ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 32, 2023-03-28 00:00

יוסף טייב: בוקר טוב, אנחנו מתכבדים לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בנושא: פועלו ומורשתו של הרב שלום משאש זצ"ל כמחנך ומנהיג – במלאת 20 שנים להסתלקותו

יוסף טייב:  אנחנו מקבלים בברכה את נכדו, הרב אריה משאש, שהגיע במיוחד מצרפת

יוסף טייב:  אנחנו מעריכים את זה ומודים

יוסף טייב:  אני רוצה בראש וראשונה להודות לחבר הכנסת משה ארבל שיזם את הרעיון, עמד מאחורי הקלעים

יוסף טייב:  כקרוב למשפחה של הרב הוא כנראה הושפע מהענווה של הרב שלום ולכן הוא תמיד נשאר מאחורי הקלעים

יוסף טייב:  אנחנו רוצים להודות לכל מי שהגיע – דוקטורים, פרופסורים, אנשי אקדמיה, רבנים

יוסף טייב:       מספר פעמים הייתי אצל הרב משאש

יוסף טייב:  החדות שהייתה לו, התקיפות והאהבה הגדולה שהייתה יוצאת מאליה בענווה - כל אלה דברים שאנחנו רואים בדמויות בודדות מקרב גדולי ישראל

יוסף טייב:  האהבה שלו  למדינה, לעם והגדלות שלו בתורה הם אלה שהובילו בסוף לדמותו ולסחף שהיה מאחוריו, לכן מצאנו לנכון לקיים דיון סביב דמותו לאחר 20 שנה להסתלקותו

יוסף טייב:  כאיש חינוך וכמחנך אני מכיר ויודע את חילוקי הדעות הגדולים שהיו בין הרב לבין משפחת טולדנו, שזה מה שבסוף הובילו לקונצנזוס רחב סביבו, בוודאי סביב יהדות מרוקו

יוסף טייב:  אנחנו נתחיל בברכתו של נשיא המדינה

יצחק הרצוג: ידידי חבר הכנסת יוסי טייב, יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, חברות וחברי הכנסת, אורחים נכבדים, בימים הנוראים שלאחר רצח אמיל גרינצווייג פנה חכם שלום משאש לציבור ובפיו פנייה נרגשת: "אל הקהל הקדוש, על כל חלקיו ועדותיו, אנוכי מבקש ופונה אליהם, בלב נרגש ומחריד, הסירו כל גורמי הפירוד, סלקו המחיצות המבדילות, וגרשו שנאת חינם מתוככם

יצחק הרצוג:  נכבד איש את רעהו, נהיה מתונים זה לזה, נשמור ונקפיד על מוסר האדם וחייו"

יצחק הרצוג:  בימים אלה, במיוחד בימים אלה, מנהיגותו של הרב משאש נחוצה לנו מאוד – במבט הרחב, בסובלנות, בדרך החינוך המתונה והמכילה המקבלת כל אדם בסבר פנים ויפות, בדרך ארץ אשר הייתה לו לדגל

יצחק הרצוג:  סיפורו של הרב משאש שזור בסיפורה של המדינה - סיפור על מסורת אבות מדהימה, שושלת תורנית מופלגת של חינוך ותורה, סיפור יהודי וציוני אמיתי שרואה במדינה שלנו, מדינת ישראל, נס של ממש

יצחק הרצוג:  קריאתו לאמירת הלל ביום העצמאות הלכה יד ביד עם קריאתו לאחדות העם מתוך הבנה שכשאנחנו יחד נוכל לכל האתגרים, כפי שכתב בשו"ת שמ"ש ומגן: "כל ישראל יש להם חלק לעולם הבא - להם בלשון רבים שהם "בכללותם"

יצחק הרצוג: "

יצחק הרצוג:  אין ספק שההתכנסות של הוועדה היום, בנוכחות נשות, אנשי חינוך ואקדמיה ואנשים העוסקים בתורה ובמעשי חסד, תהיה בה כדי לתרום להמשך מורשתו והעמקה במשנתו

יצחק הרצוג:  אני מברך על הכנס המשמעותי הזה ובטוח כי העיסוק בדמותו ובתפיסתו של הרב משאש - שאגב הייתה לי קרבת משפחה רחוקה אליו וזכיתי להכירו, לכבדו ולהעריצו - יאיר לנו כשמש ויהיה לנו כמגן אל מול האתגרים שעוד יבואו עלינו

יצחק הרצוג:  בהצלחה רבה, ומי ייתן ומורשתו תלווה אותנו ותברך אותנו

יוסף טייב: אני חושב שהדברים נדרשים דווקא בפרק הזמן של השסע שאנחנו עדים לו בתקופה האחרונה

יוסף טייב:  יהדות התפוצות תמיד ידעה לכבד, והרב משאש הצליח להביא את התפיסה הזאת גם בתוך מדינת ישראל וגם בתוך החברה הישראלית שמלאה במגירות זהותיות

יוסף טייב:  אני חושב שהרב הצליח לפוצץ את המושג הזה ולהחדיר בתוך החברה הישראלית את החיבור הזה

יוסף טייב:  חבר הכנסת לשעבר ד"ר שמעון אוחיון, בבקשה

שמעון אוחיון: בוקר טוב לכולם, כבוד יושב ראש הוועדה, חברי הכנסת, השר, מרכזת ועדת החינוך, הגברת גידלי, שזכיתי לעבוד איתה במסגרת ועדת החינוך

שמעון אוחיון:  הימים הם מאוד קשים, לא קל, ואין לנו באמת אלא רק להיאחז בדמויות כמו הרב שלום משאש

שמעון אוחיון:  הרב משאש היה הרב הראשי לירושלים במשך כ-25 שנים והרב הראשי של מרוקו במשך כשש שנים

שמעון אוחיון:  מספרים על הרב משאש שכשנכנס לאולם באחד מאירועי המשפחות וניגש אליו מלצר שאמר לו, "כבודו אולי רוצה השגחה אחרת, אולי שחיטה אחרת? אנחנו מגישים בשר באולם הזה בהשגחת הרבנות", הוא אמר לו, "מה פתאום, אני אוכל משהו אחר ממה שאני מכשיר לקהילתי? אני בן אדם אחר?" התפיסה הזאת באה לראות את כלל הקהילה, ובכל קהילה יש דתיים, חילונים ומסורתיים

שמעון אוחיון:  כולם צריכים להישאר תחת מחנה אחד

שמעון אוחיון:  גם כשאמרו לו, "אולי כבודו ישב כאן ואשתו תשב בצד השני בגלל שיש הפרדה בין נשים לגברים", הוא אמר, "תביאו לי רגע מראה כדי לראות אם יש כאן שני אנשים שונים

שמעון אוחיון:  אני אותו בן אדם"

שמעון אוחיון:  הוא גם אמר לרעייתו, "מאחר שבעזרת השם את תשבי לידי בעולם הבא, אני רוצה שכבר מעכשיו תתרגלי"

שמעון אוחיון:        הרב משאש היה הראשון שפתח את הכנס הראשון שקיימתי באוניברסיטת בר אילן על יהודי צפון אפריקה ומרוקו, וזכינו גם לקיים אירוע נכבד בלה רוקט בפריז

שמעון אוחיון:  לפני כמה חודשים, בעקבות הסכמי אברהם, החלטנו שיש מקום לדבר על משפט עברי במרוקו

שמעון אוחיון:  כשאנשים שואלים אותי "מה זאת אומרת משפט עברי במרוקו, האם יש פרופסורים יהודים באוניברסיטאות שמלמדים?", אני אומר שהערבים מתעניינים במשפט עברי כי הוא היה מאוד מאוד מיוחד, הוא היה מאוד נועז להתמודד עם המודרנה

שמעון אוחיון:  רבני מרוקו לא הסכימו שיהיה בד"ץ כזה, בשר כזה או שחיטה כזאת

שמעון אוחיון:  כשהם גילו שהתחבורה והמרחקים מתקצרים, הם הושיבו שלושה דיינים ביחד עם שוחטים כדי לקבוע שחיטה אחת

שמעון אוחיון:  סבו של הנשיא הרצוג פנה לרב שאול בן דנן וביקש ממנו להביא לו את התקנות בנוגע למעמד האישה, רק כי תקנות מעמד האישה שם היו מודרניות, היו נועזות ביותר

שמעון אוחיון:  לתת לאישה להיות יורשת בניגוד לדין תורה זה רק חכמי מרוקו (הפרימיטיביים) מסוגלים

שמעון אוחיון:  כשהרב הרצוג ביקש שיביאו לו את התקנות כדי שינסה ליישם אותן, אתם מתארים לעצמכם מה קרה

שמעון אוחיון:  לכנס על משפט עברי במרוקו נסעו איתי מיטב המלומדים, מיטב הפרופסורים הנכבדים, אם זה פרופסור וסטרייך, פרופסור עמאר ופרופסור אליקים רובינשטיין שכשחזר כתב ב"ידיעות אחרונות" כך: "היינו נבערים ביחס לחכמי מרוקו, לחוכמתם, לבינתם, למשנתם, ואני מצטער שמדינת ישראל הפסידה הנהגה שיכלה היום מאוד להשפיע, להרגיע, לאחד, לתרום ללכידות חברתית"

שמעון אוחיון:       הרב שלום משאש ובן משפחתו הרב יוסף משאש ביקשו לומר הלל ביום העצמאות, הלל שלם, כי אנחנו ציונים, אנחנו חזרנו למדינת ישראל

שמעון אוחיון:  הגישה הזאת היא מאוד נחוצה וחשובה לנו

שמעון אוחיון:  שאף אחד לא ייקח אותנו למחנה זה או אחר, כי אנחנו מחנה מאחד, מכיל, כולל

שמעון אוחיון:  חשוב מאוד שנפרסם את תרומתם, את חוכמתם ואת משנתם של הרב שלום משאש, של הרב יוסף משאש, של הרב רפאל בירדוגו, של הרב שאול בן דנן, יחד עם רבנים אשכנזים, ספרד ואשכנז, מזרח ומערב

שמעון אוחיון:  אתמול קיימתי יום שלם על הרב שטיינזלץ באוניברסיטה

שמעון אוחיון:  כששאלו אותי מה הקשר, אמרתי שזה בדיוק המסר

שמעון אוחיון:  אמנם המטרה שלי היא לסגור פערים במורשת יהדות המזרח, אבל אני לא רוצה להישאר בקונכייה שלי, אני לא רוצה להישאר בתוך גדר, אני רוצה לחבר את כלל ישראל, ולכן עשיתי כנס על הגאון מווילנה, על רבי יוסף קארו, על הרב כלפון הכהן, על הנציב מוולוז'ין, אשכנז וספרד, מזרח ומערב, ואת זה חכמי מרוקו ראו כל הזמן, בראשם הרב שלום משאש, יהי זכרו ברוך

יוסף טייב: חבר הכנסת משה ארבל, בקשה

משה ארבל: מכובדי היושב ראש, בני משפחת הרב, מלומדים, חבר הכנסת לשעבר ד"ר שמעון אוחיון, ד"ר דוד ביטון, מכובדיי כולם

משה ארבל:  אני באמת מודה לך, אדוני היושב ראש, על היום הזה

משה ארבל:  היום הזה נפתח באישור חריג של יושב ראש הכנסת משום ההבנה והערכה של חשיבות הדיון הזה, המשמעות שלו

משה ארבל:  ישנם ויהיו עוד כנסים תורניים לכבודו של הרב

משה ארבל:  אני חושב שכאן, בוועדת החינוך, יש משמעות אדירה לבוא ולדבר על רבי שלום כמחנך

משה ארבל:  יש ספר אוטוביוגרפיה שלא יצא לאור - אתם לא תקבלו ממנו העתקים כי זה רק לבני המשפחה - שנקרא "תוואי ימי", ואני מצטט ממה שרבי שלום בעצמו כתב על החוויה האישית שלו כמחנך בתלמוד תורה במקנס שבמרוקו: "נכנסתי לעבודה בתלמוד תורה, נתנו לי כיתה שיש בה 15 תלמידים כדי ללמד אותם גמרא והלכות

משה ארבל:  לימדתי אותם ברגש עצום ואיום, בפרט להכניס בהם יראת שמיים

משה ארבל:  כאשר היו עומדים לשמונה עשרה, קודם דיברתי להם מוסר השכל על כוונת התפילה וכיצד יעמוד בתפילה כדל שואל

משה ארבל:  העני שבא לבתי נדיבים אינו מדבר ברעם, בקול רם "תנו לי פת", "תנו לי אוכל", אלא מדבר בשפה רפה ובכובד ראש, ובזה מרחמים עליו

משה ארבל:  כשנבוא לבקש מהשם אלוהינו "סלח לנו אבינו, רפאנו, ברכנו", צריך לדבר בקול תחנונים, במנחת ראש ובענווה יתירה, כשבזה השם יתברך יקבל תפילתנו ברצון

משה ארבל:  אחר כך אני נותן להם רשות להתפלל

משה ארבל:  אני מעיד שהייתי אחר כך מביט בהם בצנעה וכמה מהם היו בוכים, היו עם דמעות

משה ארבל:  ביום שבת הייתי אומר לפניהם "ידיד נפש, אב הרחמן" ברגש עצום ובדמעות, וכולם היו נרגשים ונכנסה בהם יראת שמיים

משה ארבל:  גם בעת הלימוד, אם היה בא לבקר אחד מבחוץ, הייתי מצטער ועושה לו קיצור גדול כדי לחזור תכף ללימוד ולא לבטל תלמידים, או שהייתי פוקד עליהם לחזור על מה שלמדו

משה ארבל:  ואם אני רואה שהעניין ארוך ואי אפשר לדחותו, אני עושה יזיף ופרע

משה ארבל:  ואם ביטלתי רבע שעה או חצי שעה, הייתי נשאר עם תלמידיי אחר זמן היציאה כדי למלא החסר

משה ארבל:  הייתי מקפיד שילמדו אלפא ביתא ושירות בעל פה, גם ברכת הלבנה ובא לציון ודברים המצריכים תפילה, וכך היו שגורים בפיהם

משה ארבל:  הייתי עושה להם הרבה שאלות בהלכות פסח, יום טוב, סוכות, והם היו משיבים עליהן בכתב

משה ארבל:  אחר כך נכנסה אליאנס לתלמוד תורה עם המנהל שלהם מר לרנר שהיה מדבר עברית צחה

משה ארבל:  הוא הציע לתת לי כיתה חדשה של 30 ילדים שילמדו אצלי חצי יום גמרא וחצי יום צרפתית, ואמר לי שעל כך יוסיף לי בשכרי 100 פרנק בחודש

משה ארבל:  קיבלתי הצעה זו

משה ארבל:  הקפדתי שהתלמידים יבואו מכיתת הרב אברהם, זכרונו לברכה, כשתלמודם שגור בפיהם בלי שיבוש, יודעים פרשה, הפטרה ותפילות כראוי

משה ארבל:  אף שכבר עברו שלושה חודשים מהתחלת שנת לימוד הצרפתית והיינו עומדים כבר בחודש ינואר, התחלנו בספר הראשון בצרפתית

משה ארבל:  מכיוון שהתלמידים היו נבונים כל כך, הם בלעו את הספר הראשון בגמיעה אחת וידעו אותו כמעט בעל פה

משה ארבל:  כל זה עשו בשני חודשים

משה ארבל:  כשקראתי למנהל הצרפתי להראותו שגמרו הספר הראשון ושייתן לנו השני, תמה ואמר, "כל הכיתות עושות זאת בכל שנת לימודים, ואתה עשית את זה בשני חודשים?" כשבא לבוחנם, אמר שאת זה כנראה למדו בעל פה

משה ארבל:  כשאמרתי לו לבחון אותם ממקור אחר, ראה שבאמת ידעו כראוי, ואז אמר לי, "אי אפשר לעשות חילוק בין הכיתות, אתה "תשחק" עמם בדברים של מה בכך עד שיגמרו השנה"

משה ארבל:  אני תמהתי עם עצמי כיצד לבטל כיתה שלמה, לכן אמרתי להם שיביאו ספר שני ולמדנו את כולו קודם גמר השנה

משה ארבל:  בשנה הבאה הם דילגו שנה שלמה והרוויחו כיתה

משה ארבל:  אצלם יש הרבה ביטול, אומרים להם לישון בכיתה שעה שלמה ומי שישן טוב לוקח פרס - ככה המורה נח

משה ארבל:  אני לא קיבלתי לעשות דברים אלה וכיוצא בהם

משה ארבל:  מצאתי לי מנוחה ונחת רוח בחצי היום של לימוד הצרפתית כי אינו קשה כל כך כלימוד הש"ס והפוסקים

משה ארבל:  חצי היום של לימוד הצרפתית היה לי כמו חופש מעבודת החצי יום של התורה"

משה ארבל:  הדברים האלה הם דמותו של הרב כמחנך, כמנהיג, שיכול היה באמת להכיל מורכבויות, לראות את התקופה, את הקהל, את שומעי לקחו, ולהתאים מבלי לשנות את מסגרת ההלכה - הלכה שהולכת ואוהבת את הבריות ומקרבן לתורה

משה ארבל:  הכרת טובה עצומה יש לי לרבי שלום, לבני משפחתו

משה ארבל:  בחמש השנים האחרונות לפני פטירתו זכיתי להיות מבאי ביתו, ראיתי את האהבה הגדולה שהוא קיבל כל אחד ואחד, בלי חשבונות, בלי חשבונות מגזריים, בלי חשבונות כאלה או אחרים

משה ארבל:  זה היה סולם מוצב ארצה וראשו מגיע השמימה

משה ארבל:  אין ספק שיש בהתעסקות במשנתו החינוכית של הרב בוועדת החינוך של הכנסת בשורה גדולה לדורות

יוסף טייב: הרב יצחק שוראקי, רב בית כנסת "יד רמה", בקשה

יצחק וקנין: שלום מכובדיי, כל אחד לפי שירותו ולפי מעלתו

יצחק וקנין:  אני רוצה קודם כל לפרוע חוב היום, ואני מודה על זה שנתנו לי הזדמנות לדבר בכדי להכיר את התודה ואת הטוב לרבי שלום על מה שהוא גמל עלי חסדו ועשה עמדי חסד בתור אברך צעיר בראשית דרכו

יצחק וקנין:  אני דופק בדלת בכדי לשאול שאלות את הרב – הוא כבר יותר מ-80 – והוא או הרבנית ג'מילה מכניסים אותי הביתה

יצחק וקנין:  הייתי נכנס אצלו בחדר בימי שישי ומידי פעם גם מגיע ושואל שאלות, ואני שואל את עצמי איך רב גדול כזה יכול למצוא זמן לא רק להשיב לשאלות אלא גם לשתף אותי במה שהוא למד או כתב לרב כזה או לרב אחר, כשאת כל זה הוא עושה מתוך צניעות וענווה מופלגת

יצחק וקנין:  כשהעזתי לשאול את הרב אם הרב מניח תפילין דרבנו תם, הוא השיב לי, וזו תשובה שעד היות חרוטה בראשי, "ואם הייתי מניח תפילין דרבנו תם הייתי אומר לך?"

יצחק וקנין:  זה מראה על הדרך של הצניעות גם בדברים היותר עמוקים שיש

יצחק וקנין:  את הדבר הזה אפשר לצרף לדעת הרחבה שלו בתורה, בהשכלה

יצחק וקנין:  רב עם בגרות, רב שלמד בראשית דרכו בכי"ח

יצחק וקנין:  אני חושב שזה אולי הבוגר הכי מוצלח שיצא מכל המערכת החינוכית של כי"ח

יצחק וקנין:  מתוך חייו, מתוך הלימוד אתה רואה התייחסות לעולם ולתורה כשני דברים משתלבים

יצחק וקנין:  הרבה פעמים אנחנו מדברים על עולם התורה ועל העולם הכללי ושואלים מתי זה נכנס בזה, מתי זה פוגש בזה, לראות את כל היחסים ביניהם

יצחק וקנין:  לא הייתה חלוקה כזאת אצל רבי שלום, הכל היה עולם שהקדוש ברוך הוא ברא שאנחנו צריכים להוסיף בו תורה

יצחק וקנין:  הדרך היא לראות את ההשכלה כעניין רציונאלי

יצחק וקנין:  לא בכדי רבו, רבי רפאל בירדוגו, תפס מסורת לא מהלימוד אלא ממה שהוא קיבל, ממה שינק משדי אימו

יצחק וקנין:  הוא דיבר על עין הרע, שכולם מפחדים מעין הרע

יצחק וקנין:  הוא אמר שבזה שנאמר ש-99 מתים מהעין הרע אין הכוונה לכך שהם מתים מעין הרע שאחרים הטילו עליהם, אלא מעין הרע שלהם כלפי אחרים

יצחק וקנין:  הקנאה, הדרך שבה הם רואים את העולם אוכל אותם וזה מה שממית אותם

יצחק וקנין:  אם היינו יכולים לא לראות את כל הפגמים של כולם, לא לראות את כל הדברים החסרים אצל אחרים אלא רק את הדברים הטובים, יכול להיות שהיינו מאמצים את הדאגה הגדולה שלו

יצחק וקנין:      אני רוצה לקרוא כמה שורות ממה שהוא כתב בעניין האחדות ובעניין השלום

יצחק וקנין:  שלום היה שמו, שלום הייתה תפיסת העולם שלו בחייו, ושלום היה היחס הלאומי והיחס הכללי שלו לאחדות עם ישראל

יצחק וקנין:  בתקופה הקשה אחרי רצח רבין, וגם בתקופות שהחברה הישראלית הייתה שסועה, הוא אמר שהכל עומד על עניין האחדות

יצחק וקנין:  לגבי המילים "כל ישראל יש להם חלק בעולם הבא" הוא אמר, "מה זה "יש להם חלק לעולם הבא"? מה זה "להם"? עצם זה שהאדם מתחבר עם כולם, גורם גם לזה שעשה יותר וגם לזה שעשה פחות להיות בעולם הבא"

יצחק וקנין:  לגבי המילים "ולפי שהוציא את עצמו מן הכלל כפר בעיקר" הוא אומר, "הגדרה של כפירה בעיקר היא להוציא את עצמו מן הכלל

יצחק וקנין: " לגבי המילים "ואהבת לרעך כמוך" הוא אומר, "שניים שאוהבים אחד את השני - זו הנוכחות של השם"

יצחק וקנין:  הוא אמר שאי אפשר לאהוב את השם אם לא אוהבים אחד את השני

יצחק וקנין:  אם אין לך אהבה לרעך, זה אומר שגם אין לך אהבה שאתה יכול לבטא כלפי הקדוש ברוך

יצחק וקנין:       אני רוצה להוסיף דברים שהוא כתב לפני כמעט 40 שנה, בשנת 1983

יצחק וקנין:  בשנת 1983 היו הפגנות גדולות בעקבות הרצח של אמיל גרינצווייג, ואז הוא כתב בקול קורא כך: "אני פונה אל הקהל הקדוש, הסירו כל גורמי הפירוד, סלקו המחיצות המבדילות, וגרשו שנאת חינם מתוככם

יצחק וקנין:  נכבד איש את רעהו, נהיה מתונים זה לזה, נשמור ונקפיד על מוסר האדם וחייו

יצחק וקנין:  יהיו הוויכוחים בין מחנה למחנה ובין אדם לחברו בדרך ארץ, בתרבות נכונה תוך כבוד הזולת, וכל הטובות שהגיעו לישראל היו על ידי השלום, האחדות, וגם מתן תורה כאיש אחד ולב אחד

יצחק וקנין:  כל קיומנו וכבודנו ותפארתנו הם מתוך אחדות, כי בלי זה תהיה סכנה גדולה וחורבן גדול לכבוד האומה הקדושה והתפארה

יצחק וקנין:  אני תפילה שדברי אלה היוצאים מלב טהור יתקבלו ברצון טוב וייכנסו ללב שומעיהם, ולא יישמע עוד שוד ושבר בגבולנו ויהיה רק שלום, טובה וברכה בשערי ירושלים, עיר שלם, עיר שלום בכל רחבי הארץ וגבולותיה אמן"

יצחק וקנין:  נדמה לי שהדברים האלה שנאמרו לפני 40 שנה יכולים להתאים בדיוק לימים שלנו היום

יצחק וקנין:  השלום הזה הוא לא רק דיבורים רחבים וגדולים שמראים שלום גבוה, אלא גם חלחלו לדרך הפסיקה, לדרך ההתנהגות

יצחק וקנין:       רבי שלום היה חלק מן המועצה במרוקו, כשבתוך כל מושב ומושב היו חילוקי דעות גדולים וקשים בכדי לתקן את המצב, בכדי לשנות את המציאות מבחינת הדת ומבחינת החברה

יצחק וקנין:  הדברים המופלאים ביותר הם לא רק התוכן של התקנות שהותקנו שם, אלא הדרך שהתקבלו בדרך מפליאה מבחינת האחדות

יצחק וקנין:  הם נתנו ייצוג לכל אחד ואחד מהמקומות, אפילו הנדחים ביותר, כדי לאזן בין הכמות של האוכלוסיות בעיירות הגדולות לבין האיכות של העיירות הקטנות בהן יש מנהגים עתיקים

יצחק וקנין:  אחרי שסיימו את מהלכי החקיקה של התקנות, לא היה אחד שאמר שהוא ממשיך להחמיר כדעתו או כדעה אחרת

יצחק וקנין:  הדבר הזה הוא לקח שאנחנו יכולים ללמוד ממנו ודרכו לפתור בעיות

יצחק וקנין:  פתרו על ידי זה בעיות של תקנת עגונות, פתרו בעיות של ירושה, פתרו שאלות קשות שהיו באותן תקופות

יצחק וקנין:  הדרך של הרב הייתה דרך של קרבה, והוא עשה את זה לפעמים גם דרך דרשות מפליאות ביותר

יצחק וקנין:  על פרשת המרגלים הוא אמר את הדבר הבא: "ובסוף נתגלה שבחו של כלב גדול מיהושע שלא הוצרך משה להתפלל עבורו כי כלב היה לאומי והיה מאותם אלה אשר אהבת הלאום והארץ בוערת בקרבם

יצחק וקנין:  אהבתם לארץ היא טבעית ופשוטה כשהם באים ורואים כאן קבורת אבות

יצחק וקנין:  מחשבות אלו מעוררות בהם מיד רוח חיבה וגבורה, ונכונים הם להילחם בחרף נפש עבור אדמה זו

יצחק וקנין:  חז"ל מספרים שבבואו של כלב לחברון הוא השתטח על קברי אבות

יצחק וקנין:  מה שגרם לו לא להיות מושפע מעצת המרגלים היה כוח ההתעוררות הלאומי אצלו, והוא נטל שכרו מן הארץ, מאהבתו הטבעית

יצחק וקנין:  יהושע, לעומת זאת, משרת משה, היה שקוע כל ימיו בתורה ובמצוות, הוא לא מש מתוך האוהל, הוא לא ידע ולא הרגיש מעולם לאומיות טבעית

יצחק וקנין:  מי שידע את מצב נפשו זו של יהושע חשש מאוד שייכשל

יצחק וקנין:  נוספה האות  י' על שמו, שזו אות משמו של השם, כי רצה משה שהתורה והמצוות אשר עסק בהן כל ימיו יעמדו לו, ולא ילך בעצת מרגלים

יצחק וקנין:  מפרשה זו של כלב ויהושע יש ללמוד הרבה, ואף לצדיקי הדור יש ללמוד לקח מפרשה זו, ואל יתרעמו על כך"

יצחק וקנין:  יש לנו פה חיבור באחדות של עם ישראל, באחדות של הברכה שהקדוש ברוך הוא נותן לנו בארץ ישראל כך שלא נצא אנחנו חכמים יותר מאבותינו שמסרו לנו את התורה

יצחק וקנין:  אם נדע אנחנו להיות הממשיכים את התורה, להיות הרוח הזאת לתוך החברה, יש סיכוי שאנחנו קצת נתאחד ברוח שהקדוש ברוך מצפה מאיתנו, היושבים בציון

יוסף טייב: חבר הכנסת מיכאל ביטון, בקשה

מיכאל ביטון: כבוד יושב ראש ועדת החינוך, אשריך שזכית בתפקידך להביא לבית הזה רוח, השראה ותורת אבותינו ואמותינו, זכות גדולה עומדת לך

מיכאל ביטון:  תלמידי חכמים, חברי הכנסת, בני משפחת הרב משאש וכל אוהבי תורתו שנמצאים פה, הכנסת היא מקום שאמור להשפיע על הקיום שלנו כמדינה וכעם, ואלה ימים קשים לעם ישראל ולאזרחים בישראל

מיכאל ביטון:  אלה ימים קשים גם בכנסת, ימים של ריב ומחלוקת, ימים של דאגה איך לשמור על האחדות בינינו, איך לשמור על המשותף לנו

מיכאל ביטון:  אנחנו רואים פה דוגמה לתלמיד חכם, ענק שבענקים, שבא ממורשת אבות של תלמידי חכמים, שסבו וכל הדורות לפניו נאמנים לתורה

מיכאל ביטון:  כשהוא רצה להיות הרב הראשי של ירושלים, הוא דרש קונצנזוס, לכן הוא אמר, "אני לא בא אם מישהו לא רוצה שאני אבוא, תוודאו שכולם מסכימים

מיכאל ביטון:  אני לא בא להמליך את עצמי להיות רבה של ירושלים, אני רוצה שזה יהיה בהסכמה על כולם"

מיכאל ביטון:  זה דבר נדיר שהרב הראשי של מרוקו בא אחרי כל פועלו כדיין ורב במרוקו להיות הרב של ירושלים

מיכאל ביטון:       מורשת אבותינו היא לא רק לימוד התורה, מורשת אבותינו היא גם מורשת של צדק, צדקה, חסד, הארת פנים ודאגה לעניים

מיכאל ביטון:  אם יש משהו שחכמי מרוקו ידעו לעשות במקביל לתפקידם כרבנים, זה פשוט לנהל מפעלי חסד

מיכאל ביטון:  כל רב ידע להפעיל את הגבירים, את בתי הכנסת, את קופות הצדקה ואת קופות הקהילה כדי לדאוג לכך שלא יהיה אדם שילך לחג בלי אוכל

מיכאל ביטון:  אני רוצה לצטט מדבריו של הרב: "מן המצוות היקרות של חג הפסח הקדוש הזה היא מצוות הצדקה"

מיכאל ביטון:  לא כתוב בפסח מצוות הצדקה, אבל הרב לוקח את החירות כדי להגיד שבפסח שיש מצוות צדקה

מיכאל ביטון:  יש והגדת לבנך, יש פסח, מצה ומרור, אבל הרב גם אומר שיש מצוות צדקה, ואדם שיעשה פסח בלי לקיים את מצוות הצדקה כאילו לא קיים פסח

מיכאל ביטון:  "וכן מתחילים בהגדה "כל דכיפין - יתיי וייכל", כי ידוע, וזה מה שנאמר בזוהר הקדוש, שבליל יום טוב הקדוש ברוך מבקר את אנשי העולם וכשרואה שהם חסרים הוא רוצה להחריב עולמו

מיכאל ביטון:  ומידת הדין מקטגרת על העשיר כדי לומר, "לעשיר נתת עד שאכל ושבע ודשן, ולעני לא נתת כלום"? והשם מצטער מזה ורוצה לשפוך חמתו עליהם

מיכאל ביטון:  מי גרם לו? זה שלא נתן צדקה

מיכאל ביטון:  ועל ידי הצדקה שנותן עושה שלום בפמליה של למעלה, ועליו נאמר: "אז יחזיק במעוזי ויעשה שלום בלי שלום"

מיכאל ביטון:  הקריאה הזאת, המורשת הזאת שלנו פה במדינת ישראל היא שתהיה לנו יהדות שלא מתביישת לדבר על צדק וצדקה, לדבר על לדאוג לחלשים

מיכאל ביטון:  אנחנו לוקחים את ההשראה מדברי הרב ומשתדלים בעבודה היום יומית שלנו בכנסת לפעול כדי שהמדינה תעשה צדקה, שהמדינה תעשה חסד

מיכאל ביטון:  עשינו פה פרויקט של ביטחון תזונתי, הקפדנו לשים שם מאות מיליונים, דאגנו שראשי הרשויות יעשו שולחן עגול עם העמותות המקומיות כדי לוודא שלא יהיה אדם שאין לו מה לאכול

מיכאל ביטון:  גם שיטות הצדק והצדקה צריכות להיות שיטות של מדינה, לא רק של קהילה

מיכאל ביטון:  אם אנחנו מקבלים פה השראה אמיתית, אשריך שזכית, וברוכים הבאים בני המשפחה

יוסף טייב: יו"ר כולנא, הקריה האקדמית אונו, ד"ר דוד ביטון, בקשה

דוד ביטן:   חברי הכנסת הנכבדים, אחי היקר, משפחת משאש, נכדו של רבי שלום, נכדו של רבי יוסף, הבנות היקרות, החתן, אורחים נכבדים, רבנים

דוד ביטן:  מכיוון שאנחנו בוועדת החינוך, אני אגיד כמה מילים על תפיסתו החינוכית של רבי שלום

דוד ביטן:  תפיסתו החינוכית של הרב שלום השפיעה על האופן שבו הוא פסק הלכה - אין ניתוק

דוד ביטן:  רבי שלום היה מחנך גדול ופוסק גדול

דוד ביטן:  גדולתו של רבי שלום כפוסק נובעת בין השאר מזה שהוא היה מחנך

דוד ביטן:  האופן שבו הוא הסתכל כפוסק היה אחר מאשר פוסקים שלא חינכו

דוד ביטן:  ארבעה דברים מייחדים את התפיסה החינוכית של רבי שלום ואת תפיסתו הכללית

דוד ביטן:  אחד זו תודעה היסטורית

דוד ביטן:  מה שאנחנו עושים בפסח זה הופכים את ההיסטוריה של עם ישראל לביוגרפיה אישית בזה שחייב אדם לראות את עצמו כאילו הוא יצא ממצרים

דוד ביטן:  לרבי שלום הייתה תודעה היסטורית מאוד מאוד מפותחת, הוא הבין שהוא חי בתקופה של תמורות, הוא הבין שמה שהיה לא יהיה, הוא הבין שיהדות מרוקו הולכת להשתנות עוד לפני העלייה לארץ בכל מה שקשור לחינוך המודרני, להגעה של רשת אליאנס למרוקו

דוד ביטן:  השלטון הצרפתי משנה את הקהילה ורבי שלום מבין את זה

דוד ביטן:  הוא מבין שכל כתבי היד שלא ייצאו לאור בימיו, לא ייצאו לאור יותר מאוחר

דוד ביטן:  כל הזמן רבי שלום מדגיש את מה שאמרו חכמי מרוקו מאות שנים לפניו, והוא גם מדגיש את זה בפסיקות ההלכה שלו

דוד ביטן:  הוא אמר שהוא לא ממציא איזו שהיא מערכת הלכתית או חינוכית חדשה לחלוטין, אלא מתבסס על הוריו, על סביו, על סבתותיו וכו'

דוד ביטן:  הוא מקים את חברת דובב שפתי ישנים, הוא מוציא לאור עשרות כתבי יד שאם הם לא היו יוצאים חלקם היו הולכים לאיבוד

דוד ביטן:       הדבר השני בתפיסה החינוכית של הרב שלום זה שאנחנו לא לומדים סתם כדי ללמוד, אנחנו לומדים כדי לחיות, אנחנו לומדים כדי לדעת מה לעשות ברגע שאנחנו יוצאים מהכיתה

דוד ביטן:  גם את לימוד התורה הישיבתי אני לא לומד סתם אלא כדי לדעת איך לנהוג, איך להתנהג

דוד ביטן:  רבי שלום הוא דור שלישי לרבי רפאל, ורבי רפאל בהקדמה שלו למי מנוחות כותב שיר, פיוט, שדרכו כל מנהל בית ספר יכול לחלץ תכנית לימודים

דוד ביטן:  רבי שלום מקים ישיבה במקנס בשנות ה-40, היא נקראת ישיבת כתר תורה, ובישיבה הזאת אנחנו רואים שרבי שלום חוזר למודלים של רבי רפאל בירדוגו, הוא חוזר למודלים של יהדות ספרד לגבי איך צריכה להתנהג ישיבה

דוד ביטן:  אני אקריא סיכום של דרכי הלימוד בישיבה הזאת מפי אחד מהתלמידים, פרופסור הרב חיים אלי טולדנו, זכרו לברכה, שמתאר את דרכי הלימוד: "דרכי הלימוד בישיבה מראות כי היא המשיכה את תפיסת לימוד התורה הספרדית שתכליתה הייתה "אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא"

דוד ביטן:  במקביל לנושא הנלמד בגמרא למדו את הלכות הרמב"ם, הטור ושולחן ערוך"

דוד ביטן:  אני לא לומד גמרא סתם כדי להיות אינטלקטואל או כדי לקיים מצוות לימוד תורה, אני לומד גמרא במקביל לזה שאני לומד את הפוסקים הגדולים

דוד ביטן:  "הרמה הגבוהה של הלמידה הייתה התנסות בכתיבת תשובה הלכתית"

דוד ביטן:  אתה כותב תשובה הלכתית בתור תלמיד, אתה לא מחכה שפעם תהיה רב

דוד ביטן:  "מטרת הישיבה הייתה להעמיד תלמיד חכם מעבר ליכולתו לשמש כפוסק, שוחט, מוהל, שליח ציבור, דרשן ופייטן, לכן ילמדו בישיבה מגוון של מקצועות היהדות"

דוד ביטן:  נלמדה פרשנות למקרא, לשון, פיוט, מחשבה ורטוריקה

דוד ביטן:  כמובן שלמדו בישיבה הזאת גם צרפתית וגם לימודי ליבה

דוד ביטן:  הדבר הנוסף זה ריבוי המקצועות

דוד ביטן:  לא רק ריבוי מקצועות של התורה - גם ריבוי מקצועות ושפות

דוד ביטן:       הדבר האחרון זה פסיקת הלכה, ובזה אני רוצה להראות את הקשר של רבי שלום עם העולם המודרני

דוד ביטן:  רבי שלום חי את ההווה, היה נטוע מאוד עמוק בעבר, וצפה פני עתיד

דוד ביטן:  הוא ידע שאי אפשר להתנגד למודרנה

דוד ביטן:  באחת מפסיקותיו המפורסמות הוא אומר, "אנחנו צריכים לעשות את המודרניזם בטהרה עם הדת"

דוד ביטן:  הוא לא פיצל, הוא לא היה בינארי

דוד ביטן:  זה לא אחד או אפס, אלא זה גם וגם

דוד ביטן:  כשהוא הקים את תלמוד התורה במקנס, הוא גם היה מלמד תינוקות, גם היה בחברת דובב שפתי ישנים, גם היה ראש ישיבה

דוד ביטן:  הוא מספר לנו על סדר יומו העמוס, על כך שכמעט ואין לו זמן ללמוד תורה ושרק בערב הוא יושב ולומד עם התלמידים ממש לתוך הלילה

דוד ביטן:  כשהוא מקים את תלמוד התורה במקנס כסוג של אלטרנטיבה לאליאנס, הוא יודע גם לשתף איתה פעולה

דוד ביטן:  כמו שהקריא חבר הכנסת ארבל, הוא אומר למנהל של אליאנס, "תן לי את התלמידים, אני אלמד אותם עד גיל חמש"

דוד ביטן:  ואז הוא אומר, "ולא היה אחד במקנס שלא ידע עברית ותורה, ואחר כך מי שנשאר בתלמוד תורה נשאר, מי שהלך לאליאנס הלך לאליאנס, וגם אלה וגם אלה למדו צרפתית ויכלו לעשות בגרות בסופו של דבר"

דוד ביטן:  התכלית הייתה לא לפתח רק איזה שהוא תלמיד חכם מנותק, אלא מישהו שיכול אחר כך לחיות את החיים המודרניים

דוד ביטן:  מה אומר אותו לרנר שעושה איתו את העסקה? "הוועד המרכזי של אליאנס עוקב בעניין אחר העבודה הפנימית הנעשית בקרב הקהילה שלנו

דוד ביטן:  החברה נענתה לבקשה שהייתה יקרה לנו והסכימה מזה שנתיים, במחיר של קורבנות, לקחת על עצמה לארגן את הוראת הצרפתית בתלמוד התורה"

דוד ביטן:  הוא עושה עסקה עם לרנר "אתה תלמד אצלי לימודי ליבה, אני אלמד אצלכם את היהדות"

דוד ביטן:  הרבנים האורתודוכסים ביותר, וכנראה הוא מדבר על רבי שלום ועל רבי ברוך רפאל טולדנו, ברכו בכנות ובשמחה על חידוש נועז זה

דוד ביטן:  הם מודים, בדומה למוריהם ידועי השם בקורדובה ובטולדו שהם חוסים בגאווה תחת סמכותם, שדת וקידמה אינם דברים שאין לפשר בהם

דוד ביטן:       אני רוצה לסיים בחיבור בין חינוך לפסיקת הלכה

דוד ביטן:  אחד הוויכוחים של רבי שלום עם הרב עובדיה היה בעניין פאה נוכרית לאישה נשואה

דוד ביטן:  הרב עובדיה סבר שזאת פסקת הלכה ספרדית, שזאת אסכולה בפסיקת ההלכה הספרדית, ורבי שלום סבר שלא, הוא אמר לתלמידיו של הרב עובדיה, "אפילו הרב עובדיה כשהוא מביא להקת פוסקים מול להקת פוסקים, בלהקת הפוסקים שהוא הביא בעד יש כמה ספרדים ולכן לשיטתו יש פסיקה ספרדית שמתירה

דוד ביטן:  אני דור שישי למלאך רפאל, אבא שלי היה דיין, סבא שלי היה דיין, אנחנו עשרה דורות שאף אחד מהם לא אמר שלאישה נשואה אסור ללכת עם פאה נוכרית"

דוד ביטן:  אחד מהתלמידים של הרב עובדיה חלק עליו, אולי אפילו קצת זלזל בו, ורבי שלום משיב לו את הדברים הבאים: "ואני אומר לשבחו, לזכותו של כבוד תורתו שליטא שהוא מקודש רק לתורה ולתעודה, שלא נגע עליו אור שכל הזמן החדש

דוד ביטן:  הפוסק צריך לשים עצמו בתוך כללות הקהל, ו"ירד משה מן ההר אל העם"

דוד ביטן:  אני, הצעיר, כבר יותר מגיל 70, הייתי 30 שנה דיין בקזבלנקה, חייתי בתוכם וידעתי את מכאובם"

דוד ביטן:  זה לדעת ולהכיר את הציבור, היכולת הזאת לראות מגדול ועד קטן

דוד ביטן:  "ולפי רוח הזמן הנושבת בעולם החדש הנותנת לנשים החירות להתייפות ולהתקשט, וגם הנשים החסידות יש בהן רוח החיה הזאת ואי אפשר לעצור בעדן ולהניחן בשפל המדרגה לגבי חברותיהן, וראוי לפוסקי הדור להליץ בעד דור שלם זולת אם נוגעים באיסור הדאוריתא אזי אין מקום להליץ"

דוד ביטן:  ובאותה תשובה הוא אומר, "אם זה מותר, זה מותר, ואם זה אסור, זה אסור"

דוד ביטן:  זאת פסיקת הלכה שהיא תכליתית, היא עניינית, היא לא מכניסה אידיאולוגיה בתוך פסיקת ההלכה

דוד ביטן:  כמו שאמר חבר הכנסת ארבל, זאת תפיסה שאולי רבי יוסף משאש, בן דודו הגדול של רבי שלום, טבע בצורה המדהימה ביותר בזה שאמר, "והדבר הזה עומד על פי שלושה עמודי הוראה: הדין, השכל והזמן

דוד ביטן:  הדין: דבר האל, התורה: השכל, הרב: מתווך, והזמן והמקום: הציבור"

דוד ביטן:  האיזון של שלושת המרכיבים האלה הוא זה שיוצר לנו את ההלכה

דוד ביטן:  היכולת של רבי שלום הייתה להבין את גודל השעה ההיסטורית שהוא נמצא בה, של לא ליצור איזו שהיא תגובת נגד טוטאלית למציאות המודרנית

דוד ביטן:  מצד אחד להיות נטוע בעבר, חברת דובב שפתי ישנים, ללמד את פסיקת ההלכה של מרוקו, ומצד שני ליצור מערכת חינוך שהיא מגוונת גם במקצועות, גם בשפות, שמגשרת בין מסורת למודרנה

דוד ביטן:  בסופו של דבר זה בא לידי ביטוי גם בפסיקת ההלכה שיכולה לתת תשובות שמאפשרות לעם להמשיך להיות בזהות יהודית ומחוברים לתורה

יוסף טייב: חבר הכנסת אוריאל בוסו, בקשה

אוריאל בוסו: אדוני היושב ראש, ידידי היקר יוסי, באמת מרגש להיות בכזה מעמד

אוריאל בוסו:  אין ראוי יותר מלהזכיר בוועדת חינוך את הרב שלום משאש

אוריאל בוסו:  משה ארבל דואג כבר שנים רבות שהדור החדש והצעיר ידע מי זה הרב משאש

אוריאל בוסו:  בכובעי כממלא מקום ראש העיר פתח תקווה זכיתי יחד עם הרב משה להקים את כיכר משאש בפתח תקווה - זאת לדעתי ההנצחה הראשונה אחרי פטירתו של הרב

אוריאל בוסו:  אני נכדו של הבאבא חאקי

אוריאל בוסו:  למה אני מציין את זה? כי דוד שלי, אהרון אבוחצירא, זכרונו לברכה, היה החלק העיקרי במינויו של הרב משאש לרבה הראשי של ירושלים כשהוא היה שר דתות

אוריאל בוסו:  בבית, במשפחה תמיד ידענו שהרב משאש זו המלוכה, וחלק ניכר מהמשפחה מברכים את ברכת ההלל בשם מלכות מידי חודש בחודשו

אוריאל בוסו:  בשלוש השנים האחרונות פתחתי בפתח תקווה מניין עם מנהגים שנשארו ממרוקו

אוריאל בוסו:  בשנים האחרונות נהייתה תופעה של בני תורה, של אנשים שאפילו למדו בישיבות ליטאיות שרוצים לחזור לשורשים, לוקחים את הסידורים עם ההלכות של הרב משאש

אוריאל בוסו:  אני בעצמי פתחתי מניין של בני תורה מרוקאים בפתח תקווה שעושים את כל המנגינות והמנהגים מבית אבא, כולל ספר תורה עם עץ זית

אוריאל בוסו:  הרב משאש היה מבחינתנו המוביל בתורן

אוריאל בוסו:  אין הילולא של סבא או של רבי יעקב שהוא לא נכח גם בכובעו כרב הראשי של ירושלים, גם כראש אבות בתי הדין, וגם לאחר מכן

אוריאל בוסו:  דוד שלי אהרון סיפר שכשרצו למנות את הרב משאש לרב של ירושלים, הם היו צריכים לדבר עם מלך מרוקו על מנת שישחרר אותו כי לא משחררים כזה פאר וכזה יהלום

אוריאל בוסו:  אמנם לרב עובדיה ולרב משאש הייתה פלוגתא הלכתית אבל הם רכשו כבוד אחד לשני כי ידעו כל אחד על הגדלות של האחר

אוריאל בוסו:  כך אנחנו צריכים לנהוג אחד בשני

אוריאל בוסו:  אוי לדור שישכח, לא ינציח ולא ישריש את הגדולים במחנה הזה כמו הרב שלום משאש

אוריאל בוסו:  יהי זכרו ברוך

יוסף טייב: הרב אברהם אריאל משאש, בבקשה

אברהם אריאל משאש: כבוד היושב ראש, כבוד חברי הכנסת, כבוד הרבנים, מכובדיי כולם

אברהם אריאל משאש:  אומרים חז"ל "יהללוך זרים ולא פיך"

אברהם אריאל משאש:  אם רוצים לשמוע שבח על בן אדם, עדיף שהשבח יבוא מבחוץ מאשר מבפנים, לכן ביקשתי לדבר אחרון כדי לשמוע אתכם וללמוד מכם

אברהם אריאל משאש:  אם עד עכשיו הערכתי את הסבא, זכר צדיק לברכה, עכשיו, אחרי כל הדיבורים ששמעתי, אני עוד יותר מעריך אותו

אברהם אריאל משאש:  כשדיברתי עם הרב משה ארבל בנוגע ל-20 שנה לפטירת רבי שלום משאש, אמרתי לו שזיכרון רבי שלום זה לא עסק משפחתי, זה צריך להיות ההישג של המדינה כולה

אברהם אריאל משאש:  רבי שלום משאש היה הרב הראשי של ירושלים במשך 26 שנים, הוא הטביע את חותמו בירושלים עיר הקודש

אברהם אריאל משאש:  מחובתה של מדינת ישראל, אני חושב, להנציח את זכרו, ללמוד את משנתו, לדאוג שהרוח שלו תשפיע, בעזרת השם, בשנים הבאות על הדורות הבאים

אברהם אריאל משאש:       דיברו על רבי שלום בכל מיני עניינים, אבל מה שמפליא ברבי שלום זה שהוא היה גם וגם וגם

אברהם אריאל משאש:  הוא היה מחנך דגול, מחנך מסור שפעל רבות במקנס והציל המון ילדים, נתן להם את הזהות היהודית שלהם

אברהם אריאל משאש:  עד היום רואים כמה האנשים היוצאים ממקנס מחוברים לדת, יודעים ספר, משפיעים בכל העולם, מלמדים תורה בכל העולם

אברהם אריאל משאש:  יש לו חלק גדול בדבר הזה

אברהם אריאל משאש:  הוא היה מחנך גדול, אבל בד בבד גם היה מוציא לאור גדול

אברהם אריאל משאש:  בגיל 30 הוא הדפיס מחדש את כל כתבי היד של הרבנים של המשפחה שלו

אברהם אריאל משאש:  ב-1939 מתחיל המפעל שלו להדפסת ספרים ישנים

אברהם אריאל משאש:  ב-1942, כשכנראה בתי הדפוס במקנס היו מלאים ולא היו יכולים להדפיס יותר, הוא שלח ספר אחד ממקנס לג'רבה בתוניסיה, שם הדפיסו את החלק השני של מי מנוחות של הרב מלאך רבי רפאל בירדוגו

אברהם אריאל משאש:  איזה אומץ, איזה כוח, איזה סיעתא דשמיא

אברהם אריאל משאש:  מספרים על נסים גלויים שנעשו כדי שיוכלו להדפיס את הספר הזה

אברהם אריאל משאש:  אני בבית כנסת שלי מוסר כמעט כל שבוע שיעורים מתוך הספר הזה שהודפס ב-1942

אברהם אריאל משאש:  אילולא העבודה שלו התורה הזאת הייתה נעלמת

אברהם אריאל משאש:  זה דבר מפליא ומדהים לראות איך כשרב פועל ועושה דברים הדברים מתגלגלים לדורות הבאים

אברהם אריאל משאש:  כשהוא היה מסיים את העבודה שלו בבית ספר ב-16:00, הוא היה מגיע הביתה ומקים ישיבה בבית

אברהם אריאל משאש:  היא היה מביא תלמידים הביתה ולומד עד השעות הקטנות של הלילה

אברהם אריאל משאש:  השאלות ותשובות שהוא כתב במרוקו והדפיס בארץ נכתבו באותן השעות הקטנות של הלילה

אברהם אריאל משאש:  אני למדתי את השאלות והתשובות הראשונות שלו

אברהם אריאל משאש:  רואים שאת הפסקים הראשונים הוא כתב בהיותו בגיל 17-18

אברהם אריאל משאש:  מה השאלות שעניינו אותו? שעון שבת

אברהם אריאל משאש:  כשהגיע החשמל במקנס, הוא התעניין בשאלת שעון שבת והוא כתב ופסק

אברהם אריאל משאש:  רק בגיל 40 הוא התמנה להיות דיין

אברהם אריאל משאש:  ביקשו ממנו להיות דיין הרבה לפני כן, אבל הוא לא רצה כי הוא רצה ללמוד, רצה ללמד, רצה לכתוב

אברהם אריאל משאש:  הוא ידע שאם הוא יקבל את המשרה הזאת יותר מידי מוקדם הוא לא יוכל לעשות את כל הדברים האחרים

אברהם אריאל משאש:  בגיל 40 הוא מקבל את המשרה ומתחיל להיות דיין בקזבלנקה

אברהם אריאל משאש:  אנחנו יודעים שלדיין בקזבלנקה יש את הכוח של המדינה

אברהם אריאל משאש:  במרוקו נותנים את הכוח לדיינים לפסוק בכל העניינים האישיים, הם יושבים בבתי הדין המרוקאיים כמו שופטים

אברהם אריאל משאש:  הוא מספר שאף פעם הוא לא דרש ברבים בהיותו במקנס אבל כשהגיע לקזבלנקה וראה בית כנסת עם 600 איש הוא לא יכול היה לעזוב אותם בלי דבר תורה

אברהם אריאל משאש:  הוא אמר שהוא עזב את עבודת הפסיקה והקדיש המון שעות להכנת הדרשות

אברהם אריאל משאש:  מהדרשות האלו יצא ספר שהוא הדפיס רק בסוף חייו

אברהם אריאל משאש:  כשהוא מגיע לארץ הוא מתמנה להיות הרב של ירושלים וראש אבות בתי הדין

אברהם אריאל משאש:  רואים אותו בהרבה מפגשים עם מלך מרוקו, עם נשיאי מדינת ישראל, עם נשיא צרפת

אברהם אריאל משאש:  הוא מרגיש טוב כל מקום

אברהם אריאל משאש:  הוא מציג בכבוד רב את התורה

אברהם אריאל משאש:       אז איך נהיים גם וגם וזוכים לקידוש של שמיים בצורה כזאת? אבא שלי, זכרונו לברכה, רבי דוד משאש, שהיה הרב הראשי של פריז, אמר בהספד על רבי שלום כך: "שיהיו כל מעשיך לשם שמיים"

אברהם אריאל משאש:  אם בכל מה שאתה עושה הכוונה שלך היא אך ורק לקדש שם שמיים, אם המטרה שלך היא טהורה, מה שתעשה יקבלו

אברהם אריאל משאש:  אני חושב שהכוח של רבי שלום נבע מאהבת התורה ומלימוד תורה

אברהם אריאל משאש:  העוצמה הזאת היא זאת שנותנת את הכוח

אברהם אריאל משאש:  גדולת התורה נותנת חיים לעושיה בעולם הזה ובעולם הבא

אברהם אריאל משאש:  היהודים יודעים טוב את כל החוכמות בעולם, אבל הם צריכים גם לדעת את החוכמה שלנו, את התורה שלנו שנותנת כוח ותושייה בצורה פשוט לא נורמאלית

אברהם אריאל משאש:  מה זה אומר "ויגבה ליבו בדרכי השם"? לא להירתע מכל משימה, לא לחשוב שהדבר לא אפשרי

אברהם אריאל משאש:  אם צריך להקים תלמוד תורה חדש, מקימים תלמוד תורה חדש, ואם אין רבנים במקנס, מקימים ישיבה חדשה "כתר תורה"

אברהם אריאל משאש:  יש בעיות? לא מרימים ידיים, עושים ופועלים, לא חושבים ששום דבר לא אפשרי

אברהם אריאל משאש:  מה הפירוש של הפסוק "עבדו את השם בשמחה וגילו ברעדה"? גם שמחה וגם רעדה

אברהם אריאל משאש:  גם להיות בשמחה וגם להיות עם ההרגשה הזאת שאני נמצא לפני הקדוש ברוך

אברהם אריאל משאש:  "דרכיה דרכי נועם וכל נתיבותיה שלום"  - התורה צריכה להביא לשלום

אברהם אריאל משאש:  אם התורה שלך לא מביאה לשלום, יש בעיה, צריך לראות איך אתה חי ואיך אתה מביא את זה

אברהם אריאל משאש:  "דברי חכמים בנחת נשמעים" - לא צריך להרים את הקול

אברהם אריאל משאש:  אם אנחנו מדברים בלחש, הדברים נשמעים שהם יוצאים מהלב

אברהם אריאל משאש:  כתוב "ויגש אליו יהודה"

אברהם אריאל משאש:  למה צריך להגיד "ויגש אליו"? מכיוון שיהודה ידע שיש לו סנטימנטים לא כל כך טובים כלפיו ואם הוא ידבר איתו מתוך הרגש הזה הדברים שלו לא יתקבלו, לא יישמעו

אברהם אריאל משאש:  כדי שהדברים שלו יישמעו הוא ניגש אליו

אברהם אריאל משאש:  הוא חיפש בעצמו סיבות כדי לאהוב, להעריך, למצוא בבן אדם שנמצא בפניו את צלם האלוהים שבו, את הניצוץ האלוהי שבו, כדי שיוכל להיות בקשר איתו, כדי שהדברים שלו יוכלו להישמע

אברהם אריאל משאש:  אפילו אם אתה לא מסכים עם הבן אדם, אפילו אם אתה בדרך חלוקה ממנו, אל תשכח שלפניך נמצא בן אדם, צלם אלוהים, ניצוץ אלוהי

אברהם אריאל משאש:  כאשר אתה ניגש לבן אדם עם ההרגשה הזאת, האדם שומע אותך ויכול להיווצר דיאלוג אמיתי, לא שני מונולוגים אחד מול השני

אברהם אריאל משאש:      גם בפסיקה הייתה לו אהבת הזולת מאוד מאוד גדולה

אברהם אריאל משאש:  כולם יודעים שרבי שלום דאג להתיר עגונות

אברהם אריאל משאש:  כשבאו למשרד שלו אחרי פטירתו, מצאו במשרד שלו נייר שבו הוא מתיר עגונה

אברהם אריאל משאש:  הוא כתב את זה בחייו, אבל מצאו את זה לאחר מותו

אברהם אריאל משאש:  תראו כמה הוא דאג עד הרגע האחרון לעם ישראל

אברהם אריאל משאש:  כאשר שאלו אותו איך הוא עובד כל כך הרבה, הוא אמר, "איך אני יכול לישון כאשר אני יודע שאישה אחת בעולם סובלת ולא נמצאת באושר"

אברהם אריאל משאש:  הוא היה מתחיל לכתוב בערב

אברהם אריאל משאש:  הוא היה אומר "הלילות נהיו קצרים"

אברהם אריאל משאש:  הוא אפילו היה מוריד את התריסים בחדר הלימוד שלו כדי לא לראות מתי היום עולה והוא יוכל ללמוד ולא להפסיק

אברהם אריאל משאש:       רבי שלום משאש, זכר צדיק לברכה, גם היה אבא למשפחה מרובת ילדים, ברוך השם, גם היה סבא וגם היה בעל

אברהם אריאל משאש:  אני זוכר איך הוא היה מכבד את הסבתא

אברהם אריאל משאש:  כשהוא היה רוצה לאכול פרי, הוא היה קודם נותן לרבנית ורק אחרי זה בעצמו אוכל

אברהם אריאל משאש:  איך הוא דאג לה, איך הוא שמר עליה, והיו אז זמנים לא פשוטים

אברהם אריאל משאש:  הוא דאג לכל ילד וילד, אהב כל נכד ונכד

אברהם אריאל משאש:  כמה וכמה רבנים ינקו ממנו את הדרך שלו, יודעים את תורתו ומעבירים אותה בארץ ובתפוצות

אברהם אריאל משאש:  התקווה שלי היא שרבי שלום לא יהיה רק הנכס של המשפחה אלא הנכס של עם ישראל

אברהם אריאל משאש:  יש ברבי שלום כוח מלכד

אברהם אריאל משאש:  אני מאוד מאוד מודה לרב משה ארבל, לרב יוסי טייב ולכולכם על ההקשבה, ושבעזרת השם זכרו של רבי שלום משאש יהיה ברכה לכולכם, אמן כן יהיה רצון, ופסח כשר ושמח לכולם

יוסף טייב: יצחק סימן טוב, בקשה

יצחק סימן טוב: 	ברשות היושב ראש, ברשות חברי הכנסת, ידידי הרב משה ארבל, מכובדיי, אני רוצה לספר לכם סיפור שקרה לי עם הרב

יצחק סימן טוב:  ערב אחד, כשהיינו אמורים לישון בבית של כבוד הרב, הגעתי בשעה מאוד מאוחרת, בסביבות השעה 01:00, אז כבר כל בני הבית ישנו

יצחק סימן טוב:  תמיד כשהייתי עובר במסדרון מול משרדו של הרב, הייתי אומר לו "שלום כבוד הרב" והייתי ממשיך כדי לא להפריע לו

יצחק סימן טוב:  באותו לילה כשעברתי מול משרדו הוא היה נראה לי מאוד חיוור

יצחק סימן טוב:  כשאמרתי לו "שלום כבוד הרב" הוא לא ענה, הוא היה שקוע מאוד

יצחק סימן טוב:  כשראיתי שהוא לא עונה לי, אמרתי שהוא כנראה עסוק ולכן המשכתי והלכתי לישון

יצחק סימן טוב:  בסביבות השעה 04:00 לפנות בוקר התעוררתי והבחנתי שבמשרד שלו יש עדיין אור דלוק ושהדלת פתוחה

יצחק סימן טוב:  חשבתי שהרב הלך לישון ושכח לכבות את האור ולסגור את הדלת

יצחק סימן טוב:  אמרתי שאני אכבה את האור ואסגור את הדלת על מנת שהוא לא יתרגז בבוקר

יצחק סימן טוב:  כשאני מגיע כדי לסגור את הדלת אני רואה שהרב יושב שם עם פנים זוהרות, עם צבע על הלחיים שלו

יצחק סימן טוב:  כשאני אומר לו "כבוד הרב, מאוחר, אולי כבודו ילך לישון", הוא אומר לי, "מה השעה?"

יצחק סימן טוב:  כשאני אומר לו שכבר ארבע לפנות בוקר, הוא אומר לי לשבת, ואז הוא אומר לי כך: "קרה דבר גדול היום

יצחק סימן טוב:  הגיעה משפחה לחתונה בבאר שבע ולבחור אמרו שהוא לא יכול לבוא בקהל כי יש בעיה של ממזרות

יצחק סימן טוב:  רבי עובדיה שלח לי מכתב על כך שהוא ניסה להתיר ולא מצא היתר ולכן הוא מבקש ממני להתיר את דמעת העשוקים כי אין מנוס

יצחק סימן טוב:  היום החלטתי שאני לא אוכל ולא טועם שום דבר עד שאני מנסה למצוא פתרון

יצחק סימן טוב:  כאשר אני לומד משהו ואני לא מסתדר, אני פשוט סוגר את הספר, שם בצד, עובר למשהו אחר, ואז אני שוב פעם פותח ולפעמים זה בא

יצחק סימן טוב:  פה כל הטריקים שעשיתי לא עזרו לי, אבל עכשיו שורש נשמתי ירד, הראה לי את המקום וכתבתי את הפסק", ואז הוא מראה לי שהדף מוכן ואומר לי שיוסי הנהג יגיע, יביא את זה לרבי עובדיה והוא יתיר אותם לבוא בקהל

יצחק סימן טוב:  מתוך סקרנות שאלתי את כבוד הרב מי זה שורש נשמתו, ואז הוא אמר לי, "תשמע, תמיד חשבתי ולא אמרתי, אבל היום אני יודע ששורש נשמתי זה המלאך רפאל בירדוגו"

יצחק סימן טוב:  בשבעה של כבוד הרב, כשסיפרתי את זה לרב עובדיה, הוא אמר לי, "זה לא פלא, הרי הוא כל כך נלחם על הספרים, על כתבי היד של המלאך רפאל בירדוגו כדי להוציא את הספרים שלו"

יוסף טייב: 	אני סימן טוב, בתו של הרב, בקשה

אני סימן טוב: אני אזכיר שלושה דברים שמאפיינים את אבי

אני סימן טוב:  הייתה פעם אזכרה שהיו כמה רבנים רשומים והוא לא בתוכם

אני סימן טוב:  כשהוא רצה ללכת לנחם, אמרו לו שלא ילך כי הוא לא רשום, ואז הוא אמר, "דווקא אני אלך כי אני לא רשום"

אני סימן טוב:  כשהמועצה הדתית אמרה שיש סכום כסף כדי להחליף את המשרד שלו בבית, הוא אמר לי, "בתי, לא העיקר המשרד, העיקר מה שלומדים עליו", ועד היום לא הוחלף המשרד

אני סימן טוב:  הוא ישן, מתחיל להתפורר, אבל עדיין קיים

אני סימן טוב:  כשהמועצה הדתית רצו להחליף לו את המכונית, הוא אמר, "לא צריך להחליף את המכונית, העיקר שהיא נוסעת"

אני סימן טוב:  הוא לא רצה לבזבז כסף למדינה

אני סימן טוב:  אני זוכרת שהוא היה בצרפת במשך חודשיים, בין פסח לשבועות, והוא לא הרגיש בנוח להיות בפריז ולקבל משכורת, לכן הוא אמר, "או שלא תשלמו לי, או שאני בעצמי אביא לכם כסף"

יוסף טייב: 	אין חינוך טוב יותר מאשר איך שאנחנו בסוף מעבירים את הדברים ואיך שאנחנו מתנהגים

יוסף טייב:  חבר הכנסת אברהם בצלאל, בקשה

אברהם בצלאל: 	כשאני רואה פה את התמונה של הרב משאש, אני חושב שחשוב מאוד לציין את היום הזה

אברהם בצלאל:  חשוב מכל לראות את התמונה שאנחנו רואים פה כרגע, לראות את המשפחה עצמה, את הבת, את הנכדים, את הקשר והאחדות שהרב השאיר

אברהם בצלאל:  כשאני אומר אחדות, אני מתכוון גם מצד חברי הכנסת, ולא משנה אם זה חרדים או אינם חרדים, שמגיעים ומציינים את היום הזה לכבודו של הרב שלום משאש

אברהם בצלאל:  החיבור שהיה לו עם  כל גדולי הדור בארץ ובעולם היה מגיל צעיר, לאו דווקא בגלל שהיה בתפקיד כזה או אחר

אברהם בצלאל:  אחרי 20 שנה לראות את האנשים בארץ ומחוצה לה מגיעים לזכרו, זה מדהים

אברהם בצלאל:  הכי מתאים שזה נמצא בוועדת חינוך, כי החינוך זה המורשת והמסורת שהוא השאיר

אברהם בצלאל:  חשוב שהתלמידים שלנו והילדים שלנו יראו שגם אחרי 20 שנה לפטירת הרב אנחנו עדיין מציינים והציבור מגיע גם מהארץ וגם מחו"ל

אברהם בצלאל:  אם התמונה הזאת תעבור לתלמידים עצמם ולדורות הבאים, זה יהיה הזכר הכי חשוב של הרב משאש

אברהם בצלאל:  אני רוצה לברך את יושב ראש הוועדה ואת ידידי משה ארבל על היוזמה ועל ציון היום החשוב הזה בכנסת ישראל

יוסף טייב: 	נמצא איתנו יוסף בוטבול ממשרד החינוך

יוסף טייב:  כל שנה נבחרת דמות בתכני הלימוד של הממלכתי-דתי

יוסף טייב:  אנחנו נשמח שהמשרד ישקול השנה שדמותו של הרב משאש תוכל להיבחר כדמות שתיכנס לתוך תכני הלימוד של הממלכתי-דתי

יוסף טייב:  אני מאמין ששאר חברי הכנסת יצטרפו לבקשה שדמותו של הרב משאש תיבחר

יוסף בוטבול: ברשות היושב ראש, חברי כנסת, המשפחה, אני הנציג של המשרד מהמחוז החרדי, לא הממלכתי-דתי

יוסף בוטבול:  הרב לא היה שייך רק למשפחה, הוא שייך לכלל ישראל, ובוודאי שהוא דמות חינוכית מהמדרגה הראשונה

יוסף בוטבול:  אנחנו במחוז החרדי ציינו את כבודו ומעלתו של הרב זצ"ל

יוסף בוטבול:  חילקנו השנה לכל המפקחים בכל הארץ חומרים על מנת שישלחו למנהלי בית הספר, רצינו שיטמיעו את זה בתוך הכיתות במחוז החרדי

יוסף בוטבול:  זה כרגע נעשה בפועל

יוסף בוטבול:  אנחנו מקווים שלקראת סוף שנה יהיו לנו אינדיקציות לגבי הכיתות והתלמידים

יוסף בוטבול:  חשוב מאוד להאדיר את גדולות ומעלתו של הרב

יוסף בוטבול:  היינו בראש משלחת בשבוע שעבר בתלמוד תורה באשדוד וראינו איך התלמידים שרים שירים בנוסח מרוקאי לאורו של הרב משאש

יוסף בוטבול:  זה היה מרגש מאוד

יוסף בוטבול:  ברוך השם זכינו להטמיע בפרויקט עשיר את כל השירים הספרדיים, המרוקאיים האותנטיים בכל מיני תלמודי תורה

יוסף בוטבול:  אנחנו מקוים שימשיכו התלמידים ויאדירו את כבודו של הרב, בפרט הרב שאנחנו עסוקים בציון 20 שנים לכבודו, וזכותו תהא מגן וצינה בעדנו, ונזכה לעשות קידוש שם שמיים ברבים

יוסף טייב: 	אני מצטרף לבקשה של הרב אריאל להנציח את זכרו של הרב שלום משאש

יוסף טייב:  לא מדובר פה בעניין משפחתי, מדובר פה בדמות חינוכית, תורנית, חברתית שראוי שמדינת ישראל תנציח את זכרו כראוי

יוסף טייב:  אני חוזר על הבקשה שלנו למשרד החינוך לבוא ולשקול שוב את בחירת דמותו של הרב משאש

יוסף טייב:  תודה רבה