרשויות מוציאות - - -     

אליהו דלל: לא, הן יוצאות בהנחיות מרחביות, בתוך הוועדה עצמה

אסתי אופק: גם בריכת אינטקס, אם חופרים בקרקע ומשקיעים אותה, העבודה טעונה היתר

אסתי אופק:  אם בונים דק מסביב ומרימים סולם לעלות אליה – העבודה טעונה היתר

אסתי אופק:  בתקנות התכנון והבנייה לעבודה שטעונה היתר יש היום תקנות

אסתי אופק:  מה שיש בתקנות זה תקנה שהיא תפקודית

אסתי אופק:  כתוב: יותקנו אמצעים לתחימת השטח שסביב הבריכה

אסתי אופק:  באופן שתימנע כניסה לא מבוקרת של בני אדם, ובכלל זה ילדים ופעוטות, לבריכה

אליהו דלל: אני רוצה הגדרה ברורה, תגידו גדר - - -      

אסתי אופק: אי אפשר בתקנות לרדת לרווחים של המוטות של הגדר ולגובה הגדר והמנעול

אליהו דלל: למה לא?     

אסתי אופק: את זה עושים בעולם התקינה, בעולם של תקן ולא בתקנות

אליהו דלל: סליחה

אליהו דלל:  הייתי יושב-ראש ועדת תכנון ובנייה בנתניה

אליהו דלל:  נניח שבעירייה מסוימת עושים את זה טוב, כי יש הנחיות מרחביות שהם קבעו לעצמם

אליהו דלל:  הם לא צריכים חוקים, אלא הם לוקחים הנחיה מרחבית, קובעים לעצמם וזה מאושר בוועדה

אליהו דלל:  אבל אם מינהל התכנון יקבע משהו לכל הרשויות, מה הבעיה?     

אסתי אופק: הנחיות מרחביות הן בעניינים עיצוביים, זה יותר צבע, גודל, באיזה חזית של הבניין

אסתי אופק:  זה לעניין עיצובי

אליהו דלל: זו החלטה שלכם

אליהו דלל:  אתם יכולים להגיד שהנחיה מרחבית  יכולה להיות גם בנושא בטיחותי

אסתי אופק: יותר חזק לומר את זה ברמת התקן, כמו בכל נושא אחר

אליהו דלל: כמה זמן לוקח לעשות תקן?      

רותם זהבי: עשר שנים

אליהו דלל: חבר'ה, אל תספרו לי

אליהו דלל:  הייתי במכון התקנים, הייתי בוועדה המקצועית של מכון התקנים

אליהו דלל:  המינהל יכול לקבוע הנחיות ולהפיץ לכל מהנדסי הערים

אליהו דלל:  תאמינו לי שמפה הדברים הרבה יותר קלים

אסתי אופק: אני יכולה לבחון את זה

אליהו דלל: אז תבחנו את זה, אני רוצה תשובה תוך חודש

אליהו דלל:  אני אומר לכם שזה הדבר הכי פשוט, הכי יעיל והכי מהיר

אליהו דלל:  אם אנחנו מדברים על גדר בגובה של 80 או 90 – תחליטו שכל מי שרוצה בריכה שיגדר אותה בגדר

אליהו דלל:  מבחינתי מבחינה עיצובית היא יכולה להיות מזכוכית או מתכת וכד'

אסתי אופק: ברגע שאנחנו עושים דבר כזה אנחנו לוקחים אחריות על הבטיחות, שזה פחות התחום שלנו

אליהו דלל: אז בואו ניקח אחריות

אליהו דלל:  אני מוכן לקחת אחריות על עצמי, מה הבעיה? לא הבנתי מה הבעיה

אליהו דלל:  אם אני רוצה תקנות, אני לוקח אחריות? בוודאי שאני לוקח אחריות

אסתי אופק: בוודאי, ולכן בדרך כלל מפנים לתקן רשמי שנבחן

אליהו דלל: למה צריך תקן רשמי לזה? כשאני בונה בית, אני צריך תקן רשמי?     

אסתי אופק: תקן רשמי יחייב אותך גם אם לא יהיו תקנות שיפנו אליו

אליהו דלל: תאמיני לי שאני  יודע מה זה תקן רשמי וגם יצרתי כמה תקנים כאלה, אחד מהם הוא 489 ואחר זה 1549, שקשור למתקני משחקים לילדים

אליהו דלל:  תרשו לי, אני הראשון שהמצאתי תקנים למתקני משחקים כבר לפני 28 שנים

אליהו דלל:  אני מכיר את זה

אליהו דלל:  אז לא היה תקן רשמי למתקני משחקים, לא לנדנדות, לא לגלישה וכו'

אליהו דלל:       אני מבקש, בואו לא נברח מאחריות

אליהו דלל:  אתם יכולים להנחות את הרשויות לקבוע גדרות באותן בריכות שהן בריכות פרטיות בבתים פרטיים וגם בבריכות בבניינים גבוהים

אליהו דלל:  במגדלי יוקרה יש בריכה שמשרתת מאה משפחות וגם שם צריך שתהיה גדר, שיהיו אמצעים בטיחותיים

אליהו דלל:  לא משנה לי ממה הם יהיו עשויים, אבל צריך לתת את ההנחיות האלה

אליהו דלל:  אם נתתי הנחיה, זה לא אומר שאני בורח מאחריות, אלא להפך

אליהו דלל:  זה צריך להיות חלק מהיתר הבנייה וחלק מטופס האכלוס

אליהו דלל:  תרימו את הכפפה הזאת

אסתי אופק: המחלוקת היא אולי על הדרך, לא על הצורך

אליהו דלל: אתם מדברים עם מישהו שיש לו הרבה מאוד ניסיון

אליהו דלל:  הייתי יושב-ראש הוועדה לתכנון ובנייה בעיריית נתניה, הייתי במכון התקנים, ייצרתי מוצרים שחלקם מותאמים להרבה מאוד דברים שאנחנו מדברים עליהם, אז אנא מכם

אליהו דלל:  היה פה דיון לפני כשנה וגם לפני, ושום דבר לא קרה

אליהו דלל:  בינתיים נהרגו וטבעו עוד ילדים

אליהו דלל:  למה? אני מסכים עם חברת הכנסת טלי גוטליב שיש אחריות להורים, אבל אנחנו עדיין צריכים לעשות משהו

אליהו דלל:  למשל, מעקה מדרגות בווילה – לא יהיה מעקה למדרגות? אין דבר כזה שלא יהיה

אסתי אופק: והוא בנוי לפי מה? לפי תקן

אליהו דלל: בסדר

אליהו דלל:  ואם תהיה הנחיה, אז מה קרה? אני לא אחכה לתקן

אסתי אופק: הנחיות מרחביות קשה יותר לאכוף

אליהו דלל: כשמדברים על אכיפה, אני מבטיח לך שהרשות המקומית תדע לאכוף

אליהו דלל:  ברגע שיש היתר ומגיע אחר כך טופס האכלוס, עושים לא מעט בעיות אם אין את הנושא של המים, אין מעקה למדרגות וכו'

אליהו דלל:  כך גם בעניין הבריכה

אמנון רובינשטיין: אני רוצה להוסיף לעניין תחום התקינה

אמנון רובינשטיין:  נכון ציינה אסתי אופק, צריך לתת דרישות מפורטות לאביזר כזה או אחר שמתייחס לבריכה פרטית, חיצונית או ציבורית, במסגרת התקן

אמנון רובינשטיין:  הכנת תקן רשמי הוא לא תהליך ארוך, אנחנו עדיין נמצאים בטווח של תקן ישראלי שיהיה תקן מחייב

אמנון רובינשטיין:  אנחנו מצדנו יכולים ללוות את התהליך - - -      

אליהו דלל: כמה זמן לוקח תקן ישראלי? לא משנה באיזה נושא

אמנון רובינשטיין: אני מדברת על הכנה של התקן

אליהו דלל: לא הכנה

אליהו דלל:  תקן פורמלי, תקן ישראלי רשמי – כמה זמן לוקח לו?     

אמנון רובינשטיין: אנחנו לא הולכים עכשיו לתקן רשמי, הולכים לתקן מחייב

אליהו דלל: כמה זמן לוקח לתקן מחייב בתחום הבנייה?     

אמנון רובינשטיין: אפשר להכין - - -      

אליהו דלל: לא שאפשר

אליהו דלל:  עזבי אפשר, אני מדבר על ניסיון שלך

אמנון רובינשטיין: מספר חודשים

אליהו דלל: להכניס תקן מחייב לתחום הבנייה לוקח מספר חודשים?      

אמנון רובינשטיין: לתקנות

אמנון רובינשטיין:  ברגע שהוא יוזכר בתקנות, הוא יהפוך להיות מחייב

אסתי אופק: אם אנחנו נגיד בתקנות בדיוק איזה מנעול או איזה סגירה בדיוק ואחר כך מישהו יעשה מנעול אחר, הוא עבר על החוק

אסתי אופק:  אי אפשר לפרט ברזולוציה הזאת בתקנות

אליהו דלל: אני לא מדבר על רמת מנעול

אליהו דלל:  אם אני אומר סגירה אוטומטית, אזי לסגירה אוטומטית יש בוודאי אלף סוגי מנעולים

אליהו דלל:  אבל אם אני מדבר על גובה – אז גובה זה דבר מדויק

אליהו דלל:  אם מדברים על גדר – לא אכפת לי שזה יהיה מזכוכית או אלומיניום או ברזל יצוק

אליהו דלל:  זה לא מעניין אותי

אליהו דלל:  אני מדבר על מצב שיהיה גידור ולא סבכה וכד'

אסתי אופק: עכשיו אני יותר משתכנעת לקבל את הרעיון הקודם שלך של הנחיות מרחביות

צבי יהודה: גברתי, את הפנית לתקנות התכנון והבנייה, בקשה להיתר בניית בריכות שדורשות היתר בנייה

צבי יהודה:  בתקנות הסדרת מקומות רחצה ובטיחות בבריכות שחייה קיים תקן לבניית בריכות שחייה בעסק שדורש רישיון

צבי יהודה:  שם בתקנות יש הגדרה יחסית מפורטת, למשל גדר שגובהה 1

צבי יהודה: 1 מטר לפחות

אסתי אופק: זה ברישיון עסק

אליהו דלל: יפה, אז תיקחו את זה ותעבירו לבנייה הפרטית

אליהו דלל:  מה הבעיה?      

ג אסתי אופק: גם בית פרטי שיש בו בריכה ואחר כך הוא הופך להיות אייר בי אנד בי, פתאום הוא עכשיו עסק ודרוש רישיון עסק

ג אסתי אופק:  בתים שהם פרטיים-פרטיים, זה מאוד קשה לאכיפה אם זה יהיה בהנחיות

אליהו דלל: אנשים חוצים באור אדום, אז מה, לא נעשה רמזורים? אם יש הנחיות שקשורות לנושא של רישוי עסק, אם זה בתי מלון, צימרים וכו', תבדקו אותן ותשליכו את זה לבנייה הפרטית

אליהו דלל:  זה כל הסיפור

אליהו דלל:  תנו את זה למהנדסי הערים, לוועדות המקומיות, לוועדות האזוריות של תכנון ובנייה, והם יכניסו את זה לתוך היתרי הבנייה

אליהו דלל:  זה הדבר הכי פשוט והכי קל לבקש מכם

אסתי אופק: אני אבחן את זה

אליהו דלל: מתי זה יהיה? לו"ז

אסתי אופק: אני לא יודעת להגיד לו"ז, אנחנו נבחן את זה

אליהו דלל: אם את לא יודעת להגיד לו"ז, אז אל תבואו לפה

אליהו דלל:  צר לי

אליהו דלל:  זה לקחת ולהעתיק ממקום למקום ולהתאים

אסתי אופק: זה לוקח מספר חודשים

אליהו דלל: באמת, אתם עושים צחוק מהוועדה

אסתי אופק: לא, ממש לא

אליהו דלל: אם לא הייתי בעניין הזה, יכול להיות שהייתי מקבל את זה

אליהו דלל:  אנחנו מדברים עכשיו על תחילת עונת הרחצה

אליהו דלל:  אם את מדברת על כמה חודשים, העונה כבר תסתיים, נגיע לעוד שנה, אני לא יודע מה יהיה אז, ואז עוד פעם אנחנו מורחים את הדברים האלה

אליהו דלל:   זה הדבר הכי פשוט לעשות והכי מעשי לעשות והכי נכון לעשות

אסתי אופק: בכל הכנות, אני לא יכולה להתחייב שזה יקרה תוך חודש

אליהו דלל: לא ביקשתי שתתחייבי כרגע, קחו את הזמן שלכם

אליהו דלל:  אתם יכולים להעביר לנו תוך חודש ואנחנו נבחן את זה

אליהו דלל:  אני לא הולך נגדכם, אני מוכן לשבת איתכם

אליהו דלל:  היועץ המשפטי מכיר את הנושא הזה ואתן יכולות להתייעץ איתנו

אליהו דלל:  אני מוכן להביא גם את מהנדס עיריית נתניה שהתייעצתי איתו

אליהו דלל:  אנשים לא תמיד יודעים וגם לא מבינים

אליהו דלל:  נניח שאני אדם פרטי ורוצה לעשות גדר, אם אין הנחיה באיזשהו מקום, מה אני אעשה? אני לא יודע

אליהו דלל:  לא הקמתי בריכה בזמן ההיתר ואני עושה משהו שהוא לא בהיתר - - -      

אסתי אופק: מי שעושה שלא בהיתר, זה נגד החוק

אליהו דלל: לפעמים אדם רוצה לדעת אם קיימת הנחיה כלשהי, אז בואי ניתן לו את הכלים

אליהו דלל:  אני מבקש שתעבירו אלינו את זה תוך חודש

אליהו דלל:  אני מבקש ממנהלת הוועדה לרשום את זה

יוסף עטאונה: כבוד היושב-ראש, אני חושב שהדיון חשוב מאוד

יוסף עטאונה:  נכנסתי לדיון כשדיברו על בריכות קיימות, על תקינה ומה צריך להיות, אבל אני חושב שהשאלה המהותית דווקא בנושא של טביעה אינה היכן שיש בריכות קיימות, שם צריך לשמור על תקנות ותקינה ולעשות כל מה שצריך מבחינת הבטיחות

יוסף עטאונה:  חברי אחמד טיבי ביקש נתונים לגבי החלק של האוכלוסייה הערבית במקרי הטביעות

יוסף עטאונה:  לי אין פרטים, אבל אני בטוח שאחוז גדול מבין הטובעים הם מרקע סוציו-אקונומי נמוך

יוסף עטאונה:  זה גם בחברה הערבית וגם בחברה החרדית

טלי גוטליב: אני רוצה לשאול אותך, כי זה בדמי

טלי גוטליב:  התזה שלי היא לא להעמיס על ההורים הוראות חוק, אבל כן להזכיר להם את האחריות שלהם

טלי גוטליב:  משפחות שיש להן בריכות פרטיות הן לא מרקע סוציו-אקונומי נמוך

יוסף עטאונה: אין משפחה במצב סוציו-אקונומי נמוך שיש לה בריכה

יוסף עטאונה:  אני אתייחס לחברה הבדואית בנגב ואני יכול להגיד לך שגם אין בריכות ציבוריות בתוך היישובים

יוסף עטאונה:  בנגב יש אוכלוסייה של 350,000 תושבים בדואים, 50% ויותר מתוכם הם ילדים, ואין להם בריכה

יוסף עטאונה:  רק ברהט ובחורה יש בריכות

יוסף עטאונה:  הייתי מנהל אגף חינוך בחורה והייתי אחד מהיוזמים להקמת בריכת שחייה לימודית, כי זה הפתרון

יוסף עטאונה:  צריך לחשוב ברמה יותר רחבה ולעודד רשויות להקים בריכות שחייה ולעודד לימוד שחייה

יוסף עטאונה:  פרויקט השחייה שקיים היום במשרד החינוך לא נותן מענה לאוכלוסיות האלה, בגלל העלויות והסבסוד הנמוך שלו

יוסף עטאונה:  ביישובים מאשכולות סוציו-אקונומי נמוך צריך להגדיל את הסבסוד של המדינה ללימודי שחייה

יוסף עטאונה:  זה מתבקש מאוד

אליהו דלל: למרות שלא היית קודם, דיברנו על זה

יוסף עטאונה: הזכרתי את הבריכה שהייתי שותף לפתיחתה בחורה, אני יכול לומר שהם מתקשים להפעיל אותה בחורה בגלל תקציבים

יוסף עטאונה:  כבוד היושב-ראש, זה המקום שאתה יכול להירתם בקטע הזה ולעזור

אחמד טיבי: תאונות שבהן ילדים נפגעים, 90% מההרוגים בתאונות כאלה הם בחברה הערבית – תאונות חצר, נפילות מגובה וכו'

אחמד טיבי:  אני מניח שגם בטביעות -  ולכן ביקשתי את הפילוח – מתוך 50 ילדים ומבוגרים ו-16 ילדים בשנה האחרונה, יש יותר ערבים, אולי יש יותר חרדים

אליהו דלל: עינת, אני מבקש שתתני לנו את הפירוט לפי מגזרים -  מגזר ערבי, מגזר חרדי וסך הכול - - -     

עינת שגיא אלפסה: על כלל ההיפגעויות?     

אליהו דלל: על כלל ההיפגעויות

אליהו דלל:  מתוך זה נוכל להסיק איפה בדיוק הבעיות ושם להתמקד

אליהו דלל:  אני מניח שזה מה שחבר הכנסת טיבי רוצה לעשות

עינת שגיא אלפסה: אני כבר יכולה להגיד שבדקנו גם בשנה שעברה וגם בחמש השנים האחרונות, בנושא טביעות זה נע בין 35 ל-37 ילדים ערבים מתחת לגיל 18

אחמד טיבי: זה מכלל ה-50

עינת שגיא אלפסה: זה עד גיל 18

אליהו דלל: אני מבקש שתעשו ניתוח על השנה שעברה

אחמד טיבי: אני רואה שבנייר החשוב ש"מים חיים" סיפקו לחברים כתוב שעלות מפגש עם מציל הוא 180,000 שקל בשנה

אחמד טיבי:  יכול להיות שמשרד החינוך לא יכול לתקצב 180,000 שקל בשנה? זה אבסורד

אחמד טיבי:  לכן צריך לעמוד על הדברים האלה, במיוחד באוכלוסיות שחשופות יותר

אליהו דלל: לפני שהגעת היו לי הערות והארות למשרד החינוך והצעתי להם גם רעיון לתת שוברים באותם מקומות שייתרו הסעות וכו'

אליהו דלל:  הם יבדקו את זה

טלי גוטליב: קיבלתי את הדוח מגברת עינת שגיא אלפסה

טלי גוטליב:  מתוך 16 מקרים איומים בשנה שעברה, שמונה ילדים הם בגילאי 0 עד 4 ועוד שלושה ילדים בגילאי 5 עד 9, מה שאומר שזה בתוך המסגרת ההורית

טלי גוטליב:  בעניין הזה אנחנו גם צריכים את החיתוך המגזרי

טלי גוטליב:  אגב, גם יתר המקרים – שימו לב לחתך הגיל והיכן זה מתרחש

טלי גוטליב:  זה לא קרה בבריכה שיש בה מציל ולא בחוף שיש בו מציל, הכול במקום שאפשר היה – עם קצת אחריות אישית ומשפחתית – למנוע

אחמד טיבי: כמה זה בבריכות פרטיות?  אצל הערבים אין כמעט בריכות פרטיות

עינת שגיא אלפסה: בחברה הערבית אנחנו רואים הרבה טביעות באמבטיה, בגיגית

אחמד טיבי: או בחופים לא מוסדרים או בכינרת

אליהו דלל: דקלה הראל, בבקשה

אליהו דלל:  פגשתי אותה בפורום רשויות החוף ולמעשה היוזמה לקיים את הדיון הזה היא גם שלה

דקלה הראל: תודה לחבר הכנסת אלי דלל,  מהרגע שנפגשנו נרתמת במלוא העוצמה לנושא

דקלה הראל:  למי שלא מכיר, אני כאן בגלל שאח שלי לפני שנה וחצי עלה לגנזי מרומים

דקלה הראל:  מן הסתם אני מגיעה לכאן עם עצבים מאוד חשופים

דקלה הראל:  בגלל שאנחנו בוועדה לזכויות הילד אני אומר שהאחיין שלי, הבן שלו, ניצל באותו מעמד

טלי גוטליב: איפה זה היה?     

דקלה הראל: בחוף מעין צבי ליד זכרון יעקב, חוף לא מוכרז

דקלה הראל:  מאות אנשים היו יחד איתם באותו חוף, אף אחד לא היה מודע לזה שזו בעיה שאין שם מציל

דקלה הראל:  אח שלי נכנס עם הבן שלו בן ה-10, אח שלי לא יצא והבן שלו כן יצא בחיים, נס משמים

דקלה הראל:  אני רוצה להגיד לך שאח שלי היה אחד האנשים הכי חרדים לילדים שלו, יותר מהאימהות הכי חרדות

טלי גוטליב: ברור

טלי גוטליב:  זה לא ממקום  שיפוטי

דקלה הראל: אני רוצה להסביר את ההבדל בין בריכות לבין ים

דקלה הראל:  הוא נכנס עם הבן שלו למים

דקלה הראל:  אנשים לא מבינים כמה הים מסוכן

דקלה הראל:  אני עצמי רחצתי אין-סוף בלי מציל

דקלה הראל:  אין מודעות

טלי גוטליב: אני לא

דקלה הראל: אין מודעות

דקלה הראל:  אם אח שלי היה חושב שיש סכנה לילד שלו, אין סיכוי שהוא היה נכנס לחוף בלי מציל

דקלה הראל:  אם הבן שלו היה לומד בבית הספר כמה זה מסוכן ואומר לאבא שלו, אח שלי היה כזה ענו והוא היה אומר לו בסדר, אני הולך איתך לחוף עם מציל

דקלה הראל:  אין מודעות להורים

דקלה הראל:  לגבי בריכות פרטיות יש דווקא יותר מודעות, כי אומרים שהילד לא יודע לשחות ונכנסים למים עם הילד

דקלה הראל:       יש לי הרבה נתונים, אך בגלל הזמן הקצר שנותר עד סוף הישיבה, אני אגש ישר לבקשות

דקלה הראל:  קודם כול, אני אגיד תודה לרותם זהבי, שנגשנו אליו לפני יותר משנה והתחלנו מסע במשרד החינוך, בשבועיים האחרונים משרד החינוך לקח על עצמו מערכי שיעור שבנינו מגן עד י"ב לכל מערכת החינוך, לכל שעות החינוך שאמורות להיות בעוד שבועיים-שלושה

דקלה הראל:  נראה לי שזו בשורה ענקית

דקלה הראל:  אין לי די להגיד לך תודה, רותם, על ההתגייסות הזאת

דקלה הראל:  עשינו גם מערכי שיעור לשיעורי ספורט

דקלה הראל:  הבקשה הראשונה שלי היא לבקש ממשרד החינוך להכניס את זה לחוזר מנכ"ל

דקלה הראל:  למעשה היום יש את מערכי השיעור, הולכים להציע אותם, אבל לא מחויב שמורים בבתי ספר, המחנכים, יעבירו את זה בפועל

אליהו דלל: רותם, זה אפשרי?     

רותם זהבי: מערכי הדרכה ולימוד לא מכניסים לחוזרי מנכ"ל, אלא זה נמצא בתוך מאגר תוכניות הלימודים

טלי גוטליב: זה שיקול דעת של ההנהלות

אליהו דלל: לא משנה איך, העיקר שתכניסו את זה

דקלה הראל: תאונות הדרכים הן בחוזר מנכ"ל

דקלה הראל:  זה ניתן לשלוש שכבות גיל כל השנה וזה בחוזר מנכ"ל

דקלה הראל:  אנחנו נשמח שזה יוכנס

דקלה הראל:       דבר שני, מפגש עם מציל

דקלה הראל:  יש בארץ הרבה מצילים ואפשר דרך הרשות המקומית לתקצב אותם בשעות נוספות לפני עונת הרחצה

דקלה הראל:  עשינו חשבון לתקציב לכל כיתות ט' בארץ, זה בערך 80

דקלה הראל: 000 שקל

דקלה הראל:  זה משהו שמשרד הפנים ומשרד החינוך יכולים לאגם משאבים וכבר מחר בבוקר להקים את הפרויקט הזה

דקלה הראל:  אלי שוורצברגר מוכן לקחת עליו אחריות להוביל את המהלך הזה ונשמח שזה יקודם

דקלה הראל:  מדובר במציל שמגיע לכיתה ט' ומסביר על הנושא הזה

שקלים: למה דווקא רק כיתות ט'?     

דקלה הראל: זה עניין תקציבי, היינו צריכים לחלק את זה

דקלה הראל:       דבר נוסף, מעורבות חברתית

דקלה הראל:  יש את הפרויקט האוסטרלי – נציג שלו נמצא בזום – שקיים בכל העולם

דקלה הראל:  באוסטרליה יש 300,000 מתנדבים

דקלה הראל:  אנחנו רוצים לאפשר להם למעורבות חברתית, דיברנו כבר עם משרד החינוך ויש רצון

דקלה הראל:  נשמח להיעזר גם בכם כדי לקדם את הדבר הזה

דקלה הראל:  נול לייצר פול של תלמידים, 60 שעות בשנה, שיבואו להתנדב בחופי הרחצה

דקלה הראל:  אנחנו עובדים עכשיו מול צוות מוביל בשיתוף פורום רשויות החוף כדי לייצר פיילוטים של בני נוער מתנדבים בתוך חופי הרחצה, כדי להרחיב את שטחי הרחצה

דקלה הראל:  נשמח למעורבות גם של משרד הפנים, שיצטרפו לפגישות שלנו ושנוכל לתכנן ביחד

דקלה הראל:  בשנה שעברה יצא לי להיות בפגישה שהובילה חברת הכנסת מיכל שיר, אבל  עדיין לא זכינו להיפגש עם משרד הפנים כדי לתכלל דברים

דקלה הראל:  נשמח לעזרה גם פה, כדי לתכלל את זה בצורה מסודרת

דקלה הראל:       אני תומכת בבקשה להורדת גיל שיעורי השחייה לכיתה ב'

דקלה הראל:  אחת הסיבות שהאחיין שלי ניצל הייתה כי אח שלי לקח אותו לשיעורי שחייה

דקלה הראל:  אנחנו גדלנו בחו"ל ולמדנו שיעורי שחייה בבית הספר כבר בכיתה ב'

דקלה הראל:  הוא היה בידיים של אח שלי, הים קרע ביניהם והוא פשוט שחה

דקלה הראל:  אני חושבת שצריך להוריד את הגיל בו מתחילים שיעורי שחייה

דקלה הראל:  אולי אפשר לחשוב בצורה יצירתית, למשל נוער מתנדב שמגיע לעזור בבריכות, כדי להוריד את העלויות, שלא יצטרכו הרבה מלווים וכו'

דקלה הראל:       אני לא יודעת מי אמור לתקצב בניית בריכות, אני מניחה שלא משרד החינוך - - -     

אליהו דלל: משרד הספורט וגם מפעל הפיס

דקלה הראל: דיברו כאן על החברה החרדית והחברה הערבית וכמה מעט בריכות יש

דקלה הראל:  למשל, בביתר עילית יש בריכה אחת, בקרית ספר בריכה אחת, ויש מקומות שהבריכה היא בבית פרטי שהם נותנים את הבריכה הפרטית לחברה כדי שיוכלו ללמוד

דקלה הראל:  החברה החרדית זקוקה להרבה עזרה במקום הזה של בניית בריכות שחייה ושיעורי שחייה

דקלה הראל:       אני רוצה לבקש עוד תקציב לבניית מערכי שיעור וסרטונים לחברה החרדית

דקלה הראל:  כל מערכי השיעור שבניתם מותאמים לכל המגזרים, אבל בסרטונים צריך שפה אחרת ולכן צריך עוד מעט תקציב להתאים

דקלה הראל:  אני מבקשת שנוכל להיעזר במשרד החינוך בעניין הזה

דקלה הראל:       משרד הפנים – צריך פרסום הרבה יותר מסיבי

דקלה הראל:  אני יודעת כמה זהבה ממשרד הבריאות עושה בכזאת מסירות, אני רוצה לבקש עוד ועוד ועוד

דקלה הראל:  בנינו הרבה חומרים, עשינו ג'ינגל עם מתנדבים, ואנחנו רוצים שמשרד הפנים ייקח את זה ויפיץ את הג'ינגל הזה ברדיו

דקלה הראל:  יש לנו חומר להרבה פרסומים קטנים בוואטסאפ שאפשר להפיץ באופן רחב

דקלה הראל:  תיקחו את זה מאיתנו, אנחנו נותנים את זה בחינם, באהבה וברצון

דקלה הראל:  בעלות של עשרות אלפי שקלים ואפשר להפיץ דברים יעילים מאוד

דקלה הראל:       הסברה בקהילה – יש לנו פרויקטים, גם אפשר להשתמש במשמר הצלה ימי – הפרויקט האוסטרלי – ברשויות עצמן יש מוקדים ספציפיים

דקלה הראל:  צריך לאגד עבודה משותפת של כלל הרשויות בשלטון המקומי, להקים פרויקטים קהילתיים

דקלה הראל:  החברה למתנ"סים אמרה שהיא מוכנה לעשות מצ'ינג וכל מה שמשרד הפנים יתקצב, הוא יתקצב אותו סכום

אליהו דלל: אני מסכים איתך מאוד

דקלה הראל: תעזרו לנו לקדם ועדה מסודרת, משותפת, כדי שנוריד את הדברים לשטח

דקלה הראל:  אני לא ארחיב על הפרטים, כי מיותר, אבל צריך משהו מגובש

אליהו דלל: אני אעשה איזשהו מפגש יחד איתך

אליהו דלל:  העלית למשל את הנושא של המדריכים ומתנדבים

אליהו דלל:  אני רוצה לומר לכם שיש פרויקט שנקרא "מדריכים בדרכים", פרויקט שיזמתי לפני מספר שנים עם עוד בחור בעיריית נתניה ובמסגרתו מלמדים ילדים שיודעים לרכב על אופניים והם הופכים להיות שגרירים שמלמדים את ילדי הכיתה שלהם

אליהו דלל:  זה כמעט לא עולה כסף, זה עלה כמעט 50,000 שקל כל שנה, אבל כל שנה אלפי ילדים עברו את התהליך הזה

אליהו דלל:  מדהים לראות איך ילדים כאלה מתחילים מאפס ורוכבים על אופניים עם כל כללי הזהירות

אליהו דלל:  אפשר לעשות את זה גם בנושא השחייה ועוד

אליהו דלל:  יש לא מעט רעיונות

אליהו דלל:  אני חושב שכדאי ללמוד הרבה מדקלה, בשביל זה היא פה

אליהו דלל:  אנחנו ניזום שיתופי פעולה ונראה מה ניתן לעשות

משה טור פז: יש כאן כמה המלצות בתחום החינוך שבעיניי הן יחסית פשוטות למימוש

משה טור פז:  אני אתן רק שני הדגשים: 1

משה טור פז:  אני חושב שהרעיון להקדים את שיעורי השחייה מכיתה ה' לכיתה ב' או ג' הוא בוודאי רעיון נכון, צריך לשבת עליו ברצינות כי יש לו הרבה משמעויות

משה טור פז:  זה כיוון נכון

משה טור פז:  אני אומר ברמה האישית שבן של חבר טוב שלי טבע בכינרת בידיים של אבא שלו

משה טור פז:  זה ממחיש כמה זה אירוע יכול לקרות כמעט לכל אחד

משה טור פז:       2

משה טור פז:  הסיפור המגזרי – דגש למגזר החרדי והערבי, כי הם חשופים הרבה יותר לטביעות

משה טור פז:  כמעט שאין שיעורי שחייה לחרדים, בגלל שהרשתות – החינוך העצמאי והמעיין – לא משתפות פעולה

טלי גוטליב: צריך לשים לב שבפילוח של ה-16 מקרים בשנה שעברה – שוב, כל מקרה הוא נוראי – מדובר בגילאים של 0 עד 4

טלי גוטליב:  צריך לראות אם בכלל מדובר בחרדים

אליהו דלל: אנחנו נעשה את הפילוח ונראה

אליהו דלל:       תודה רבה לכולם

אליהו דלל:  אני מעריך מאוד שהגעתם

אליהו דלל:  אנחנו נוציא פרוטוקול ואני מבקש שכל אחד בתחום שלו יתייחס אליו

אליהו דלל:       תודה רבה, הישיבה נעולה