ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 23, 2023-03-05 00:00

יוסף טייב: זו העלות שמשרד החינוך סופג או שזו העלות הכוללת?     

שמעון אבני: זו העלות של משרד החינוך, של המדינה

שמעון אבני:  אני תמיד אומר שהסעות תלמידים זה ענף כלכלי במדינת ישראל, כמו, לצורך העניין, תיירות

שמעון אבני:  2 מיליארד שקל, ועוד לפחות 2 מיליארד מהרשויות, אם לא יותר

שמעון אבני:  אנחנו מסיעים תלמידים בהתאם לאזורי רישום ומיפוי, זאת אומרת, כל רשות - - - קודם כל, חשוב להגיד שבחינוך הרגיל אין, על פי החוק, חובה להסעת תלמידים; בחינוך המיוחד קיים חוק ואנחנו פועלים לפי החוק, כולל ליווי וכולל הסעות

שמעון אבני:  הסעות התלמידים בחינוך המיוחד הן לרוב במסלולים, ברכב שנוסע מנקודה לנקודה, ואנחנו משלמים על הרכב; בחינוך הרגיל, ההתחשבנות מול הרשות היא לפי מספר התלמידים

שמעון אבני:  כלומר, כל ילד מקבל סכום מסוים, באחוז השתתפות של הרשות

שמעון אבני:  בכל רשות זה אחר לכל תלמיד, לכל רשות יש אחוז השתתפות אחר – אלה לא אותם אחוזי השתתפות לכולם, ואנחנו מעבירים את התקציב

שמעון אבני:      אנחנו מסיעים על פי הכללים, כמו שאמרתי קודם, כאשר בעקרון, יש שלושה זרמי חינוך: הממלכתי, הממלכתי-דתי, והחרדי

שמעון אבני:  אגב, בחרדי אני אחראי רק על החינוך המיוחד

שמעון אבני:  החינוך הרגיל נמצא במחוז החרדי, הוא מטפל בהסעות התלמידים של החינוך הרגיל

יוסף טייב: כשאתה אומר "חרדי", הכוונה מוכש"ר?     

שמעון אבני: כן, אני מתכוון למוכש"ר, לשתי הרשתות שמקבלות השתתפות

שמעון אבני:  אבל בחינוך המיוחד זה נמצא אצלי – בכל החינוך המיוחד אני מסיע, כמו שאמרתי קודם, במסלולים

יוסף טייב: ואצל מי נמצא המגזר הערבי?     

שמעון אבני: הכל אצלי למעט שתי הרשתות של החרדים, שמטופלות במסגרת המחוז החרדי

שמעון אבני:  אגב, יש להם כללים משלהם, לא אותם כללים כמו שלנו

שמעון אבני:  הן מטופלות שם

שמעון אבני:  הם פונים אליי הרבה פעמים מתוקף הידע והניסיון, אז אנחנו עוזרים איפה שניתן

שמעון אבני:      כמו שאמרתי, יש שלושה זרמים, אין תתי זרמים, לצורך העניין, כמו שנגעת קודם, וחשוב להגיד את זה: אם מישהו רוצה ללמוד בבית ספר של חב"ד, ואין ביישוב, אבל יש ממלכתי-דתי אחר – על פי הכללים, אני לא משתתף בהוצאות ההסעה של התלמיד

שמעון אבני:  אם אין ממלכתי-דתי בתוך היישוב, והוא צריך לצאת מחוץ ליישוב – שם אני כן משתתף

שמעון אבני:  חשוב להגיד, גם כאן - לא לבתי ספר ייחודיים, למשל: אנתרופוסופי, דמוקרטי, חב"ד, תעופה וחלל

שמעון אבני:  יש המון בתי ספר ייחודיים שקיבלו אישור הפעלה, באישור ההפעלה שהם מקבלים ממשרד החינוך אומרים להם מראש שזה לא כולל הסעות

יוסף טייב: אבל שמעון, אתה מבין שיש פה משהו אבסורדי? חב"ד נמצא טכנית בממ"ד, אבל ממ"ד לא מתאים לאותו תלמיד חב"דניק

שמעון אבני: אבל באותה מידה, גם בחרדי יש המון חצרות ואנחנו לא מפזרים לפי החצרות

שמעון אבני:  זאת אומרת, גם כאן אנחנו - - -     

יוסף טייב: אבל חב"ד זה מעבר לחצר

יוסף טייב:  זאת אומרת, זה שהוא נמצא בממ"ד – זה לא שהוא ממ"ד, הוא פשוט נמצא טכנית בממ"ד

יוסף טייב:  היה ראוי שהוא יהיה בממ"ח, לצורך העניין

יוסף טייב:  אבל הוא לא נמצא בממ"ח, ולכן הוא גם לא מקבל תקציב, ואז אותם הורים פשוט נופלים בין הכיסאות

שמעון אבני: את הממ"ח אנחנו באמת מסיעים, זה משהו שהוא סוג של חריג

שמעון אבני:  אגב, אני אומר שוב: אני מוציא את המדיניות לפועל, ככלל לא מעניין אותי אם הם הולכים למסגרת של חב"ד או ממ"ח

שמעון אבני:  ברגע שיש כלל, אני יודע לסדר ולוודא שהתלמיד יקבל או את ההשתתפות, יסע בדרך הקצרה ביותר, הבטוחה ביותר, עם כל הכללים שאנחנו קובעים

שמעון אבני:  חשוב להבין את הסוגייה הזאת - - -     

אבי מעוז: למה ממ"ח זה חריג?     

שמעון אבני: הממ"ח חריג משום שהוא לא זרם, אמרתי קודם שהחינוך החרדי הרגיל, הרשתות, מטופלות במחוז החרדי, ולא אצלי

שמעון אבני:  הממ"ח מטופל אצלי

שמעון אבני:  הוא חריג, לצורך העניין, מהחינוך החרדי הרגיל שאני מטפל בו

שמעון אבני:  הוא חריג בהיבט הזה, הוא לא חריג בשום היבט אחר, חס וחלילה

אבי מעוז: לא, ברור

אבי מעוז:  אני לא מבין למה, יש איזשהם קריטריונים?     

שמעון אבני: לא, הכללים הם אותם כללים, שהוא צריך ללמוד בבית ספר ממ"ח הקרוב למקום מגוריו

שמעון אבני:  לדוגמה, אם תלמיד מנתניה רוצה ללמוד בממ"ח ויש ממ"ח בנתניה – אני אשתתף כשהוא לומד בממ"ח בנתניה

שמעון אבני:  אבל אם הוא ירצה ללמוד בממ"ח בהרצליה – אני לא אוכל לתת לו את ההשתתפות

שמעון אבני:  אבל אם אין ממ"ח בנתניה ובהרצליה יש, הוא יוכל לנסוע להרצליה ולקבל את ההשתתפות

יוסף טייב: אני מבין את ההיגיון שיש בזה

יוסף טייב:  אבל מה ההבדל בין הכללים שיש אצלך לבין הכללים שיש במחוז, לצורך העניין, ברשתות או - - -     

שמעון אבני: אני לא יודע, אין לי מושג

שמעון אבני:  אני לא בקיא עד הסוף ברשתות

שמעון אבני:  יש סוג של דלתא שנותנים ברשתות, אגב, גם שתי הרשתות לא זהות ביניהן באופן התשלום, לכל רשת יש את הכללים שלה

שמעון אבני:  אני לא בקיא בזה עד הסוף, אני לא רוצה להטעות את הוועדה, לכן - - -     

יוסף טייב: מי כן בקיא בזה?     

שמעון אבני: המחוז החרדי

שמעון אבני:  יש במחוז החרדי מישהי שמטפלת בהסעות

שמעון אבני:  דרכה אפשר לקבל את כל - - -     

אבי מעוז: כל זרם קובע את הכללים שלו?     

שמעון אבני: לא, המשרד קובע את הכללים, זה לא כל זרם

שמעון אבני:  הכללים הם אחידים לכל הזרמים

שמעון אבני:  למשל, אם צריך ללמוד בבית הספר הקרוב – זה נכון לכולם

שמעון אבני:  אם צריך ללמוד לפי כללי המיפוי הבין-יישובי – זה נכון לכולם

שמעון אבני:  לצורך העניין, אם במועצה אזורית או רשות מקומית אין בית ספר מתאים – הילדים לא יכולים להתפזר עכשיו בעשר רשויות מקומיות אחרות

שמעון אבני:  אגב, יש לזה משמעויות גם לשלטון המקומי, לרשות המקומית, מדובר פה בהוצאות תקציביות מאוד גדולות

שמעון אבני:  לכן, בתי הספר העל-אזוריים שאנחנו מגדירים - כמו חב"ד, שנמצא בתוך ההגדרה הזאת, כסוג של בית ספר על-אזורי - ההסעה צריכה להיות על פי כללי המיפוי

שמעון אבני:  בבתי הספר הייחודיים, בגלל שהם ייחודיים, הפיזור יהיה מאוד גדול וכמות התלמידים תגיע מהרבה מאוד מקומות

שמעון אבני:  זה מה שהמשרד קבע, זאת המדיניות

שמעון אבני:  לכן אנחנו לא משתתפים בהוצאות ההסעות האלה

יוסף טייב: בבתי הספר הייחודיים יש או לא?     

שמעון אבני: לא, בייחודיים לא

שמעון אבני:  זה כמו חב"ד, לצורך העניין

שמעון אבני:  אנחנו לא מסיעים לייחודיים, לא משתתפים בהסעות לייחודיים

יוסף טייב: אז אולי אנחנו צריכים להציע לחב"ד לעבור לממ"ח, ככה הם יקבלו תקציב

אבי מעוז: חלקם הקטן עבר

יוסף טייב: יכול להיות שזה מה שצריך לעשות

יוסף טייב:  שמעון, אתה מבין שאין פה היגיון? זה שחב"ד טכנית נמצא בממ"ד - - -     

שמעון אבני: אני אומר שוב, וחשוב להבין את זה: גם אם הוא יוגדר כממ"ח – רק אם זה יהיה בית הספר הקרוב, אם יהיה ממ"ח קרוב אחר, הכלל יחול עליו

שמעון אבני:  אבל איפה שנמצא בית הספר הקרוב למקום מגוריו של הילד – אם ישנו את הכלל אז אנחנו נשתתף

אבי מעוז: זה לא רק חב"ד וממ"ד

אבי מעוז:  זה גם אנשים שרוצים חינוך יותר תורני

אבי מעוז:  הגיעו אליי המון פניות של אנשים שגרים בתל אביב ורוצים שהילדים שלהם ילמדו בחינוך טיפה יותר תורני, בממלכתי-דתי, ולכן הם רוצים הסעה מתל אביב לפתח תקווה או לרמת גן, למשל

שמעון אבני: כן, כשיש בתל אביב בית ספר ממלכתי דתי

אבי מעוז: הם לא יקבלו – למה? אז זה לא רק חב"ד

שמעון אבני: אתה צודק, זה לא רק חב"ד

יוסף טייב: טוב שחידדת את זה, חבר הכנסת מעוז

יוסף טייב:  בבקשה

אבי מעוז: תודה, אדוני היו"ר

אבי מעוז:  נכנסתי לאנציקלופדיה כל זכות, ושם יש את הזכויות של ההסעות בבתי הספר בחינוך הרשמי

אבי מעוז:  אני רוצה להקריא לכם מה כתוב פה: "תלמידי בתי ספר על-אזוריים, ניסויים וייחודיים אינם זכאים להסעה

אבי מעוז:  כמו כן, משרד החינוך אינו משתתף במימון הסעות של תלמידים הבוחרים ללמוד בבתי ספר ממלכתיים-דתיים תורניים שמונהגת בהם הפרדה בין המינים"

אבי מעוז:  כלומר, ההורים רוצים לשלוח את ילדיהם לבתי ספר שמונהגת בהם הפרדה בין המינים - במחוזותינו זה שכיח מאוד – ומשרד החינוך לא משתתף

אבי מעוז:  יש פה אפליה על רקע דת, על רקע ההקפדה במצוות, על רקע רצון בחינוך שלטעמנו הוא - - - לילדים שלנו, בהפרדה בין המינים

אבי מעוז:  וכתוב פה שמשרד החינוך אינו משתתף במימון הסעות של תלמידים הבוחרים ללמוד בבתי ספר ממלכתיים-דתיים תורניים שמונהגת בהם הפרדה בין המינים

אבי מעוז:  זה נכון?     

שמעון אבני: קודם כל, זה נכון, זה מופיע בחוזר המנכ"ל

שמעון אבני:  זאת מדיניות המשרד

אבי מעוז: ממתי?     

שמעון אבני: שנים

שמעון אבני:  אני בתפקיד שבע או שמונה שנים, וירשתי את זה

שמעון אבני:  זאת אומרת, זה הרבה קודם

אבי מעוז: הבנתי

שלום בן משה: אדוני היו"ר, אם אני יכול לעזור: זו גם מדיניות של חמ"ד בעצמם

יוסף טייב: מה הכוונה, שלמה?     

שלום בן משה: חמ"ד מאפשר לבית הספר או שילמדו ביחד, יש בנים-בנות או שיש בנים ובנות באותו בית ספר, בנים לומדים לבד ובנות לומדות לבד

שלום בן משה:  מבחינת חמ"ד זה אותו הדין

יוסף טייב: זאת אומרת, שהם נמצאים תחת סמל אחד למרות שהכיתות נפרדות, זו הכוונה שלך?     

שלום בן משה: נכון מאוד

יוסף טייב: ובמקרה כזה הם כן יקבלו תקצוב?     

שמעון אבני: כן, יקבלו תקצוב

יוסף טייב: הבנתי

יוסף טייב:  זאת אומרת, אם יש לי סמל של בנים וסמל של בנות – פה לא יקבלו את התקצוב

אבי מעוז: אני לא רגוע מהתשובה הזאת

אבי מעוז:  אני לא מצליח להבין את הנקודה הזאת

יוסף טייב: בסדר, אתה מעלה נקודות חשובות - - -     

שמעון אבני: אני רק רוצה להגיד משהו: אם זה יהיה ממ"ד - - -     

אבי מעוז: רק רגע

אבי מעוז:  פה מדובר בכך שביתר הקריטריונים כדי לקבל הם זהים, אבל בגלל שהם בוחרים לשלוח את ילדיהם לבית ספר שהוא בהפרדה – הם לא מקבלים

אבי מעוז:  אתה מבין שזו אפליה?     

שמעון אבני: אני מבין את מה שאתה אומר, אני טוען אחרת

שמעון אבני:  אני אומר שאם הילד גר ליד בית הספר, וזה בית הספר הממ"ד הקרוב, הוא יקבל את השתתפות המשרד בהסעה גם אם יש הפרדה בין המינים

שמעון אבני:  זאת אומרת, אם יש ילד שרוצה ללמוד ביישוב אחר כי שם יש הפרדה בין המינים, ויש לו בית ספר קרוב ליד הבית – הוא לא יקבל

שמעון אבני:  אבל אם בבית הספר הקרוב לבית נהוגה הפרדה בין המינים, הוא יקבל השתתפות בהסעה

יוסף טייב: לפי מה שאתה אומר, למה אני צריך את ההגדרה הנוספת של הפרדה בין המינים? היה מספיק לומר שאם יש בית ספר ממ"ד קרוב לביתו – לשם הוא יקבל - - -     

שמעון אבני: נכון, ולא משנה אם יש הפרדה או אין הפרדה

יוסף טייב: ולא משנה

יוסף טייב:  אז למה היו צריכים להוסיף את הפרמטר הזה בחוזר מנכ"ל?     

שמעון אבני: לצורך העניין, הורים יכולים לבוא ולהגיד שיש להם בית ספר ליד הבית, אבל הם רוצים את בית הספר שיש בו הפרדה בין המינים

שמעון אבני:  אז אנחנו אומרים שאם אתה בוחר בית ספר בגלל ההפרדה בין המינים – זה בסדר, אנחנו חס וחלילה לא נלחמים בזה או לא מקבלים את זה, תלמד איפה שאתה רוצה; אבל לא תקבל את השתתפות המשרד, כי הכללים הם אחרים, כי יש לך בית ספר מתאים ליד הבית

יוסף טייב: השאלה היא מי מגדיר "מתאים"

משה טור פז: שאלת שאלה על גודל התקציב או שזה לא עלה פה?     

יוסף טייב: אנחנו נגיע גם לזה

שמעון אבני: הוא שאל שאלה על גודל התקציב, עניתי על היקפי התקציב - - -     

יוסף טייב: הוא דיבר על 2 מיליארד במשרד, 2 מיליארד ברשויות המקומיות

יוסף טייב:  בערך, פחות או יותר

יוסף טייב:  חבר הכנסת אבי מעוז, אתה רוצה להמשיך? << אורח >>      

אבי מעוז: לא, אני מזועזע - - -     

יוסף טייב: אז קיבלת את התשובה שלך, נכון?     

אבי מעוז: קיבלתי תשובה שהיא לא ממין השאלה

יוסף טייב: זה שאנחנו לא מסכימים - - -     

אבי מעוז: לא, זה קבוע במשרד

אבי מעוז:  כבר שמונה שנים, זה מה שאתה אומר?     

שמעון אבני: למעלה משמונה שנים

שמעון אבני:  לדעתי הרבה יותר

אבי מעוז: הבנתי

אבי מעוז:  בסדר

אבי מעוז:  הגיע הזמן לתקן את זה

יוסף טייב: כן, בגלל זה אנחנו פה

יוסף טייב:  בגלל זה הנושא עולה על סדר היום

יוסף טייב:  חבר הכנסת משה טור פז, בבקשה

משה טור פז: שלום, בוקר טוב

משה טור פז:  הנושא של הסעות הוא נושא כבד, תרתי משמע – כבד בכסף וגם כבד כנושא

משה טור פז:  אני רוצה לומר שבעיניי זה נושא הרבה יותר רחב

משה טור פז:  מה שבדרך כלל קורה לנו בדיונים פה, אדוני יושב הראש, זה שמישהו רואה את הבעיה באזורים שלו, ואז הנושא הזה עולה כבעיה שנוגעת לחינוך החילוני, החרדי, הדתי או המיוחד

משה טור פז:  אבל זה נושא שנוגע בכולם

משה טור פז:  והוא נוגע בנושא הרבה יותר רחב: השאלה "מה הוא מגזר בישראל"

משה טור פז:  אנחנו פוגשים את זה בעיקר בחינוך; ברוב הנושאים האחרים, ברוב משרדי הממשלה האחרים, זה לא נושא – השירות הניתן הוא דומה, או לפחות לא מוגדר בחוק כהבדל

משה טור פז:  אבל חינוך הוא כמעט התחום היחיד שבו ארבעת המגזרים הגדולים בישראל מוגדרים בחוק

משה טור פז:  יותר נכון, החינוך הערבי כלול בחינוך הממלכתי, אבל הם בעצם מוגדרים בחוק

משה טור פז:  הדבר בא לידי ביטוי בצורה כמעט הכי בוטה בנושא ההסעות

משה טור פז:      מה קרה לנו: היות וכשמדינת ישראל קמה אפשר היה לומר שיש את החינוך הממלכתי-דתי, החינוך הממלכתי-החילוני, החינוך הממלכתי הערבי, והמוכר שאינו רשמי

משה טור פז:  אלא שמאז, כמו ששאלת בשאלה של חב"ד, יש הרבה תת מגזרים אחרים

משה טור פז:  אני אומר כאן, כי היו לי כמה דיונים על זה עם האוצר, שהאוצר שונא הסעות

משה טור פז:  אני אומר את זה בשמם, אבל אומר את זה בידיעה

משה טור פז:  למה הוא שונא הסעות? כי זה השקל שרואים את התמורה שלו כמעט הכי פחות

משה טור פז:  כלומר, הילד מגיע לבית הספר, אבל זה לא שהוא למד בגלל זה טוב יותר או טוב פחות

משה טור פז:      בכיתה לפחות אפשר לומר שיש איזשהו קשר – וגם הוא עקיף וחלקי מאוד – בין איכות הכיתה לבין איכות החינוך

משה טור פז:  כבר סיפרתי פה בוועדת החינוך שהתחלתי את ימיי כמורה לפני 28 שנים, בכיתה שהייתה חדר אמבטיה

משה טור פז:  היו לי תלמידות שישבו בגומחה של שמשה, לפני כן כשירותים, והניחו את הדברים שלהן בסבונייה

משה טור פז:  והיה שם חינוך מעולה, כך שאין קשר, ישיר או עקיף, בין איכות המבנה לבין איכות החינוך

משה טור פז:  כבר שרו במקורותינו: "יש מי שגר בצריף רעוע / יש מי שוכן בתוך ארמון" – אין קשר, אנחנו צריכים לתת לכל ילדי ישראל מקום ראוי לשבת בו, אבל אין קשר בין איכות החינוך לבין איכות המבנה

משה טור פז:  בהסעה זה אפילו עוד יותר דרמטי - - -     

טלי גוטליב: בחינוך המיוחד איכות המבנה היא קריטית – השירותים, הניוד, ההתאמה, אפילו של הדלתות, הנעילות, המנעולים, המנעולים למטה - - -     

משה טור פז: טלי, אני עוד שנייה אסייג את דבריי

משה טור פז:  ברור לי

טלי גוטליב: רק אומרת, כי אם לא הייתה לי ילדה כזאת לא הייתי יודעת למה צריך דווקא מנעולים למטה, ולמה שירותים מכל מיני רמות ובכל מיני גבהים, אחרת נהפוך את הילדים שלנו לסיעודיים על הדרך

משה טור פז: ההסעות זה עוד יותר מורכב

משה טור פז:  הייתה לי הזכות להיות אחראי על העיר הגדולה בישראל, עם מערך ההסעות הגדול בישראל

משה טור פז:  אני רוצה לעשות הבחנה, והיא קשורה למה שטלי אמרה כאן, בין החינוך המיוחד לחינוך הרגיל

משה טור פז:  מדינת ישראל החליטה שילדי החינוך המיוחד, בתקיפותם כילדי חינוך מיוחד - כמובן שמדובר בחינוך מיוחד מרמה מסוימת, כי היום "חינוך מיוחד" זה שם קוד לכמעט 300 אלף ילדים, אבל המורכבים שבתוכם, כמה עשרות אלפים – זכאים להסעה

משה טור פז:  וכך ראוי שיהיה, וטוב שהמדינה עושה את זה, כי יש המון בעיות במערך הזה

משה טור פז:  אני לא נכנס לזה כאן, אבל אני צריך לומר: מה שהמדינה נותנת כפוף מאוד לשאלה עד כמה הרשות יכולה לשים את הכסף שלה

משה טור פז:      אמר כאן שמעון, ראש האגף: 2 מיליארד כנגד 2 מיליארד, לא סתם שאלתי את זה גם קודם, במייל

משה טור פז:  כיום הבעיה היא שמערך ההסעות סובל מתת-תקצוב

משה טור פז:  בתוך התקציב הענק הזה של חינוך, 73 מיליארד בשנה שעברה, ה-2 מיליארד שהמדינה שמה על הסעות לא באמת מספיקים

משה טור פז:  ויש פה פער שהופך להיות יותר ויותר בוטה, בין רשות שיש לה לרשות שאין לה, ובין המועצות האזוריות שבהגדרה צריכות הסעות - כי אי אפשר לקיים בית ספר בכל יישוב - לבין הערים שבהן רוב הילדים נוסעים בתחבורה ציבורית או בהסעה על חשבון ההורים

משה טור פז:      אז אני מציע שלוש הבחנות: ההבחנה הראשונה היא שהחינוך המיוחד הוא נושא בפני עצמו - - -     

יוסף טייב: ולכן אמרתי מראש שלא נדון היום לגבי ההסעות בחינוך המיוחד, זה יהיה דיון נפרד - - -     

טלי גוטליב: וחובה לקיים אותו, אדוני היו"ר

טלי גוטליב:  כי אלה דברים איומים - - -     

יוסף טייב: הוא יתקיים, הוא יתקיים

יוסף טייב:  אבל הוא לא - - -     

טלי גוטליב: למרות שאני לא חברה בוועדה הזאת אני אכנס במיוחד

טלי גוטליב:  פשוט שלא יעבדו עליכם

משה טור פז: שם יש פער גם בתקצוב, גם בכמות – פער בכל דבר

משה טור פז:  ואנחנו רואים מקרים מכמירי לב, של ילדים שיושבים בהסעות שלוש וארבע שעות ביום

משה טור פז:  ועיקר האתגר הוא כלכלי

משה טור פז:  יש גם בעיית קרטל בתחום ההסעות, למי שמכיר, בעיה נוראית, ובעיות נוספות

משה טור פז:  זה החינוך המיוחד

משה טור פז:      בחינוך הרגיל, צריך לומר, אם מדינת ישראל תעשה הבחנה בין חב"ד לבין ממ"ד, בין ממ"ח לבין חרדי, בין אנתרופוסופי לבין דמוקרטי, ואני יכול להביא פה עוד עשר דוגמאות – אין לדבר סוף

משה טור פז:  אנחנו נגיע בזה למצב שאנחנו נסיע כל ילד, ואני לא חושב שזה נדרש או צודק

משה טור פז:  אני חושב שצריכים להיות קריטריונים מאוד קשיחים בשאלה את מי מסיעים בחינוך הרגיל, כשהקריטריון מספר אחת צריך להיות סוציואקונומי, כלומר: ככל שמצבך קשה יותר אנחנו מרחיבים את היריעה

משה טור פז:  ופה כן יש בעיניי מקום להגדרות מסוימות, ולא למשחקי הגדרות פוליטיים; אדוני היו"ר, אני לא צריך להסביר לך שילד מחצר בויאן בחיים לא ילך ללמוד בתלמוד תורה של חצר ויז'ניץ

משה טור פז:  מה לעשות, אלה החיים

משה טור פז:  וזאת למרות שלמי שמבחוץ אין מושג מה ההבדל בין זה לבין זה, וכמו שאמר כאן חבר הכנסת מעוז: ההבחנה בין תורני לבין דתי-לאומי מסוג שני, ואולי משלב מסוג שלישי שהוא תחת החמ"ד, היא שמיים וארץ בשביל ההורים

משה טור פז:  וההנחה שנצטרך להסיע את כולם היא לא טובה ברמת משרד החינוך, אם כי פה אפשר להתווכח

משה טור פז:  היא בוודאי לא אפשרית ברמת הרשויות – יושבת פה מיכל מהשלטון המקומי - הרשות המקומית אומרת, ובצדק, והיו לנו על זה דיונים בשנה שעברה, שהיא לא יכולה לקחת אחריות על הכל, ושגם אם הייתה רוצה, אין לה מאיפה לשלם את זה

משה טור פז:  אלא אם מדובר ברשות מאוד עשירה

משה טור פז:      לכן, אני חושב שבדיונים האלה טוב יהיה לנו לא להיכנס לניואנס שבין התורני לממ"ד או בין החרדי לממ"ח – זה מעניין, אני מוכן להיכנס עם מי שרוצה – וכן לעסוק בעקרונות, כן לעסוק בשאלת המאקרו, שלא ידוע לי שנדונה פה, אבל אולי יהודית תתקן אותי: כמה נכון שיוקדש להסעות מתוך תקציב החינוך הכללי

משה טור פז:  זה, למשל, דיון ראוי

משה טור פז:  ב-2022, החל מ-1973, זה היה 2 מיליארד

משה טור פז:  רוצים לשנות את המינון - הבעיה שלנו היא שחלק גדול מהדיונים פה הם דיונים טקטיים, בשאלה האם חב"ד זה שונה, זה לא הדיון

משה טור פז:  הדיון האמיתי הוא כמה מתוך כמה; יש קופה מוגבלת, כמה נכון שהמדינה תשקיע בהסעות

משה טור פז:  ושוב, יש פה הבחנה דרמטית בין החינוך המיוחד, שזכאי למשהו אחר, לבין החינוך הרגיל

משה טור פז:      אלה הדיונים הראויים בעיניי

משה טור פז:  לפרוש את היריעה בנושא הזה, לא להצטמצם, לראות את התקציב

משה טור פז:  ולפעמים התקציב הוא סכום אפס

משה טור פז:  אתם יושבים בקואליציה – אפשר לומר "אנחנו מוכנים להגדיל את תקציב ההסעות ב-20 אחוז, עכשיו בואו נדבר על לאן זה הולך"

משה טור פז:  או דיון יותר ראוי: יש לנו 400 מיליון שקל, האם נשקיע אותם ב-400 כיתות, ב-4000 ילדים מוסעים, או בפדגוגיה? זה דיון אמיתי, זה דיון שדן בהקצאת משאבים ואיך משקיעים אותם

משה טור פז:  אדוני היו"ר, אני מזמין אותנו לקיים דיונים כאלה פה בוועדה, כי בעיניי ככה צריך להתדיין, ולא בצ'ופצ'יק של חב"ד מול ממ"ח

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  סמנכ"לית חינוך, רווחה וחברה, מרכז השלטון המקומי – מיכל מנקס

יוסף טייב:  בבקשה

מיכל מנקס: בוקר טוב

מיכל מנקס:  תודה רבה על הדיון, אדוני

מיכל מנקס:  אני רוצה להתחבר לכמה דברים שנאמרו כאן, ואכן להפריד: יש הבדל מאוד גדול בין הסעות החינוך הרגיל להסעות החינוך המיוחד

מיכל מנקס:  היות ואנחנו מדברים על הסעות החינוך הרגיל, אני רוצה לקפוץ רגע עשרות שנים אחורה

מיכל מנקס:  לפי החוק, הרשות המקומית צריכה להסדיר הגעת תלמיד למוסד החינוך

מיכל מנקס:  בשום מקום בחוק לא כתוב שהרשות המקומית צריכה להסיע

מיכל מנקס:  אלא שמה שקרה עם התחבורה הציבורית – ולא יעלה על הדעת שילד בכיתה א' יעלה בבוקר על אוטובוס ויסע לבדו בתחבורה ציבורית – הוא שהתחיל נוהג של הסעות

מיכל מנקס:      כשאנחנו אומרים שמדינת ישראל החליטה להסיע - עם כל הכבוד, מדינת ישראל החליטה שהרשויות המקומיות יסיעו, משום שהן אלו שעושות את העבודה

מיכל מנקס:  והיא גם החליטה שהן ישתתפו במימון

מיכל מנקס:  אחוזי ההשתתפות הם בדרך כלל 40-60 או 50-50, אני מדברת על החינוך הרגיל

מיכל מנקס:  הסכומים המועברים, וציינת את זה הבוקר, אדוני היו"ר, הם כבר מזמן לא ריאליים

מיכל מנקס:  בבדיקה שעשינו של ההתייקרויות משנת 2011 ועד 2022 – מדובר בהתייקרות של כ-40 אחוז, כשהשיפוי, או הכסף שמועבר, לא השתנה מאז 2012

מיכל מנקס:  קודם כל, צריך לבדוק את זה

מיכל מנקס:      הדבר השני: האחוזים של מספר הילדים המוסעים הולכים וגדלים

מיכל מנקס:  אנחנו בבעיות של מחסור, גם בקווי הסעה, ברכבי הסעה

מיכל מנקס:  אני מזכירה למי מכם שבתקופת הקורונה היה כאן סביב השולחן בדיונים שנעשו, שדיברנו על פיצול כיתות, גם בחינוך המיוחד וגם בחינוך הרגיל, והבנו שלא יהיה אפשר להסיע את הילדים, משום שאין מספיק רכבים במדינת ישראל לדבר הזה

מיכל מנקס:  אז אנחנו צריכים להסתכל על הדברים בהרבה מאוד מישורים

מיכל מנקס:      קודם כל, סיפור התחבורה הציבורית: ילד בכיתה ה', ו' ובחטיבת הביניים בהחלט יכול לנסוע לבית הספר בקו אוטובוס, ואנחנו לא מצליחים לאפשר את זה

מיכל מנקס:  צריך לעשות דיון שלם ולבדוק מה קורה עם משרד התחבורה, עם קווי התחבורה הציבוריים

מיכל מנקס:  הדבר השני: מלוות

יוסף טייב: כשאת אומרת שלא מצליחים, מה הכוונה? בגלל שעות האוטובוסים, או מה?     

מיכל מנקס: תכף ראש העיר יתן פה דוגמאות לתשובות שהוא מקבל בנוגע לשכונות חדשות שהוא בונה ומבקש עבורן קווי תחבורה ציבוריים

מיכל מנקס:  אין דבר כזה, אין קווים חדשים

מיכל מנקס:  לא יכול להיות שמצד אחד מדינת ישראל מעודדת בנייה, משקיעה תקציבי פיתוח, בונה מוסדות חינוך – גם זה לא בטוח, נדבר על זה בדיון אחר – אבל גם לא מאפשרת לילדים והוריהם דרכי הגעה לאותם מוסדות חינוך, בין אם זה בשכונה ובין אם מחוצה לה

מיכל מנקס:      הזכרתי את נושא המלוות

מיכל מנקס:  על פי הנחיות משרד החינוך, לא נדרש מלווה בהסעות החינוך הרגיל

מיכל מנקס:  ברור לכולנו שגם המשרד יודע שלא נסיע, לא נוציא אוטובוס, עם ילדים בכיתה א'-ב', גם לא ו', ללא מלווה

מיכל מנקס:  אז ההוצאה כולה נופלת על הרשות המקומית, במאת האחוזים

מיכל מנקס:  ואנחנו מכניסים את היד עמוק לכיס גם בהיבט הזה

מיכל מנקס:      אני חושבת שצריך לעשות איזשהו בדק בית בנושאים שהעלית, שקשורים גם ברישום

מיכל מנקס:  מתוקף חוק, מנהל אגף החינוך ברשות המקומית הוא הרשם, הוא אחראי לשבץ את הילדים

מיכל מנקס:  ברור לכולם שבראש ובראשונה הוא חייב להיענות לדרישת הורה בזרם שההורה בחר

מיכל מנקס:  לאחר שבחר את הזרם, אם ניכנס לדברים שציינת כאן, במקרים היותר פרטניים, אני חושבת שגם בתוך הרשות, והיה והרשות עדיין מסרבת - - - אגב, להורים עומדת הזכות לערער בפני המחוז, והמחוז פונה גם למטה

מיכל מנקס:  הקשר שלי עם שמעון אבני ועם האגף שלו - עוד הרבה לפניו, גם כמנהלת אגף חינוך – היה מיידי

מיכל מנקס:  את הדברים הקטנים אפשר לפתור, ויש עוד - - - שמטפלת בזה

מיכל מנקס:  לעיתים אנחנו לא מגיעים לעמק השווה, ונפגשים בבתי המשפט על סוגייה כזו או אחרת

מיכל מנקס:  זה לא צריך לקרות, אבל מטבע הדברים, זה קורה

מיכל מנקס:      אני חושבת שאת סוגיית השיבוץ, אפרופו חב"ד, מה שקרה, אני חושבת שהיסטורית, הוא שחב"ד, שרצו לקבל תקציבים, נכנסו לזרם המוכר - עוד לא היה המחוז החרדי, שנוסד רק אחר כך, ולכן בחרו במה שהכי קרוב ונכון להם, הזרם הממלכתי-דתי

מיכל מנקס:  זה עניין טכני שאפשר לשנות, אני חושבת שאפשר לפעול

מיכל מנקס:  עד כאן, תודה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  חבר הכנסת סימון דוידסון, בבקשה

סימון דוידסון: אני רוצה לשאול אותך שאלה

סימון דוידסון:  בסוף זה עניין כספי – הרי הבור הזה הולך וגדל כל הזמן, איפה משרד החינוך בנושא של סגירת הבור, למשל במשך ארבע השנים האחרונות?     

מיכל מנקס: בעצם מגלגלים אותנו ממשרד למשרד

מיכל מנקס:  כשמרכז השלטון המקומי - חיים ביבס, שלום בן משה, לצורך העניין – פונים למשרד החינוך, המשרד אומר: "התקציב שלי להסעות הוא מוגדר, סגור, אני לא יכול יותר

מיכל מנקס:  אני מבין אתכם לגמרי, אבל לא יכול לתת יותר"

מיכל מנקס:  הולכים למשרד האוצר, והם מסבירים לנו שבכלל אין התייקרויות

מיכל מנקס:  מזל שעכשיו הדברים מתפרסמים ואנחנו לא צריכים להוכיח שאין לנו אחות

מיכל מנקס:  בקיצור, 70 מיליארד שקל, ואולי אף יותר, במשרד החינוך, לא מוצאים את הסכום להתייקרויות

מיכל מנקס:  מבחינתם – למה להם לקחת מסעיף תקציבי אחר ולתת לי, לרשות המקומית? אבל הרשויות בקריסה, אנחנו לא נוכל להמשיך ולהסיע ילדים

מיכל מנקס:  אני לא מדברת על החינוך הרגיל, אנחנו על סף קריסה גם בחינוך המיוחד, ואלה הילדים שראויים להכי טוב מבחינתנו

סימון דוידסון: אדוני היו"ר, גם בחינוך ה"רגיל" זה אבסורד

סימון דוידסון:  פשוט קיבלתי הרבה פניות ציבור בעיר שממנה אני בא, נתניה

סימון דוידסון:  עיר גדולה

סימון דוידסון:  בונים בית ספר, שמים שם כיתות מיוחדות במגמות מיוחדות, בתי ספר שהם מסומנים, לא משנה אם זה משהו מיוחד במחשבים, במחול או בכל דבר אחר

סימון דוידסון:  משקיעים בבנייה של הדברים האלה, ובהתחלה נותנים הסעות, בשנה הראשונה

סימון דוידסון:  בשנה השנייה מורידים קצת, כי מתחיל להיגמר הכסף, ובשנה השלישית פתאום אין כסף להסעות, ואז התלמידים לא יכולים להגיע מקצה לקצה, בית הספר שהשקיעו בו מאות מיליונים במשך השנים הופך להיות בית ספר ריק מתלמידים, המגמות המיוחדות האלו נסגרות

סימון דוידסון:  זה אבסורד, כי אתה משקיע כל כך הרבה כסף, ובסוף בכסף הקטן של ההסעות תלמידים לא יכולים להגיע, ובתי הספר ריקים מתלמידים

סימון דוידסון:  ואז בונים בית ספר נוסף בצד השני של העיר, שוב משקיעים עשרות מיליונים, וזה גלגל כזה

סימון דוידסון:  לכן, כשאנחנו מדברים על הסעות, זה נוגע לכל אחד, טלי, באמת

סימון דוידסון:  במיוחד - - -     

טלי גוטליב: זה מה שרציתי להגיד

טלי גוטליב:  כולנו פה חברי כנסת, זה בכלל לא משנה אם אנחנו שמאל או ימין

טלי גוטליב:  מה שמשנה זה שאנחנו מופקדים על טובת ילדי ישראל

טלי גוטליב:  כל מה שאני שומעת כשאני רואה אחר כך את הפרוטוקולים – זה נשמע לי כמו תירוצים

טלי גוטליב:  אני לא סובלת תירוצים

טלי גוטליב:  מורים לא סובלים תירוצים, ואני, בתור חברת כנסת, בטח ובטח שלא סובלת תירוצים

טלי גוטליב:  איש-איש ותפקידו ודרגתו פה, וכבודו במקומו מונח – אתם לא עושים לנו טובות, אתם עושים טובות לעם ישראל

טלי גוטליב:  זה תפקידכם, וצריך למצוא פתרון

טלי גוטליב:  כל אחד שמעביר ומגלגל את זה מאחד לשני לא עובד עליי

טלי גוטליב:  סליחה, אנחנו פה בשם העם

טלי גוטליב:  ואם אנחנו כאן בשם העם, אדוני היו"ר, וחבריי לוועדה – אני אומנם לא חברת ועדה, אבל אני פה כי סימון אמר לי שיש כאן דיון בעניין של ההסעות - - -     

סימון דוידסון: בואו נעשה הצבעה, מי בעד שטלי תהיה בוועדה?     

יוסף טייב: כולנו בעד

אבי מעוז: אני גם לא חבר

טלי גוטליב: אני רק רוצה להבהיר פה לנציגי המשרדים השונים בכלל: אתם לא עושים טובה

טלי גוטליב:  כמו שאני לא עושה טובה שאני מחוקקת, אני לא עושה טובה שבאתי לפה, זאת העבודה שלי, וככה אני אעשה

טלי גוטליב:  אני לא נותנת מחיאות כפיים סוערות מהר מדי, כי אני מצפה לשירות מקסימלי לילדי ישראל

טלי גוטליב:  ואני אומרת לכם שאם נדרוש פה, בשאילתא פשוטה, את התקצוב – אני אראה לכם שיש כסף, ועוד איך

טלי גוטליב:  ואני אומרת את זה בתור מי שיש לה ילדה בחינוך המיוחד שזקוקה להסעות, ובשם הורים לילדים בחינוך המיוחד שזקוקים להסעות, וכמות ההשפלות והביזיונות שאנחנו עוברים כמעט על בסיס שבועי – אין לזה גבולות

טלי גוטליב:  אז לא לעבוד עליי בבקשה, כי זה לא מעניין

טלי גוטליב:  יש פתרון לכל דבר

טלי גוטליב:      לכן אני אומרת, אדוני היו"ר, אנחנו ננסח שאלות, בעיקר לקראת הדיון של החינוך המיוחד

טלי גוטליב:  כי כששואלים את השאלה המדויקת ומקבלים את התשובה המדויקת, רואים שמאחורי סיסמאות לעוסות יש פער גדול בין מה שהמשרד אומר לנו למה שצריך לקרות בפועל

טלי גוטליב:  אני רק אומרת כאן, שיהיה ברור לאנשי המשרדים השונים ולנושאי המשרות השונות: אנחנו פה ועם ישראל מאחורינו

טלי גוטליב:  זה לא משנה מי, מה, מו – זה לא שם

טלי גוטליב:  הדבר היחיד שמעניין אותי זה מה טוב לעם שלי ומה טוב לילדי ישראל

טלי גוטליב:  תשובה מפה, תשובה משם ומי עשה ומה עשה ומה היה עד השנה הזאת ומה היה מהשנה הזאת – זה לא מעניין אותנו, אדוני היו"ר

טלי גוטליב:  עכשיו 2023, ובשנת 2023 צריך פתרון

טלי גוטליב:  ויהיה פתרון

טלי גוטליב:  ככה זה

סימון דוידסון: אז אני אשלים עכשיו את התשוקה הזו של טלי, ואגיד לה שעוד מעט מתחילים דיונים בחוק ההסדרים, והדיונים מאוד מעניינים, אבל בסוף יש את משרד האוצר, שם אנשים עומדים על הרגליים האחוריות ועוצרים כל מהלך

סימון דוידסון:  לכן, כדי לשנות דברים, כמו שאמרתי בעבר, צריך לעשות דיון המשך ועוד דיון ולהזמין את נציגי האוצר, ושנציגי האוצר יבינו שוועדת החינוך דורשת - - -     

יוסף טייב: יש פה מישהו מהאוצר, דרך אגב? לא, הם נמצאים בזום

יוסף טייב:  הם יעלו תכף

טלי גוטליב: חשוב לומר שדווקא בעניין הזה שר האוצר עשה כאן כברת דרך מאוד גדולה, בכל מה שקשור לחינוך, ובעיקר להעלאת שכרן של הסייעות, שזה חרות על דגלנו, של כל מי שמבין את הצורך וההכרח בהון אנושי ובהעלאת השכר של הסייעות, שמקלות על ילדינו את החיים, ובלעדיהן – אין

טלי גוטליב:  זה מה שחשוב לומר

טלי גוטליב:  לכן, יש לנו פה נפש חפצה ויש לנו אוזן קשובה מאוד אצל שר האוצר בעניין הזה

טלי גוטליב:  זה הכל

יוסף טייב: אני רק רוצה לומר לך, חברת הכנסת טלי גוטליב, שבתחילת הדיון רצינו פשוט להבין מה נמצא על סדר היום ואיך זה עובד

יוסף טייב:  עכשיו כשהבנו איך זה עובד, נשמע גם את ההורים, גם את הנהגת ההורים הארצית, גם את יו"ר ועדת חינוך בשלטון המקומי, ונתחיל להיכנס פה לדברים

יוסף טייב:  ותאמיני לי שבמסקנות יהיו דרישות

טלי גוטליב: בדיוק

טלי גוטליב:  אני תמיד בעד תשובות מלאות

אבי מעוז: כמה הבור ברשויות המקומיות? כמה הבור אצלכם?     

סימון דוידסון: שלום, אתם יודעים את המספרים?     

יוסף טייב: מיכל, מה הבור? מה הפער?     

שמעון אבני: אני יכול רגע - - -     

יוסף טייב: כן, בבקשה

שמעון אבני: כמה דברים

שמעון אבני:  קודם כל, החינוך המיוחד נמצא במשבר באופן כללי, וזה משליך חזק מאוד על ההסעות

שמעון אבני:  יש לנו בעיה גם עם המלוות, אני לא אציין כל בעיה שיש בהסעות של החינוך המיוחד, אבל יש לנו שם בעיות מאוד קשות, ואנחנו נשמח להביא - - -     

טלי גוטליב: אני אתן לכם את כל הדוגמאות האישיות, אני בעצמי נתבעת, יש נגדי תביעה, הנהג של הבת שלי, שאמר לי שהיא לא שווה את ה-200 אלף שקל שהמרצדס עלתה לו

טלי גוטליב:  זאת רק דוגמה קטנה ל"אל תביאני לא לידי ניסיון ולא לידי ביזיון"

טלי גוטליב:      אני רק אגיד משהו אחד על הסייעות של החינוך המיוחד, המלוות: ברגע שהן צריכות לבוא גם בבוקר וגם אחרי צהריים הן מקבלות סך הכל חמש שעות ליום

טלי גוטליב:  זאת אומרת, הן שורפות את כל היום

טלי גוטליב:  יוצאות מהבית בשש וחצי כדי לקחת את הילד להסעה לבית הספר בשבע וחצי, מבית הספר הן לוקחות אוטובוס, אחר כך הן נוסעות שוב לבית הספר ושוב מחזירות הביתה, ושוב אוטובוס

טלי גוטליב:  ועל כל זה משלמים להן חמש שעות

טלי גוטליב:  בוא תגיד לי, אתה היית רוצה לעבוד בזה, אדון טייב? גם אני לא

טלי גוטליב:  לכן אני אומרת שצריך לחשוב פה על פתרון הרבה יותר גדול, צריך לחשוב על שכר גלובלי, או שזה ייחשב 85 אחוז משרה - - -     

שמעון אבני: אז אנחנו, בתור אלה שחיים את התחום הזה ביומיום, יודעים להביא את הבעיות

שמעון אבני:  אנחנו נשמח להציף את הכל כמו שזה

שמעון אבני:  אני אומר את זה כאן: היה לנו בתשפ"ג, שנת הלימודים הנוכחית, משבר ענק בנושא ההסעות, ואני צופה שבתשפ"ד המשבר הזה יחריף ויהיה קשה יותר, ואנחנו נפתח שנה עם הרבה מאוד ילדים בבית

טלי גוטליב: לא, אין חיה כזאת, לא קורה! לא רוצה לשמוע, לא קורה! תבטלו את טקס יום העצמאות בכל עיר - - - אבל אתם לא מבינים, יש מספיק ילדים מוגבלים, אני לא יכולה לשמוע, זה דבר שאסור להשמיע

שמעון אבני: עובדתית, זה קרה, חברת הכנסת גוטליב

טלי גוטליב: נכון, זה קרה

טלי גוטליב:  איזה תירוץ יש לזה ששאשא-ביטון גרמה לכך שהחינוך המיוחד ייגמר בשלוש ועשרה? איפה זה נשמע?     

יוסף טייב: חברת הכנסת גוטליב, אנחנו פה בשביל לתקן להבא

יוסף טייב:  שמעון, בבקשה

טלי גוטליב: במשמרת שלנו, אדוני היו"ר, לא יקרה שיש מסגרת חינוך מיוחד שלא נפתחת

טלי גוטליב:  לא קורה, לא יקרה

יוסף טייב: מסכים איתך

יוסף טייב:  אנחנו משדרים על אותו ערוץ

יוסף טייב:  עכשיו, בואי ניתן לשמעון להמשיך

שמעון אבני: כולנו רוצים את אותו דבר, ואנחנו נביא כל נתון שאתם רוצים ונעזור - - -     

אבי מעוז: לא קיבלתי תשובה, כמה הבור?     

טלי גוטליב: בתור מי שיודעת לחקור חקירות נגדיות שיורדות לפרטי פרטים, אני מוכנה לעשות לכם את רשימת השאלות שעליהן תצטרכו לתת תשובות

יוסף טייב: חברת הכנסת גוטליב, תתני לו לסיים את דבריו

טלי גוטליב: הכל מהלב, כמובן

טלי גוטליב:  לא משום מקום אחר

שמעון אבני: גם אנחנו מהלב

שמעון אבני:  חברת הכנסת גוטליב, תאמיני לי, אני עולה על הסעות, מדבר עם הורים, נפגש עם מלווים ונהגים

שמעון אבני:  אנחנו יכולים להביא לכם את הדברים המדויקים, לדייק את זה, כדי לפתור באמת את המשבר הקיים

שמעון אבני:  תראו, בנושא התקציב: יש החלטת ממשלה שמדברת על אי מתן התייקרויות בנושאים שהם לא שכר

שמעון אבני:  לצערי, ב-11 השנים האחרונות לא ניתנו התייקרויות

שלום בן משה: זאת החלטה שרירותית שהיא חלק מהבעיה

שמעון אבני: זו החלטה שמתחדשת כל שנה

שמעון אבני:  האוצר מחדש כל שנה את החלטת הממשלה הזאת, הממשלה מחדשת את החלטת הממשלה, ומגיע אלינו שאי אפשר לתת התייקרויות

שמעון אבני:  מבדיקה שעשינו, אני מעריך שאנחנו מדברים על תוספת תקציבית של משהו כמו 800 מיליון שקל, על השני מיליארד

שמעון אבני:  תוספת של לפחות 800 מיליון שקל

יוסף טייב: למשרד או לרשויות?     

שמעון אבני: למשרד

יוסף טייב: זאת אומרת, המשרד כבר נמצא בפער של 800 מיליון - - -     

שמעון אבני: לא, המשרד לא נמצא בשום פער, משום שהרשויות סופגות כל פער שישנו

שמעון אבני:  בסוף אין פער - - -     

אבי מעוז: זה על כל ההסעות?     

שמעון אבני: כן, אני מדבר על הכל כולל הכל, גם חינוך מיוחד

יוסף טייב: הווה אומר, במקום לתת 50 אחוז השתתפות אתה נותן 42 אחוז

שמעון אבני: כן, או 40

יוסף טייב: מיכל, חבר הכנסת מעוז לא קיבל את תשובתו לגבי מה הפער, מה הבור התקציבי שעומד במרכז השלטון המקומי, ברשויות

מיכל מנקס: אז עשינו חישוב

מיכל מנקס:  בעשר השנים האחרונות, כמו שאמר שמעון, מדובר בגרירה של 40 אחוזי התייקרויות

מיכל מנקס:  זה דבר ראשון

מיכל מנקס:  אם נכמת את זה לכסף – 2 מיליארד השקלים שהמשרד משקיע זה 40 אחוז מההוצאה הגלובלית

מיכל מנקס:  זאת אומרת: 60 אחוז נוספים על ה-2 מיליארד הם מה שאנחנו מוסיפים ב-matching

מיכל מנקס:  זה לא כולל את תוספת המלוות – אמרת נכון מאוד, מלווה צמודה לילד חמש שעות, זה מקסים, משרד החינוך משלם מתוכן שעתיים

מיכל מנקס:  הוא לא מכיר באותן שעות שהייה

מיכל מנקס:  ואם המלווה צריכה לנסוע מעיר רחוקה לעיר רחוקה וללוות את הילד – היא צריכה לחזור על חשבונה לעיר המקור, או שהיא צריכה להשחית את השעות ולבטל את זמנה

מיכל מנקס:  לא יעלה על הדעת שלא ישלמו, אז בוודאי שהרשויות מכניסות את היד לכיס ומשלמות מכיסן, אי אפשר לנצל עובדים כך

מיכל מנקס:  לא נראה לי ש-800 מיליון בכלל מכסים את הפערים שבין ההוצאה לפועל לאחוזי ההשתתפות שאנחנו מקבלים

יוסף טייב: כמה כן - - -     

מיכל מנקס: אני לא אזרוק סתם מספרים

שלום בן משה: לפחות 2 מיליארד שלנו, של הרשויות המקומיות

יוסף טייב: הבנתי

אבי מעוז: אם 2 מיליארד זה 40 אחוז, אז 3 מיליארד זה ה-60 אחוז

טלי גוטליב: צריך לקבל תשובות ברמת רזולוציה של: כמה ילדים בכל עיר, לאיזה סוג של סייעות הם זכאים, מה סוג המוגבלות שלהם - - -     

יוסף טייב: כשנדון בנושא של החינוך המיוחד, טלי, תאמיני לי שהשאלות האלה יעלו ומשרד החינוך גם יגיע לפה עם תשובות

יוסף טייב:  בעזרת השם

יוסף טייב:  הנהגת ההורים הארצית, רויטל אבו דגה

טלי גוטליב: אני מתנצלת בפני כל החברים, אני יוצאת להצבעה בוועדת חוקה

טלי גוטליב:  אני ממש מתנצלת, זה חשוב לי כמו - - -     

אבי מעוז: לא, ביקשו שנשאיר אותך פה

יוסף טייב: קיבלתי מוועדת חוקה הוראה להשאיר אותך באולם

יוסף טייב:      כן, בבקשה, גבירתי

רויטל אבו דגה: בוקר טוב

רויטל אבו דגה:  רויטל אבו דגה, מנהלת לשכת הנהגת ההורים הארצית והנהגת ההורים של אלפי מנשה, מועצה מקומית – זה דיי מתאים לכל הדיון כאן

רויטל אבו דגה:  אנחנו רואים לנכון להנגיש את החינוך, על כל גווניו, לכל ילדי ישראל, וכן את הצורך במימון המדינה לשם כך

רויטל אבו דגה:  אני מציינת שזה כבר עלה פה גם בחינוך הרגיל

רויטל אבו דגה:  העלויות של ההסעות רחוקות שנות אור מהסבסוד שקיים

רויטל אבו דגה:  זה אומר שכרגע כל רשות באשר היא נקלעת לקשיים במימון ההסעות

רויטל אבו דגה:  הכסף הזה בעצם יוצא מתקציב החינוך של אותה רשות – דברים שרשות יכלה לעשות הרבה יותר לטובת התלמידים נזרקים לאוטובוס

רויטל אבו דגה:  אני לא ארחיב בנוגע לחינוך המיוחד, כן יש שם אינסוף דברים להסדיר, אבל אני מבינה שזה דיון אחר

רויטל אבו דגה:      לגבי כל נושא המחוננים, הייחודיים, גם האנתרופוסופי, הדמוקרטי – צריך לתת לילדים את המקום הנכון בשבילם

רויטל אבו דגה:  יש ילדים שלא מסתדרים בחינוך הסטנדרטי הממלכתי - עלה פה הנושא של חב"ד, ואני מוסיפה לזה את האנתרופוסופי, הדמוקרטי וכיוצא בזה

רויטל אבו דגה:  אלה ילדים שצריכים חינוך שהוא טיפה שונה, המוסדות האלה נולדו לא סתם, וחשוב מאוד שהמדינה תתחיל להכיר בכך, תתחיל לאפשר לרשויות לממן את זה, לתקצב את זה מתקציב המדינה ומתקציב הרשות

רויטל אבו דגה:  כרגע זה נשאר בגדר חינוך לעשירים – ילד שההורים שלו לא יכולים לממן את ההסעות האלה ייאלץ לוותר על זה

רויטל אבו דגה:      אני מוסיפה הערה שלא לגמרי קשורה להסעות: כרגע לאגרת תלמיד ברשות הקולטת אין שום מגבלה, הרשות הקולטת יכולה לגבות הון עתק

רויטל אבו דגה:  אם אני מסתכלת על אלפי מנשה, כדוגמה: אם אני צריכה להוציא את התיכוניסטים שלי החוצה – אין לי תיכון פה, ביישוב – זה יכול להתחיל ב-900 שקלים לתלמיד ויכול להסתיים ב-3000-4000

רויטל אבו דגה:  משהו שרשות לא יכולה לעמוד בו

רויטל אבו דגה:      עוד דבר שאנחנו רוצים להדגיש: התאמה של צרכי הילדים להסעות היא בהחלט מהרשות, אבל אני מדגישה שהסבסוד מהמדינה חייב להגיע בהתאם לכך

רויטל אבו דגה:      אני מוסיפה הערה שעלתה פה דווקא בהקשר אחר: הסוציואקונומי – מסתכלים על המעמד הסוציואקונומי של הרשויות ולפיו מחליטים על הסבסוד, והאם, וכמה, צריכים לתת לאותה רשות את הסבסוד

רויטל אבו דגה:  זה לא בהכרח נכון – יש לנו המון-המון רשויות מקומיות שהן בסוציו שמונה ומעלה, כלומר מקבלים הכי פחות סבסוד; ובפועל, המצב הכלכלי של אותה רשות הוא בעצם מחריד עד כדי גרעוני, עד כדי חשב מלווה

רויטל אבו דגה:  זה משהו שצריך לשים לב אליו, למצוא את הדרך לסבסד באופן אחר

רויטל אבו דגה:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  בגלל שלא קיבלנו תשובות לגבי איך זה עובד אצל הרשתות, אם תוכל להסביר לנו איך זה עובד ברשת

יהודה אליהו ישראלי: שמי יהודה ישראלי, אני אחראי הסעות במעיין החינוך התורני - כמו ששמעון אמר, הכללים שונים מהחינוך הרשמי

יהודה אליהו ישראלי:  אחד ממוסדות הרשת פוסל את השני בגלל קרבה, כמו שניים-שלושה קילומטר

יהודה אליהו ישראלי:  האבסורד הוא שילד שזכאי למוסד הקרוב ולומד במוסד המורחק – גם הוא נפסל, אף על פי שאין כללים לגבי איפה הוא צריך ללמוד: הוא זכאי בכל מצב, ובכל זאת הוא נפסל

יהודה אליהו ישראלי:  או שילד גר במושבים בבית שמש ונוסע לבית שמש, המרחק מצדיק, אין בית ספר ביישוב או בדרך ליישוב – המוסדות בתוך היישוב, בבית שמש, פוסלים את הילד בגלל מוסדות קרובים

יהודה אליהו ישראלי:  אין בזה שום היגיון

יוסף טייב: זאת אומרת שזה נוקשה אפילו יותר מאצלכם, שמעון

יוסף טייב:  ככה זה יוצא, נכון?     

שמעון אבני: כנראה

יהודה אליהו ישראלי: הוא לפעמים - - - כששואלים אותו הוא נותן חוות דעת חיובית

יוסף טייב: אני שם לב

יוסף טייב:  יש פה משהו שהוא לא הגיוני

יוסף טייב:  אני לא מבין, קודם כל, את הצורך בהגדרות שונות, בואו נתחיל מזה

יוסף טייב:  לדעתי המשרד היה צריך לקבוע הגדרות מאוד ברורות לכולם

יוסף טייב:  לא רואה הבדל, לא מבין למה במחוז החרדי או ברשתות צריך להיות נוקשים יותר משאר המקומות

יוסף טייב:  אם אתם, במשרד, תצליחו לקבל תשובה לשאלה הזאת, אנחנו נשמח לקבל אותה - - -     

יהודה אליהו ישראלי: לנו אין את התקציב של הרשות כדי להוסיף על התקציב של משרד החינוך כדי לבצע הסעות

יהודה אליהו ישראלי:  אז זה בא מכספי הורים, מתרומות, יש רשויות שכן משתתפות קצת

יוסף טייב: אתה מעלה פה נקודה מעניינת

יוסף טייב:  מכספי הורים ומה, מי מאשר את הגבייה של כספי ההורים האלה? כי זה לא מגיע אלינו לוועדה

מיכל מנקס: רק לומר: הרשתות והבעלויות מקבלות את התקציב ישירות לקופתן

מיכל מנקס:  זה לא שהרשות המקומית מקבלת כסף ומעבירה, זה קורה ישירות

מיכל מנקס:  מה הם הכללים ולמה הם שונים – אני לא יודעת

יוסף טייב: את זה אני מבין

יוסף טייב:  ואחרי זה הם צריכים לגבות את הפער מההורים, מה שלא קורה אצל הרשויות

יוסף טייב:  הרשות בעצם סופגת את הכל

שלום בן משה: כשהם עושים הבחנות פנימיות, מישהו צריך לממן את זה בסוף

שלום בן משה:  אז המשרד לא מממן, הרשות לא מממנת, הרשת עצמה היא עצמאית, ובצר לה, היא אומרת להורים וההורים מוציאים מהכיס

יוסף טייב: שלום, אני אשאל אותך שאלה, כי אני יודע שאתה אדם הגון

יוסף טייב:  גם אני הייתי סגן ראש רשות, ואני לא מצליח להבין - - - כסגן ראש רשות או כראש רשות אני צריך לתת מענה לכלל האוכלוסיה שנמצאת אצלי ברשות

יוסף טייב:  לצורך העניין, אם ברשות שלי יש לי כך וכך תלמידים שהוריהם החליטו לשלוח אותם לרשתות – האם זה פוטר אותי, כראש הרשות, מלבוא ולתת את המענה, את הפער הזה, שהייתי נותן אם זה היה בממ"ד, או בממ"ח, או בחמ"ד וכו'? זאת אומרת, למה עצם זה שזה נמצא ברשתות ושהרשת, לצורך העניין, מקבלת תקצוב ישירות ממשרד החינוך, פוטר אותי, כראש הרשות, מלבוא ולתת את הפער? למה זה נופל על ההורים?     

מיכל מנקס: אולי זאת הדוגמה לכך שהמדינה צריכה לממן את הכל

יוסף טייב: אני מסכים איתך

יוסף טייב:  אני שואל בשביל לחדד

שלום בן משה: אני אשיב לך

שלום בן משה:  קודם כל, מכיוון שהמשרד החליט שהוא מתקצב את הרשת בנפרד, זה לא מגיע לעירייה

שלום בן משה:  אז יש מקרים שבהם יש מקרה אנושי קשה, אני אומר לך באופן כללי, אני מדבר ברמה המערכתית: בסוף זה רובץ לפתחה של הרשות, וההורים הם תושבי העיר, והילדים הם ילדי העיר, ואין לנו כמעט יכולת להבחין בין ילד לילד – בסוף, הרשות מממנת מתקציבה

שלום בן משה:  בכל פעם שנציג משרד החינוך דיבר עליו בצורה מאוד רצינית

שמעון אבני: מנהל אגף הסעות

שלום בן משה: מנהל אגף הסעות

שלום בן משה:  הוא אמר ביושר: בסוף השנה הזאת היה משבר, המשבר הזה מגיע אלינו, ואנחנו לא יכולים לעמוד מול ההורים, ואנחנו מממנים

שלום בן משה:  זה תמיד יהיה על חשבון משהו אחר – אם תוסיף להסעות תקח מהרווחה, מהתרבות, מהחינוך עצמו, כי החינוך עצמו יעביר כסף

שלום בן משה:  במקום שיהיה ליוזמות חינוכיות, לתגבורי בגרות – הוא ייאלץ להעביר כסף לזה

שלום בן משה:  כי בסוף צריך להימצא פתרון

שלום בן משה:      מה שאמר חבר הכנסת הנכבד קינלי – הוא הטיב לתאר את העניין

שלום בן משה:  יש במשרד החינוך הגדרה מאוד ברורה, ויש הבחנה בין ממלכתי, ממלכתי-דתי

שלום בן משה:  יש בממלכתי-דתי כללים שהוא קבע, הוא בעצמו לא רוצה שתהיה הבחנה

שלום בן משה:  הוא אומר שאם אתה בית ספר שרוצה שהילדים אצלך יהיו יחד בחצר אבל ילמדו לחוד – ברגע שהחלטת, זה מחייב

שלום בן משה:  אם אתה רוצה שהם יהיו ביחד וילמדו ביחד – גם זאת החלטה שלך, אבל אל תלין אחר כך, כשהילד שלך נמצא כאן, ותגיד "הוא יהיה פה, אבל אני מבקש שתסיעו אותו לשם"

שלום בן משה:  לכן, לדעתי, ההגדרות היום דיי נותנות מענה לכלל הצרכים

שלום בן משה:      אם ניכנס לרזולוציה יותר נמוכה: זה יעודד אחר כך הקמה של בתי ספר פרטיים

שלום בן משה:  ואף אחד מאיתנו לא רוצה שהחינוך הממלכתי, או אחר, ייפגע בסוף

שלום בן משה:  כי הורים שיש להם יכולת ואמצעים רוצים חינוך ספציפי

שלום בן משה:  הרשות יכולה להשתדל לעשות, למשל, אנחנו נתנו פתרון לחינוך האנתרופוסופי ואמרנו שיש בית ספר מסוים, והוא יהיה ברוח של אנתרופוסופי

שלום בן משה:  ופתרנו את העניין – תלמידים נמצאים שם, או גני ילדים, וזה ברוח של אנתרופוסופי

שלום בן משה:  על החינוך המיוחד נדבר בנפרד, מכיוון שזו בעיה לא פשוטה

שלום בן משה:      תקציב משרד החינוך היום הוא התקציב הגדול ביותר במדינה, וטוב שכך

שלום בן משה:  הוא כבר עבר את תקציב מערכת הבטחון בלמעלה מ-10 מיליארד

שלום בן משה:  והוא צריך להביא פתרון גם לנושא ההסעות

שלום בן משה:  אנחנו במלכוד: אצלנו בעיר, שגדלה בצורה דרמטית, יש לי אלפים של ילדים קטנים, בגני ילדים עד בית ספר יסודי

שלום בן משה:  עכשיו צריך להסיע אותם

שלום בן משה:  לפני שסיימתי להקים את בית הספר, ההרשאה שקיבלתי הייתה מאוחרת, אפילו ביקשתי ממשרד החינוך, מהחשב, שיאפשר לי לתת התחייבות שלנו, של הרשות

שלום בן משה:  עד לפני שנתיים, אם נתתי קיבלתי החזר, ולפני שנתיים החשב אמר שכל מי שיעשה את זה בלי – לא יקבל החזר

שלום בן משה:  עכשיו, הילדים צריכים להיות מוסעים

שלום בן משה:  גמרו גן ילדים, צריכים ללכת לבית ספר יסודי – אין מקום

שלום בן משה:  כמו שאמרה מיכל, אי אפשר להסיע באוטובוס ילדים בכיתה א' וב', ואפילו ג', בלי מלווה

שלום בן משה:  אז אני מסיע אותם עכשיו

שלום בן משה:      דבר נוסף, יש הגדרה של השתתפות בהסעות, בתחבורה ציבורית - - -     

יוסף טייב: ועל פרק הזמן הזה שאתה מסיע אתה לא מקבל החזר ממשרד החינוך?     

שלום בן משה: לא מקבל

שלום בן משה:  כי אני לא זכאי

שלום בן משה:      יש גם הגדרה של השתתפות בתחבורה ציבורית, להורים

שלום בן משה:  אני חושב שהפעם האחרונה שרעננו אותה הייתה לפני אולי 20 שנה: שניים ושלושה קילומטר

שלום בן משה:  אם אתה נמצא במרחק של שלושה קילומטר – ויש ויכוח אם זה קילומטר אווירי, קילומטר בקווים וכד' – אני חושב שהגיע הזמן שמשרד החינוך יבחן מחדש את העניין

שלום בן משה:  הדוגמה שנתן חבר הכנסת מנתניה היא דוגמה טובה מאוד: אם אתה פותח בית ספר, יסודי או תיכון, ואתה קובע מגמות ומשקיע במגמות, ועכשיו הורה רוצה שהבן שלו יהיה במגמה כלשהי

שלום בן משה:  אני לא אאפשר לו ללכת, אתה רוצה? תסיע אתה את הילדים שלך

שלום בן משה:  משרד התחבורה לא מכיר בתחבורה ציבורית לילדים, הוא אומר "אני נותן תחבורה ציבורית, אל תסיעו ילדים"

שלום בן משה:  לכן גם בזה צריך לעשות סדר

שלום בן משה:      והשורה התחתונה: הגיע הזמן שהרשויות המקומיות יפסיקו לממן את הממשלה

שלום בן משה:  כמו שמשרד החינוך עשה מעשה יוצא מן הכלל בנושא הסייעות, הוא פתר בעיה מערכתית שנמשכת שנים

שלום בן משה:  בנושא ההסעות – צריך לתת לזה פתרון סופי ומוחלט, ולא לחשבן אותנו מ-2011

שלום בן משה:  מאז גם מחיר הדלק עלה, המסיעים משלמים כסף, והכסף לנהגים עולה – אבל אצלנו יש קיפאון מוחלט

יוסף טייב: תודה רבה, אדוני

יוסף טייב:  נמצא פה נציג של ההורים? מה שמך?     

שלום בער שמולביץ: שלום, קוראים לי שלום בער שמולביץ

שלום בער שמולביץ:  בוקר טוב לכולם, תודה רבה

שלום בער שמולביץ:  הנושא הזה הוא בעצם סיפור חיי, ולכן את החצי דקה הראשונה אני אקדיש לסיפור חיי

שלום בער שמולביץ:  נולדתי בבית שאן לזוג הורים שליחי הרבי לבית שאן, שהגיעו ב-1986, תשמ"ו

שלום בער שמולביץ:  מהיום הראשון אבא, עליו השלום, לקח אותנו כל יום לעפולה, משם הייתה הסעה למגדל העמק, לבית הספר היסודי

שלום בער שמולביץ:  מדבר איתכם על גיל ארבע-חמש, נכנסתי לכיתה א' קצת מוקדם

שלום בער שמולביץ:  זה מה שהיה לפני 30 שנה

שלום בער שמולביץ:  לפני תשע שנים אבא נפטר ממחלה בגיל צעיר, ואני החלפתי אותו בשליחות הרבי בבית שאן

שלום בער שמולביץ:  היום, חמישה מהילדים שלי נוסעים יחד עם עוד כמעט 30 ילדי בית שאן לנוף הגליל

שלום בער שמולביץ:  חלקם מסוגלים לשרוד איכשהו את מחירי ההסעה, שהם כמעט 1000 שקל לילד, אחרי עזרה מבית הספר נוף הגליל

שלום בער שמולביץ:  כמעט חצי מההורים החב"דיים בעיר לא יכולים לעמוד בתקציב הזה, ולכן הם נוסעים בתחבורה ציבורית, בדרכים מאוד קשות

שלום בער שמולביץ:  ברור שאין מה לדבר על מימון של מלווה בתוך ההסעה הזאת, אחרי הוצאה כזו על ההסעה

שלום בער שמולביץ:  יש לי ילד בכיתה א', היום הוא נסע מחופש, ועם כל ההתרגשות אני מקווה שהכל יעבור בשלום בהסעה, מקווה שזאת תהיה התרגשות חיובית

שלום בער שמולביץ:  בגלל שאין לנו אפשרות לממן מלווה, אתם יכולים להבין מה זה נסיעה של כמעט שעה, לפעמים יותר משעה, בפקקים – בית שאן-נוף הגליל וחזור - - -     

שלום בן משה: שעתיים, זה שעה לכל כיוון

שלום בער שמולביץ: שעה לכל כיוון, כן

שלום בער שמולביץ:  תודה

שלום בער שמולביץ:  גם אנחנו עברנו מול העירייה, מול משרד החינוך, המון דרכים והמון צעדים

שלום בער שמולביץ:  אני רוצה לברך כאן את ראש העיר שלנו, מר ז'קי לוי, ידיד יקר שלי, שניסה בכמה פעמים מול משרד התחבורה, ופנה אל המנכ"ל הקודם, ליצור לפחות קו תחבורה ציבורית

שלום בער שמולביץ:  והגיעה תשובה שלילית, אבל לפחות הוא עשה כמיטב יכולתו בנושא הזה

שלום בער שמולביץ:      אני חושב שכל מי שמכיר את חב"ד בארץ ובעולם מבין שכדי לייצר תופעה כזאת, שבה בכל נקודה בגלובוס יש כתובת לכל יהודי, אנשים שעוזבים הכל ונוסעים לכל פינה, בארץ ובעולם, בלי שום תשתית ותנאים – אני חושב שהמפעל שמייצר את הילדים האלה מצדיק את עצמו

שלום בער שמולביץ:  אני לא כל כך מבין במגדרים ובהגדרות החוקיות, לצערי

שלום בער שמולביץ:  אני חושב שיש כאן קהילה ענקית, מכובדת, אני מדבר בשם אלפי ילדים מכל הארץ שעושים את הנסיעה הזאת במימון עצמי שלהם

שלום בער שמולביץ:  הם לעולם לא ילמדו בתוך מוסדות, אני רב בית הספר של החמ"ד בבית שאן, ואני מעריך אותם מאוד, אני בן בית שם ואני מתגאה בזה

שלום בער שמולביץ:      אבל ילדי חב"ד גדלים על ערכים מאוד מיוחדים של החסידות, שאי אפשר לדרוש שמוסד של חמ"ד, וברוב המקרים גם לא של ממ"ח, יהיה ברוח

שלום בער שמולביץ:  יש בתי ספר של חב"ד בכמה נקודות בארץ, וילדי חב"ד ימשיכו לנסוע לשם, או שהם ייקרעו, כמו שקורה עכשיו, על חשבון ההורים

שלום בער שמולביץ:  אני לבד מגיע לכמעט 5000 שקל בחודש מכסף שאין לי, ויש בקהילה שלנו משפחות במצב כלכלי עוד יותר קשה משלי, והם חוסכים מהלחם והחלב שלהם כדי שילדיהם יגדלו במוסד שמחנך על הערכים האלה

שלום בער שמולביץ:  כל אחד פה, וילדיו, נעזרים ונהנים ממה שהפירות האלה מייצרים

שלום בער שמולביץ:  ואת זה מקבלים מינקות, באותם מוסדות חב"ד

שלום בער שמולביץ:      אני זוכר את הנטל של ההורים שלי, אני זוכר את הימים שאני נסעתי בתחבורה ציבורית בתור ילד בן חמש-שש, בחושך, אני זוכר את המחשבות, את הפחדים - מדובר בשנים של פיגועים – אני זוכר את מה שעברתי, אבל לא ויתרנו

שלום בער שמולביץ:  ואני שמח שההורים לא ויתרו, ונסעתי וחזרתי

שלום בער שמולביץ:  ואני מודה לשם על כך שהגיעו אנשים טובים שרוצים לדון על זה ולתת פתרון

שלום בער שמולביץ:      אני מדבר רק בשם חב"ד, אני מבין שיש עוד הרבה קהילות מכובדות מאוד שדורשות את המענה הזה, ובצדק

שלום בער שמולביץ:  בשביל זה יש כסף בתקציב המדינה, בשביל לעזור לכל תושב, לכל אזרח

שלום בער שמולביץ:  הלוואי שמכאן תצא הבשורה

שלום בער שמולביץ:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה, אדוני

יוסף טייב:  מנחם גולדין – נציבות שיווין זכויות לאנשים עם מוגבלויות

יוסף טייב:  למרות שכמו שאמרנו, הדיון הוא לא על זה

יוסף טייב:  אבל טרחת להגיע, אז בבקשה, אדוני

מנחם בגין: קודם כל, תודה רבה

מנחם בגין:  לכבוד הוא להגיע לכנסת ישראל

מנחם בגין:  בקצרה, בקשר לתלמידים: מוגבלות זה לא - - - יש חינוך מיוחד, יש שילוב, יש הרבה דברים לקראת הדיון

מנחם בגין:  שלוש נקודות

מנחם בגין:  הראשונה: הזכירו פה, וזה גם מופיע בחוק חינוך מיוחד עצמו, את נושא השיבוצים

מנחם בגין:  בחינוך המיוחד זה חשוב, כי לשיבוצים נלווית גם תקינה בין רשויות

מנחם בגין:  מה גם שהוועדות היום נגמרות לפעמים גם ביולי ובאוגוסט, אבל אני חושב שגם נושא השיבוץ הוא מאוד חשוב, במיוחד בין רשויות

מנחם בגין:  זה הנושא הראשון

מנחם בגין:      דבר שני: חשוב שכמו שזה נמצא בחוק חינוך מיוחד, אני מזכיר שגם בכנסת ישראל עמדו על הפרק תקנות הסעה בטיחותית, שאני מקווה שירקמו עור וגידים

מנחם בגין:  ואני גם אבקש – ואני יודע שיש את הנטייה החשובה הזאת – להפריד את החינוך המיוחד מהחינוך הרגיל, ולנהל דברים במקביל

מנחם בגין:  זה חשוב, זה יעיל

מנחם בגין:  אבל אם בסמיכות ותקציבים עסקינן, אז בואו נוודא שאחד לא גורע מהשני או לוקח מהשני בצורה כזאת או אחרת, ויש באמת חשיבה שהיא יותר כללית

מנחם בגין:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  היועצת המשפטית, עורכת הדין דקלה סיתי מאיר, מייצגת את איל"ן

יוסף טייב:  בבקשה

דקלה סיתי מאיר: שלום

דקלה סיתי מאיר:  תודה, אדוני, על זכות הדיבור

דקלה סיתי מאיר:  אני מייצגת היום אמא שחווה קושי גדול בנושא של הסעות בין רשויות, ומאוד חשוב לי להשמיע את הקול שלה

דקלה סיתי מאיר:  אני לא אזכיר את שמה, כמובן, בהתאם להנחיות הקודמות שלך

דקלה סיתי מאיר:      "הבן שלי לומד בישיבה מדהימה, מש"י, בירושלים

דקלה סיתי מאיר:  אנחנו מתגוררים ברשות אחרת" - אני בכוונה לא אומרת באיזו רשות

דקלה סיתי מאיר:  "בני הוא עם שיתוק מוחין ומתנייד על כיסא גלגלים, ואין לו פתרון לחינוך דתי בעיר שבה אנחנו מתגוררים

דקלה סיתי מאיר:  הבן שלי הפסיד, ועדיין מפסיד, פעילויות רבות בישיבה, עקב זה שהוא יוצא שלוש שעות לפני תום הלימודים

דקלה סיתי מאיר:  הוא נעדר כבר שנים משיקום, מחוגים והעשרה שניתנים בשעות אחר הצהריים

דקלה סיתי מאיר:  הוא לא לוקח חלק בתפילות מנחה וערבית במניין יחד עם בני כיתתו, וכילד דתי יש לזה חשיבות רבה

דקלה סיתי מאיר:  כאשר הכיתה יוצאת לטיול שמסתיים בשעות הערב, וכולם חוזרים בהסעות שלהם, הבן שלי הוא היחידי שנאלץ להישאר בבית

דקלה סיתי מאיר:  גם היום, במסיבת פורים – הוא לא השתתף

דקלה סיתי מאיר:  בני נאלץ לשלם הון אישי, ואני הון כספי, כדי לממן את ההסעות האקסטרה

דקלה סיתי מאיר:  מעולם לא קיבלתי סבסוד או עזרה כלשהי בהסעת האקסטרה

דקלה סיתי מאיר:  לפעמים, מטוב לבה, הישיבה מציעה סיוע, אך הסיוע הוגדל

דקלה סיתי מאיר:  מעבר לפירוט של הפעילויות שהבן שלי מפסיד, הוא צובר פערים חברתיים, מפסיד אינטרקציות חברתיות, ואינו משתקם בקצב שיכול היה

דקלה סיתי מאיר:  בגילו זה משמעותי ביותר

דקלה סיתי מאיר:  אין חלופות הולמות למסגרת חברתית, לימודית או דתית, כמו בישיבה בעיר שלי

דקלה סיתי מאיר:  הסבל הזה נמשך שנים רבות, אני ממש מבקשת את עזרתכם"

דקלה סיתי מאיר:      אדוני, יש מקרים שאי אפשר להפריד בין החינוך הרגיל למיוחד, וזאת הדוגמה המובהקת

דקלה סיתי מאיר:  יש פה נער דתי שלומד בישיבה, והוא לא זכאי להסעה חזור בסוף הלימודים, אלא רק עד שתיים וחצי

דקלה סיתי מאיר:  כשכל הישיבה שלו – 25 נערים אחרים – נשארים עד חמש, הוא נאלץ לנסוע בשתיים וחצי, כי הרשות המקומית אינה מוכנה לממן הסעה במיוחד בשבילו, כיוון שיש בישיבה סמוכה נערה דתייה אחרת, והם מאחדים את ההסעה כדי לחסוך את העלות

דקלה סיתי מאיר:      אז יש פה התחברות לכמה נושאים שעלו בוועדה, ואני גם מצטרפת למילים של מר גולדין, ומבקשת שהדיונים ייעשו בהלימה אחת, כי יש מצבים שאי אפשר להפריד בין החינוך המיוחד לחינוך הרגיל

דקלה סיתי מאיר:  תודה

יוסף טייב: אני מסכים בהחלט, דקלה

יוסף טייב:  אני רק אומר שהרשות המקומית, כמו שהוסבר, אינה חייבת לממן על פי חוק

יוסף טייב:  ואז, מטבע הדברים, כשיש לרשות המקומית פער כזה של 40 ו-60 אחוז, והרשות המקומית בסוף מנסה להיות יצירתית, ומצרפת חלק מהתלמידים, בטוב לבה, לחינוך המיוחד, כדי להוביל את הסיפור הזה – אין ספק שהנושא הוא מורכב, ולכן אנחנו מעלים את זה על סדר היום

יוסף טייב:  במקרה הספציפי הזה – ברור, מדובר בחינוך המיוחד, והייתי שמח שתשלחי לי את הפרטים המדויקים כדי שנוכל לבדוק את זה גם, מול משרד החינוך

יוסף טייב:  ואין לי ספק שהנושא יגיע לפתרון

יוסף טייב:  מנדי ריזל, בבקשה

מנחם ריזל: תודה, אדוני

מנחם ריזל:  גם אני, כמו הרב שמולביץ – אנחנו מייצגים פה את שלוחי חב"ד

מנחם ריזל:  אנחנו מדברים על סדר גודל של כ-2000 ילדים שלומדים בערים שונות, ביישובים שונים, במועצות אזוריות, וכל יום צריכים להגיע פיזית, לאלתר, או לשלוח מוניות, כדי לשלוח את הילדים שלנו למוסדות חינוך, כי אין לנו מוסדות חינוך

מנחם ריזל:  אני גר בשדרות, הילד שלי לומד בכיתה ח'

מנחם ריזל:  כבר שמונה שנים שאשתי, בעיקר, וגם אני, צריכים לנסוע כל בוקר וצהריים כדי לשים אותו ואת הילדים שנולדו אחר כך בבית הספר באשקלון

מנחם ריזל:  זה גוזל מאיתנו זמן, משאבים, כסף, מפריע לעבודה, מפריע לפעילות, ואין לנו - - -     

יוסף טייב: מנדל, אני רוצה לשאול אותך שאלה

יוסף טייב:  כי מה שאתה אומר עלה במשך כל היום

יוסף טייב:  אם לא יהיו הסעות, יש מצב שהילדים ילמדו בממ"ד רגיל בשדרות, לצורך העניין?     

מנחם ריזל: לא, אין סיכוי כזה

יוסף טייב: זאת אומרת, אם לא הסעות – הילדים יישארו בבית

מנחם ריזל: כן, לחלוטין

מנחם ריזל:  זו לא אופציה

מנחם ריזל:  מבלי לזלזל בממ"ד הרגיל, זה פשוט זרם אחר

מנחם ריזל:  חב"ד איכשהו הוכנסה - - -     

יוסף טייב: אני מבין, רק רציתי לחדד

מנחם ריזל: צריך לומר שבעבר משרד החינוך הכיר בבתי ספר חב"ד כבתי ספר על-אזוריים, עד שרונית תירוש ביטלה את זה, וזה גרם נזק להרבה מאוד אנשים

מנחם ריזל:  שלוחי חב"ד, כמו הרב שמולביץ בבית שאן, אני בשדרות, ועמיתיי שנמצאים בכל רחבי הארץ – כל המטרה שלנו היא קודש לעזור לאחרים

מנחם ריזל:  עכשיו פורים, אז משלוחי מנות לחיילים, קריאת מגילה לאסירים, וכל אזרח, כל תושב, שצריכים עזרה גשמית, רוחנית

מנחם ריזל:  ואנחנו יוצאים נפסדים מזה שהמדינה, שרונית תירוש, ביטלה אז את ההחלטה הזו

מנחם ריזל:  זה פשוט טרטור וכאב ראש, וסבל גם לילדים

מנחם ריזל:  טרטור ושיבוש של סדר היום לכולנו, להרבה מאוד הורים, שלא יכולים ולא ישלחו את הילדים שלהם לממ"ד רגיל

מנחם ריזל:  תודה

יוסף טייב: תודה רבה, אדוני

יוסף טייב:  נועה בן שאול, אקים ישראל

יוסף טייב:  בבקשה

נועה בן שאול: תודה

נועה בן שאול:  נכון, אני מייצגת את אקים

נועה בן שאול:  האמת ששלחתי נייר עמדה עם נקודות ספציפיות שקשורות לילדים עם מוגבלות שכלית - -     

יוסף טייב: עברתי עליו

נועה בן שאול: אבל קודם אני רוצה להדגיש ולחזק את דבריהם של חמי ודקלה

נועה בן שאול:  אני חושבת שצריך או לקיים דיון משותף על החינוך הרגיל והחינוך המיוחד, או אפילו להקדים את הדיון על החינוך המיוחד ולהסדיר את הבעיות בחינוך המיוחד

נועה בן שאול:  כי המשמעות של הבעיות בהסעות של החינוך המיוחד היא שהילדים לא מגיעים לבית ספר

נועה בן שאול:  בכלל

נועה בן שאול:  או שההורים לא יכולים לצאת לעבוד, כי הילדים לא יכולים לנסוע בתחבורה ציבורית

נועה בן שאול:  אין אופציה כזאת

נועה בן שאול:  זה לא קיים

נועה בן שאול:  אז אני חושבת שהנושא של תקנות הסעה בטיחותית הוא דבר שממש צריך להסדיר בהקדם, ולקבוע לו תקציב שיפתור את הבעיות הקשות שיש בחינוך המיוחד

נועה בן שאול:      אני מדברת גם על משך זמן הסעה: כיום ילדים עם מוגבלות שכלית נוסעים שעתיים ושעתיים וחצי לכל כיוון לבית הספר, בפריפריה

נועה בן שאול:  בגלל שאין בית ספר מתאים לרמת התפקוד שלהם, יש גם מקרים שבית הספר לא מתאים מבחינה דתית – הורים לילד עם מוגבלות שכלית רוצים לשלוח את הילד שלהם לבית ספר חרדי, אבל אין בית ספר כזה בסביבה, והילד נאלץ לנסוע שעתיים-שעתיים וחצי ויותר

מיכל מנקס: אז איך התקנות יקדמו את זה?     

שלום בן משה: איך התקנות יקדמו את זה?     

נועה בן שאול: למשל: שילוב תקן של ילדים בכיתת חינוך מיוחד בבית ספר רגיל - - -     

מיכל מנקס: אבל ההורים בחרו בבית ספר לחינוך מיוחד, וזו זכותם

מיכל מנקס:  אנחנו לא נוכל לפתור את כל בעיות העולם, חשבתי שמשהו יקרה בתקנות, אבל אני לא רואה שזה - - -     

נועה בן שאול: ברור, אבל צריך להסדיר את הבעיות הקיימות, אי אפשר להתעלם מזה

נועה בן שאול:      סוגייה שנייה, מאוד אקוטית, היא הנושא של הסעות בתום מסגרת המשך לילדים עם מוגבלות שכלית

נועה בן שאול:  ברמות התפקוד הנמוכות יש הסעה, אבל לילדים עם מוגבלות שכלית קלה וילדים עם מוגבלויות אחרות אין הסעה בסוף מסגרת ההמשך

נועה בן שאול:  והמשמעות היא, בעצם, שהם חוזרים הביתה בשתיים-שתיים וחצי, וההורים שלהם צריכים לוותר על עבודה, לחזור הביתה, לדאוג לילדים

נועה בן שאול:  כי אין דבר כזה בייביסיטר

נועה בן שאול:  הם לא יכולים להישאר לבד, לא משנה באיזה גיל

נועה בן שאול:      אלה נושאים בוערים, והיה לי מאוד חשוב לבוא ולדבר עליהם

סימון דוידסון: שלום, תקציבית, בכסף, על איזה סכום מדובר?     

שלום בן משה: קודם, כשיצאת, אמרנו שהפער הוא בערך 3 מיליארד

שלום בן משה:  זאת אומרת, אם האוצר משלים ב-2 מיליארד, כשזה 40-60, אז אנחנו זה 3 מיליארד

שלום בן משה:  במסגרת שביתת המחאה שעשינו, אחד הנושאים המרכזיים הוא הנושא של הסעות

שלום בן משה:  אז לשמחתי, משרד החינוך נתן לנו פתרון טוב בהחלט לנושא הסייעות, שזו בעיה חשובה מאוד, אבל בנושא ההסעות אנחנו עדיין נמצאים איתם בשיג ושיח

שלום בן משה:  אני מקווה שעד שיאשרו את התקציב יימצא פתרון, אבל הנושא כבד מאוד

שלום בן משה:      אדוני היו"ר, דוגמה אחת קטנה - הסעה של ילד מורכב, שלא יכול לנסוע בהסעה רגילה, צריך להסיע אותו ברכב נפרד

שלום בן משה:  הייתה לי דוגמה אחת של ילד שהיה צריך לנסוע לנתניה כי לא היה שום פתרון באזור

שלום בן משה:  פתח תקווה לא רוצה לקבל, לא היה לה מקום

שלום בן משה:  זה עולה בין 25 ל-30 אלף שקל לחודש לאחד, והוא לא יכול לנסוע עם מישהו אחר

שלום בן משה:  אלה מושגים כבדים מאוד

שלום בן משה:  ואם זה נופל על רשות שלא יכולה, היא פשוט תתמוטט

שלום בן משה:  אם מורידים לה את - - - אז מצבה בכלל טוב מאוד

שלום בן משה:      עוד דבר אחד, הערה שנאמרה כאן: המושג של סוציואקונומי עושה עוול גדול מאוד להרבה רשויות

שלום בן משה:  יש רשויות שהתושב שלהן גבוה סוציואקונומית, והם מתפארים בזה, אבל הרשות ענייה

שלום בן משה:  אין לה כסף

שלום בן משה:  כי אין לה אזורי תעשייה, ובסוף היא צריכה לקושש עצים כדי שיהיה לה להדליק את המדורה

שלום בן משה:  הסוציואקונומי זה תקלה גדולה מאוד, אין לה שום קשר למציאות של החיים

יוסף טייב: יכול להיות שבאמת צריך להגדיר את זה לפי ההכנסות של אותה רשות

סימון דוידסון: היה דיון אצל - - - ל-matching

סימון דוידסון:  זה עניין גדול מאוד

שלום בן משה: נכון

שלום בן משה:  צריך לקיים דיון במשרד הפנים, לשנות את השיטה הזו של המדידה

שלום בן משה:  היא עושה עוול גדול מאוד לרשויות

יוסף טייב: היום היא מתבססת על טבלת שטראוס, נכון?     

תמי סלע: יש דברים שנקבעו לפני יותר מעשור ולא עודכנו הרבה שנים

מיכל מנקס: לא, שטראוס זה המדד הבית-ספרי

מיכל מנקס:  האשכולות הסוציואקונומיים מתבססים על הכנסות תושבי הרשות

יוסף טייב: טוב, ברשותכם אני אתכנס לסיכום

יוסף טייב:  אלא אם יש פה מישהו שלא דיבר ורצה לדבר? שמעון, אתה רוצה לסכם משהו?     

סימון דוידסון: האוצר דיבר?     

יוסף טייב: האוצר לא דיברו, ואני אגיד לך את האמת – משום מה הם לא טרחו לשלוח לפה מישהו

יוסף טייב:  הוא נמצא בזום? אז כן, אני רוצה לשאול אותו

יוסף טייב:  יש לי איזו שאלה לאוצר

יוסף טייב:  טוב, ננסה להעלות את האוצר

יוסף טייב:      עד שהאוצר יבוא אני רק אגיד לחבר הכנסת סימון דוידסון: אני לא בא בטענות, ודאי לא לנציגים של משרד החינוך ולא לשמעון, שעושה עבודה נהדרת

יוסף טייב:  אבל ממה שצף פה בדיון, ודאי הסיפור הזה של החינוך המיוחד, קודם כל – כפי שאמרתי בתחילת דבריי, יהיה דיון נפרד, יסודי, ארוך, סביב כל הסיפור של החינוך המיוחד, אבל במיוחד סביב הסיפור של ההסעות

יוסף טייב:  אגב, כשאני מדבר על חינוך מיוחד, אני מדבר גם על ילדי השילוב, וילדים חולים

יוסף טייב:  בישיבת הצוות ביום שני דיברנו על הנושאים האלה, ויהיה רצף של דיונים, מרתון אמיתי, סביב הנושא הזה, כדי לבוא ולתת את הבשורה, כמה שיהיה אפשר, לקראת דיוני התקציב האינטנסיביים

יוסף טייב:      יחד עם זאת, אני רוצה לומר שזה נכון, אני יכול להבין את האמירה הזאת שמשרד החינוך והרשויות לא יכולים על כל החלטה של הורה, לשלוח לבית ספר כזה או אחר, קצת יותר חרדי, קצת פחות חרדי, ניואנס כזה או אחר

יוסף טייב:  אבל יחד עם זאת, אני חושב שהסיפור של חב"ד הוא קצת שונה

יוסף טייב:  כמו שאמר מנדי, בעבר חב"ד כן הוכר כבתי ספר על-אזוריים, ואני חושב שנעשה עוול בזה שהוציאו את חב"ד מהמסגרת הזאת

יוסף טייב:  לא מדובר באיזה משהו צדדי, איזושהי תופעה, איזה הורה שמחליט מהיום למחר שהוא רוצה משהו טיפה אחר, ובחמ"ד רוצה הגדרה טיפה אחרת

יוסף טייב:  חב"ד מוגדר בצורה מאוד ברורה זה שנים, ואני חושב שמעבר לתרומה שלהם לפסיפס הישראלי וגם ליהודי התפוצות וליהודים פה בישראל, החיבור שלהם וההובלה שלהם בחיבור לאהבת התורה, העם והארץ – אני חושב שהמינימום שלנו, ודאי כקואליציה הנוכחית, אבל גם כממשלה, כמדינה, הוא לבוא ולתת את האופציה לאותם אנשים שמגיעים, לצורך העניין, לבית שאן, לנוף הגליל, או לשדרות, מתוך שליחות, וצריכים שהילדים שלהם יקבלו את החינוך שהם רוצים

יוסף טייב:  ושוב, לא מדובר בתלמיד או שניים, מדובר באלפי תלמידים, ולא ייתכן שהדבר הזה ירד מסדר היום

שלום בן משה: תרומתם לקהילות היא עצומה

יוסף טייב: נכון

יוסף טייב:  ואני חושב שכולנו מסכימים על זה

יוסף טייב:  של האוצר נמצא או לא? הייתי רוצה לקבל את ההתייחסות של האוצר

יוסף טייב:  נתקע לו המחשב? זה קורה

יוסף טייב:  אני שוב קורא למשרדי הממשלה: כשיש הפגנות בחוץ ויש קושי להגיע אז אני מבין, אבל אם מרכז השלטון המקומי עושה את המאמצים הרבים כדי להגיע לוועדה – ואנחנו כוועדה מתעקשים ומבקשים שלא יעלו בזום – אז אני חושב שראוי שלפחות משרדי הממשלה יגיעו לוועדה ויהיו נוכחים

יוסף טייב:      אני אכנס לסיכום

יוסף טייב:  אני רוצה לומר, קודם כל, שהוועדה מודה לכל מי שהשתתף, לכל מי שטרח והגיע

יוסף טייב:  הוועדה מציינת שזכות כל הורה לבחור עבור ילדיו בית ספר בזרם החינוכי בו הם מעוניינים

יוסף טייב:  יחד עם זאת, הוועדה ממליצה להכיר בבתי ספר של חב"ד כבתי ספר על-אזוריים כמו שהם היו בעבר

יוסף טייב:  הוועדה ממליצה למשרד החינוך ולרשויות המקומיות למצוא דרכים לממן הסעה לתלמידים לבתי הספר בהם הם בחרו – במסגרת התקציב, כמובן

יוסף טייב:      אני כן מבקש ממשרד החינוך לבוא ולשקול מחדש איך אנחנו מביאים לרשות המקומית את התוספת של ההתייקרות, לקראת דיוני התקציב

יוסף טייב:  לא ייתכן שהרשות המקומית תספוג עלות כזאת

יוסף טייב:  כי בסוף, מי שסופג זה לא הרשות המקומית וזה לא ראש העיר – מי שסופג זה אותו ילד, אותו תלמיד, ובמקרה הגרוע ביותר, גם אותו הורה, שמשום מה גובים ממנו

יוסף טייב:  ואני רוצה לציין פה שהגבייה התוספתית הזאת מההורים לא מגיעה לאישור הוועדה, ואני חושב שגם לגבי זה צריכים לראות איך אנחנו מביאים את זה בסוף לוועדה

תמי סלע: ההתייקרויות, זאת החלטה של האוצר, שרק על השכר מביאים בחשבון התייקרויות - - -     

יוסף טייב: אני מבין, וזו השאלה שרציתי לשאול את האוצר

יוסף טייב:  אבל אני אשים את זה במסקנות עכשיו, והאוצר יצטרך להביא לפה תשובות

יוסף טייב:      הוועדה מביעה את תמיהתה על כך שבגלל שבתי ספר של חב"ד מוגדרים כממ"ד התלמידים לא יקבלו מימון הסעות

יוסף טייב:  על זה דיברתי בתחילת דבריי

יוסף טייב:      הוועדה מציעה לקיים דיון בין הרשויות המקומיות למשרד התחבורה, בשביל תחבורה ציבורית וכדי להבטיח קווי תחבורה בין שכונות המגורים לבין בתי הספר

יוסף טייב:  אני חושב שמשרד החינוך, משרד התחבורה והרשות המקומית, ואני מוכן להוביל את המהלך, צריכים לשבת סביב הנושא הזה ולמצוא פתרון

יוסף טייב:  אגב, משרד החינוך, יכול להיות שגם תחסכו פה הרבה כסף – אם תצליחו לשכנע את משרד התחבורה לבוא ולהוביל קווים פנימיים, יכול להיות שזה באמת יחסוך גם לרשות המקומית וגם למשרד החינוך, ונוכל לתת מהכסף הזה גם לחינוך המיוחד, גם לבתי ספר כמו חב"ד, ולשאר בתי הספר

יוסף טייב:      אני רוצה לומר שאני מביע תמיהה לגבי זה שמקשיחים עמדות מול הרשתות

יוסף טייב:  אני חושב שהיה צריך להיות ברור למשרד החינוך שאותם קריטריונים שיש לממ"ד, לממ"ח, למוכש"ר, לערבי, לצורך העניין, שנמצא אצל שמעון – אותן הגדרות צריכות להיות לרשתות, ולא ייתכן שאני אפסול בית ספר כזה או אחר כי יש בית ספר באותו מקום, או קרוב יותר, ואותו תלמיד מגיע לבית ספר אחר ברשת

יוסף טייב:  לכן אני מבקש גם ממשרד החינוך לחשוב מחדש על הקריטריונים האלה, לא ייתכן שבגלל שזה רשת אנחנו נעשה את הקריטריונים יותר קשיחים

יוסף טייב:      אני רוצה לסיים ולומר: זה שהדיון על ההסעות באופן כללי היה לפני החינוך המיוחד זה לא בגלל שאנחנו מזלזלים בחינוך המיוחד, להפך - ביקשתי מהצוות לבוא ולקחת שבוע של מרתון שבו אנחנו נדון בחינוך המיוחד

יוסף טייב:  וזה יקרה לפני הדיונים על התקציב, כדי שבסופו של דבר יהיו לזה השלכות אמיתיות

יוסף טייב:      אני רק רוצה לומר שהייתי רוצה לקבל תשובות ממשרד החינוך על הסיפור של ההכרה בבתי ספר של חב"ד כעל-אזוריים, משלושה שבועות מהיום, כדי שנוכל להתארגן לקראת דיוני התקציב ולקראת השנה החדשה, לראות גם מול השלטון המקומי איך אנחנו מתארגנים סביב הנושא הזה של בתי ספר על-אזוריים של חב"ד

יוסף טייב:      תודה רבה, אני נועל את הדיון