ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 21, 2023-02-28 00:00

יוסף טייב: צוהריים טובים

יוסף טייב:  אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בנושא צרכים ומענים לבני נוער וצעירים במערכת החינוך החרדית, במסגרת הוועידה הרביעית של נוער בסיכון

יוסף טייב:  אני רוצה לומר, כיו"ר ועדת החינוך, אני שמח שאנחנו מצליחים לכנס את הוועדה

יוסף טייב:  כאן המקום להודות לצוות הוועדה

יוסף טייב:  הנושא הוא פרוצדורלי לא פשוט, מאחר ונדרש אישור יו"ר הכנסת

יוסף טייב:  אני שמח שהוא נענה לבקשתנו ואנחנו מודים לו על כך

יוסף טייב:      כיו"ר ועדת החינוך בכנסת, אני מתכוון לטפל בנושא החשוב הזה של נוער בסיכון, בוודאי בציבור הישראלי כולו, אבל בדיון זה נתעסק בבני נוער מהציבור החרדי

יוסף טייב:  אני חושב שאנחנו חייבים לדרוש מכל הגופים הרלוונטיים לתת מענה ולהקצות משאבים לפרויקטים ארגוניים שעוסקים במלאכה הקדושה הזו

יוסף טייב:      אני בא מהחינוך הבלתי פורמלי

יוסף טייב:  עסקתי בנושא הזה והוא קרוב לליבי, ואמרתי את זה בנאום כניסתי כיו"ר ועדת החינוך בכנסת

יוסף טייב:  אנחנו נשים את מלוא הכוח סביב הנושא הזה כדי למנוע את אותה הנשירה, וכדי לדאוג למענה אמיתי של האוכלוסייה הזו ושל תלמידינו

יוסף טייב:  הנוער שנושר שולח לנו נורת אזהרה, כנציגים, כמורים, כהורים, כתומכים, כחברים, שבעצם – הוא זקוק לעזרה, ומה שאנחנו צריכים זה לתת לו גלגל הצלה; כל אחד בשיטות שלו ועם האפשרויות שיש לו

יוסף טייב:  אנחנו מצילים אותו רוחנית וגם גשמית

יוסף טייב:      הנוער הזה הוא דור העתיד של מדינת ישראל, והאוצר הגלום בלב כל נער הוא נדבך חשוב לעתיד העם שלנו

יוסף טייב:  כולי תקווה שיצליח השם דרכינו, ושנצליח לפעול במלוא הכוח והמשאבים

יוסף טייב:  בסוף, כל המציל נפש אחת מישראל – כאילו קיים עולם מלא

יוסף טייב:  זה תפקידנו, ודאי כמחנכים, כאנשי ציבור, כראשי עמותות ועוד

יוסף טייב:       לקראת הדיון ביקשתי ממחלקת המחקר של הכנסת לערוך איזה שהוא מחקר קצר, אבל שייגע בנקודות

יוסף טייב:  בעקבות המחקר אנחנו שמים לב שיש איזה שהוא מסך עשן, ושלא לגמרי הגענו לנקודה של מהי הסיבה לנשירה, אך אנחנו רואים את האחוזים, את שכבות הגיל

יוסף טייב:  עבודה יסודית נעשתה, וזה המקום להודות ליובל, לאסף ולכל הצוות, וליועצים המשפטיים של הוועדה, צחי ותמי

יוסף טייב:      אסף, בקצרה

אסף וינינגר: תודה רבה, כבוד היו"ר

אסף וינינגר:  שמי אסף, מרכז המחקר והמידע של הכנסת

אסף וינינגר:  לבקשתך, אציג כאן כמה נתונים בנושא של נשירת תלמידים חרדים מהלימודים

אסף וינינגר:  כל הנתונים שאציג, המקור שלהם הוא הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה

אסף וינינגר:  חלק מהנתונים הם נתונים זמינים, מהשנתון הסטטיסטי, וחלק הם נתונים שהופקו במיוחד עבורנו, ובמיוחד עבור הדיון הזה

אסף וינינגר:      כמה מושגים מרכזיים בתחום של נשירת תלמידים: קודם כל, יש לנו את מושג הנשירה הגלויה, או הנשירה השנתית: מי שהיו רשומים כלומדים בבית הספר בשנה מסוימת, אבל בשנה העוקבת כבר לא רשומים למוסד חינוכי

אסף וינינגר:  זוהי הדרך המקובלת למדוד נשירה במערכת החינוך; הן משרד החינוך משתמש בשיטה הזו והן הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה

אסף וינינגר:  מושג נוסף הוא שיעור הלמידה: מספר הילדים הלומדים במסגרת לימוד ידועה, מתוך מספר ילדים בקבוצת גיל רלוונטית

אסף וינינגר:  מהנתון ההופכי אפשר להסיק את שיעור אי-הלמידה ולקבל מושג על היקף הנשירה המצטברת: המדידה של הנשירה הגלויה היא שנתית, אבל משיעור אי-הלמידה אפשר לקבל מושג מסוים על נשירה מצטברת, שהיא מספר התלמידים שלא נמצאים במערכת החינוך

אסף וינינגר:  מושג נוסף הוא נשירה סמויה: היעדרות תכופה ממערכת החינוך, או נוכחות פסיבית, מבלי שמתקיים תהליך של למידה משמעותית, או מה שמכונה: "תופעת הנוכח-נפקד"

אסף וינינגר:  לגבי הנשירה הזו אנחנו לא נציג נתונים

אסף וינינגר:      אין מדד רשמי כיום שמודד את הנשירה, או מדד אחר שהוא מספיק מדויק

אסף וינינגר:  משרד החינוך אמור לפתח מדד כזה, אבל עד כמה שידוע לנו בשלב הזה – זה עדיין לא קרה

אסף וינינגר:  רוב הנשירה מתמקדת בשלב החינוך העל-יסודי, ולכן כל הנתונים שאציג מכאן ועד הסוף יתמקדו בשלב החינוך הזה

אסף וינינגר:      (הצגת מצגת)     כאן אנחנו רואים את שיעור הנשירה השנתית בתלמידי כיתות ז'-י"ב

אסף וינינגר:  מה שאפשר לראות כאן בצורה מאוד בולטת בקו האפור הוא שהחינוך החרדי בולט מעל כולם

אסף וינינגר:  המגמה היא לא עקבית בין השנים, גם בחינוך החרדי וגם בסוגי חינוך אחרים

אסף וינינגר:  בשנים האחרונות יש איזו שהיא ירידה בשיעור הנשירה, ומה שצריך לקחת בחשבון הוא שבשנתיים האחרונות מדובר בשנות קורונה

אסף וינינגר:  אנחנו יודעים שבשנים האלה לא התקיימו לימודים באופן סדיר, וזה גם יכול היה להשפיע על הרישום המדויק של הנשירה

אסף וינינגר:      כאן אנחנו יכולים לראות את אותו הנתון של החינוך החרדי בשנה האחרונה, אבל בחלוקה לפי מגדר

אסף וינינגר:  אפשר לראות כאן שעיקר הנשירה מתמקדת בבנים חרדים, שאצלם שיעור הנשירה גבוה משמעותית משיעור הנשירה בקרב הבנות: 3

אסף וינינגר: 6% לעומת 1

אסף וינינגר: 4%

אסף וינינגר:       בנתונים הקודמים ראינו שיעורי נשירה של שנת לימודים אחת בלבד

אסף וינינגר:  אנחנו רצינו לקבל איזה שהוא מושג על הנשירה המצטברת

אסף וינינגר:  כמו שאמרתי, למשרד החינוך יש נתון כללי של שיעור למידה, אבל אנחנו רצינו משהו מעבר, בחלוקה לפי מגזר ופיקוח

אסף וינינגר:  פינינו להלמ"ס, שהפיק עבורנו נתונים על בני נוער שלא נמצאים במסגרת חינוכית ידועה, לפי הפיקוח שבו הם למדו בעבר

אסף וינינגר:  מה שחשוב להגיד, כשמדברים על תלמידים שלא נמצאים באף מסגרת ידועה, שמסגרת ידועה כוללת גם מוסדות תורניים שידועים למשרד החינוך, וגם בתי ספר מקצועיים

קריאה: מה עם מוסדות הפטור?     

אסף וינינגר: גם מוסדות הפטור נכללים, גם תרבותי-ייחודי, גם ישיבות גבוהות, אם הן ידועות למשרד החינוך, מבין התלמידים שהם בגילאים הרלוונטיים – גילאי 17

אסף וינינגר:      מה שאפשר לראות כאן זה שבשנת 2021 היו לנו למעלה מ-21,000 תלמידים בגילאי 13-17 שלא נמצאו באף מסגרת חינוכית ידועה בכל המגזרים, ומתוכם 28%, שהם למעלה מ-6,000 בני נוער, למדו בעבר בפיקוח חרדי

אסף וינינגר:  בנוסף, אנחנו יכולים לראות שעוד 21% מבני הנוער האלה לא נמצאו בעבר באף מסגרת חינוכית ידועה, ועוד כמחצית מבני הנוער האלה למדו בעבר במסגרות אחרות: בפיקוח ממלכתי, עברי, דתי או ערבי

אסף וינינגר:  אם אנחנו מדברים על החינוך החרדי, אנחנו מדברים על כ-6,000 בני נוער שלמדו בעבר בפיקוח חרדי ולא נמצאים היום, נכון לשנת 2021, באף מסגרת לימודים מוכרת

אסף וינינגר:      בגרף הזה, לקחנו את מספר התלמידים שלא נמצאים במסגרת מוכרת, לפי הפיקוח שבו הם למדו בעבר, ובדקנו כמה הם מהווים מתוך מספר התלמידים באותו פיקוח, כדי לקבל איזה שהוא מושג על שיעור הנשירה המצטברת

אסף וינינגר:  זה לא נתון מדויק, אבל זה נותן לנו איזה שהוא אומדן

אסף וינינגר:  מה שאנחנו רואים כאן זה שגם פה החינוך החרדי בולט מעל כולם, כמו שראינו בנתונים הנשירה השנתיים

אסף וינינגר:  השיעורים שאנחנו רואים כאן הם גבוהים יותר מנתוני הנשירה השנתיים

אסף וינינגר:  גם לגבי החינוך החרדי בשנתיים האחרונות יש ירידה בשיעורי הנשירה, אבל גם פה צריך לקחת בחשבון את השפעת הקורונה, ויכול להיות שבשנה- שנתיים הקרובות אנחנו נראה עלייה בנתון הזה של הנשירה

אסף וינינגר:      בחלוקה לפי פילוח נוסף של שכבת גיל, 13-15 ו- 16-17, אנחנו יכולים לראות שאם אנחנו מסתכלים רק על שכבת הגיל של 16-17, שיעור התלמידים שלא נמצאים באף מסגרת חינוכית ידועה ולמדו בעבר בפיקוח חרדי הוא אפילו גבוה יותר: 6%

אסף וינינגר:  אם היינו מסתכלים רק על שכבת הגיל האחרונה, 17, אפשר להניח שהיינו רואים אפילו נתון גבוה יותר

אסף וינינגר:      אני רוצה לעשות זום אין על קבוצת בני הנוער שלמדו בעבר בפיקוח חרדי ולא נמצאים היום באף מסגרת מוכרת, ולנתח אותה קצת יותר לעומק, כדי לראות מי הם התלמידים האלה

אסף וינינגר:  כאן אנחנו יכולים לראות את הכיתה האחרונה שבה הם למדו לפני שהם עזבו את הלימודים

אסף וינינגר:  באופן בולט וברור, ניתן לראות שעיקר העזיבה היא במהלך או בסוף כתה ח', במעבר מבית הספר היסודי לישיבות הקטנות

אסף וינינגר:  יחד עם זאת, אפשר לראות שהעזיבה מתרחשת גם בכיתות אחרות, ואפילו בכיתות הנמוכות, כיתות א'-ב'

אסף וינינגר:  << דובר >>      מה שחשוב לקחת פה בחשבון זה שהנתונים האלה לא כוללים אזרחים ששהו מחוץ לישראל במשך יותר משנה

אסף וינינגר:  כלומר, לא מדובר באנשים שעזבו את הארץ כשהילדים היו בכתה א', אלא מדובר בילדים שעזבו את הלימודים בכתה א' והם נמצאים וחיים כאן

יוסף טייב: יכול להיות שאותם התלמידים פשוט עברו למסגרות שלא מוכרות למשרד החינוך בשכבת גיל הזו?     

אסף וינינגר: זה אפשרי אבל אנחנו לא יודעים איפה הם נמצאים; אם הם עזבו למסגרות חינוך אחרות שאינן מוכרות או שהם נשרו לגמרי מהלימודים ולא נמצאים במסגרת חינוכית כלשהי

אסף וינינגר:  אין לנו נתונים על זה, זה איזה שהוא חור שחור מחוץ לרדאר

אסף וינינגר:  מעניין באמת לדעת איפה הילדים האלה נמצאים

אסף וינינגר:      אנחנו יכולים לראות כאן את ההתפלגות לפני מגדר של אותם בני נוער

אסף וינינגר:  אנחנו יכולים לראות שקבוצת הבנים היא דומיננטית יותר: 57% מאותם בני נוער, לעומת 43% שהן בנות

אסף וינינגר:  אנחנו יכולים לראות גם מה מקום המגורים של אותם בני נוער: באופן לא מפתיע, מדובר ברשויות שהן או חרדיות או רשויות שיש בהן ריכוז גבוה של אוכלוסייה חרדית

סימון דוידסון: כשאתה אומר שאין לך מושג איפה התלמידים – יש למישהו מושג? יש פה מישהו שיכול לתת נתונים? מה קורה עם אותו התלמיד שמסיים כתה ח'? איפה הוא בכתה ט'? זה לא ייתכן שיש כל כך הרבה תלמידים שהם לא בבתי ספר

אסף וינינגר: לי אין מושג, וככל הנראה גם למשרד החינוך אין מושג, לפחות לא בנתונים הרשמיים

סימון דוידסון: למישהו פה על השולחן יש נתונים לגבי הנושא הזה?     

יונתן רייס: יש הרבה ישיבות קטנות שהן לא מוכרות ב - - -, אני מכיר באופן אישי כאלה

סימון דוידסון: זאת אומרת, אין מצב שהילדים האלה מסתובבים ברחובות והם לא בבית ספר?      

קריאה: יש

יונתן רייס: את זה הקב"סים ידעו להגיד

יוסף טייב: אסף, בנתון האחרון שהבאת, 43% נשירה אצל הבנות ו-57% אצל הבנים – אצל הבנות אין לנו את אותה הבעיה שעכשיו צפה

יוסף טייב:  זאת אומרת, לכאורה, הנתון שם הוא ברזל

אסף וינינגר: נכון

אסף וינינגר:  כיוון שאין לנו מוסדות לא מוכרים, לכאורה

קריאה: יש פחות

אסף וינינגר: יש פחות

אסף וינינגר:  אני חוזר שוב לשקופית הזו

אסף וינינגר:  הפעם אני רוצה להתמקד בקבוצה של מי שמעולם לא למדו במסגרת חינוכית ידועה, ולנסות לנתח מי הם בני הנוער האלה

אסף וינינגר:  אנחנו רואים שמדובר בקבוצה של כ-4,500 בני נוער מכל המגזרים

אסף וינינגר:  71% מהם הם יהודים, וחלק גדול מקבוצת היהודים מתגוררים ברשויות חרדיות או ברשויות עם ריכוז גבוה של חרדים

אסף וינינגר:  זה אומר שאפשר להניח שחלק גדול מהקבוצה הזו לומדים במוסדות תורניים לא מוכרים

אסף וינינגר:  בזה סיימנו

אסף וינינגר:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  לפני שמשרד החינוך ידבר, סגן ראש עיריית ביתר, יהודה עוביידי, רצה להגיב

יהודה עוביידי: בנתון הזה של כיתות ח' אנחנו רואים שיש כ-1,392 בחורים שלא במסגרת

יהודה עוביידי:  בוא ניקח את ביתר עילית: אני יודע על שתי ישיבות קטנות שנפתחו בשנה שעברה

יהודה עוביידי:  בכל תהליכי הרישום ועד שהם מקבלים רישיונות – הילדים האלה נמצאים באוויר

יהודה עוביידי:  איך אני יודע את זה? כשאנחנו מקבלים מהקב"סים יום של איתור, אומר: כל הילדים האלה רשומים ואני יודע איפה הם לומדים, אבל משרד החינוך לא מכיר במקומות האלה

יהודה עוביידי:  עד שקולטים אותם, זה חלק מהנתון הגבוה הזה

יובל וורגן: כן

יובל וורגן:  אם כי קח בחשבון שלא הנתון של כיתה ח' ספציפית, אלא הנתון כולו של ה-21,000 הוא של גילאי 13-17

יובל וורגן:  אז לא הכירו בישיבה הקטנה כשהם היו בני 13? מתי שהוא היו צריכים להכיר בהם

יובל וורגן:  הם עדיין נמצאים בקבוצה הזו שהם לא בשום מסגרת

יהודה עוביידי: אין ספק שבאמת יש נשירה בקבוצה הזו, אבל כשאני רואה שזה גבוה מאוד - - -     

יוסף טייב: כשלקחתם את הנתונים, לקחתם ילד, לצורך העניין את מספר תעודת הזהות שלו של הלמ"ס, ועשיתם על כל הרצף? או שיכול להיות שבכיתה ט' הוא לא היה רשום ובכיתה י' הוא נרשם?     

אסף וינינגר: מסתכלים על הפעם האחרונה שבה הוא היה רשום

אסף וינינגר:  זה מה שבודקים

סימון דוידסון: מה שאתה אומר עכשיו, אם אתה אומר "פעם אחרונה", אז אם רואים את הקפיצה בכיתה ח'?     

אסף וינינגר: זו הייתה השנה האחרונה שבה, ברישומי משרד החינוך, הוא היה רשום במערכת החינוך, או במסגרת חינוכית ידועה כלשהי

סימון דוידסון: אוקיי, הבנתי

יוסף טייב: משרד החינוך, מי רוצה להתייחס?     

שי קלדרון: נעים מאוד, שי קלדרון, מנהל המחוז החרדי, צוהריים טובים

שי קלדרון:  ברשות היו"ר אני אתייחס לכמה נתונים כלליים במבט מאקרו, ולפני כן אני אתייחס לנתונים שהציגו החברים

שי קלדרון:      צריך לזכור שבמגזר החרדי יש מאפיינים ייחודיים מאוד בנושא של דיווחי התלמידים

שי קלדרון:  נושא אחד, והוא די משמעותי ובמספרים לא מבוטלים, כמו שהזכיר החבר מביתר, הוא שיש לא מעט מוסדות שלא מגישים בקשות לרישיון, ולכן הם אינם מוכרים, ותלמידיהם אינם מדווחים בפורטלים השונים של המשרד

שי קלדרון:  כמו כן, הוא שיש הרבה מוסדות שמתעכבים עם הליכי רישוי

שי קלדרון:  זה יכול לקחת לפעמים שבועות, חודשים ואפילו שנים, כשהם לא משלימים את כל מה שנדרש מהם, כמו אישורי בריאות, אישורי בטיחות וכד'

שי קלדרון:       הנתון השני שכדאי לקחת בחשבון הוא של תרבות דיווח, שלא תמיד נמצאת

שי קלדרון:  לעתים מדובר על מוסדות מאוד קטנים, לכן גם רואים את המעבר מבתי ספר יסודיים לתלמודי תורה, שבדרך כלל הם עם יותר תלמידים והרבה יותר ממוסדים

שי קלדרון:  כשזה מגיע לישיבות – אז הפזורה והחלוקה הופכת להיות הרבה יותר דיכוטומית ומוקטנת, ולעתים גם לא מוכרת, וזה גם משפיע על המספרים

שי קלדרון:      עבודת המחוז היא מאוד מקיפה: אנחנו עוסקים בכ-515,000 תלמידים במגזר החרדי

שי קלדרון:  זהו המחוז הגדול ביותר במדינת ישראל מבחינת מספר התלמידים, ואנחנו רואים את בעיית הנשירה הרבה קודם לצומת הזה שבין מסיימי ח' למעברים, בנתונים מחקריים מאוד מובהקים: ילדים עם לקויות וקשיי למידה שלא טופלו – אחוז הנשירה שלהם הוא גבוה יותר דרמטית מילדים רגילים

שי קלדרון:  לכן, ככל שהמענה לילד עם הצרכים המיוחדים יהיה יותר מיטבי, מדויק ומקצועי בגילאי הקדם-יסודי והיסודי, אנחנו נגלה שאחוז הנשירה ילך ויפחת, ואנחנו משקיעים בזה מאוד

יוסף טייב: שי, ברשותך, כשאתה אומר: "משקיעים" – מה הכוונה? זה אומר שאתה מפעיל באופן ישיר את משרד החינוך? תקציבים שאתה מחלק לעמותות? איך זה עובד?     

שי קלדרון: זה מאוד תלוי במעמד המשפטי של כל מוסד ומוסד

שי קלדרון:  לפעמים זה דרך בעלויות ולפעמים זה בהעברה ישירה של המשרד

שי קלדרון:  אנחנו בהחלט ב-"הידוק חגורות", מה שנקרא, למתן לילדים, באמצעות סלים אישיים, שעות שילוב או כיתות מקדמות שאנחנו פותחים באחוזים מאוד גבוהים, כדי לתת את המענה המיטבי בהתאם לחוק החינוך המיוחד, כבר בגילאים המוקדמים

שי קלדרון:       נושא שני שהמחוז שם עליו דגש רב מאוד הוא הידוק ממשקי שיתופי הפעולה בין המחוז לבין הרשויות המקומיות

שי קלדרון:  אחד המאפיינים של המחוז הוא שהוא מחוז ארצי

שי קלדרון:  אנחנו נמצאים בשיתוף פעולה עם כ-115 רשויות מקומיות

שי קלדרון:  זה אומר שאנחנו אמורים וצריכים להיות בקשר עם הרבה מאוד גורמים

שי קלדרון:  תוסיפו לזה את הנתון הדרמטי שאנחנו עוסקים בכ-1,140 בעלויות; זה נתון שאין אותו לשום מחוז ולשום מגזר

שי קלדרון:  ברוב המגזרים והמחוזות – המוסדות הם בעיקר רשמיים

שי קלדרון:  זה מחייב אותנו להיות הרבה יותר מהודקים, ולהיות בממשקי שיתופי פעולה הן עם הרשויות המקומיות והן עם הבעלויות

שי קלדרון:       לכן, אנחנו מיסדנו שגרות עבודה עם הבעלויות הגדולות, הן ביסודי והן בקדם-יסודי

שי קלדרון:  אלה פורומים קבועים שאנחנו יושבים איתם ואז מהדקים את הבדלי הדיווחים ואת הבדלי המענים שניתנים

שי קלדרון:  כמו כן, אנחנו בהידוק משמעותי מאוד של שיתופי הפעולה עם הרשויות המקומיות

שי קלדרון:  אני מזכיר שהקב"סים נמצאים ברשויות המקומיות ולכן יש לנו מפקח ארצי לנושא

שי קלדרון:  אנחנו בסיורים משותפים ובוועדות משותפות, כדי להדק את העברת המידע בין הקב"סים, שהם בעצם השחקנים המקומיים, לבין המחוז

שי קלדרון:  נעשית על זה עבודה משמעותית ואני חושב שהיא תניב את הפירות בעתיד

שי קלדרון:      כמו שראינו בנתונים שהוצגו מהמחקר של הכנסת – אחוז גבוה מאוד של הנשירה הוא בריכוזים החרדיים באופן טבעי

שי קלדרון:  אם נעמיק, נראה שמדובר בעיקר על שלוש רשויות: ירושלים, בני ברק ובית שמש

שי קלדרון:  46% מהחרדים נמצאים בירושלים ובבני ברק בלבד; קרוב למחציתם

שי קלדרון:  לכך נוסיף את בית שמש, שזוחלת אט-אט לשלישייה הפותחת הזו

שי קלדרון:       אנחנו רואים לעצמנו חובה וצורך במיקוד הערים החרדיות המובהקות, לצד ערים שיש בהן אחוז גבוה מאוד של חרדים

שי קלדרון:  בנינו מודל מחוזי, שנמצא בפיתוח ביחד עם אבני ראשה; קבוצה של 16 מתכללים רשותיים, לפיו יהיה קודקוד אחד מטעם המחוז שיהיה עם המניפה של כלל גזרות הפיקוח, בכל שכבות הגיל והתחומים, והוא יהיה בקשר ישיר מול רשות

שי קלדרון:      אני חושב שאם נצליח לתת את המענה המדויק בשלוש הערים הללו שציינתי, ירושלים, בני ברק ובית שמש, אנחנו נמגר משהו כמו 70% מהתופעה, ואנחנו ממש בדרך לשם

סימון דוידסון: אני רוצה לשאול אותך שאלה בבקשה, שי

סימון דוידסון:  מה אתם עושים היום בשונה ממה שעשו לפני עשר שנים? העולם משתנה; העולם אחר לגמרי היום, בשנת 2023, מאשר ב-1990

סימון דוידסון:  המספרים עולים, התופעה רק מחמירה

סימון דוידסון:  לא רק בעולם החרדי: אנחנו מקבלים נתונים בוועדת החינוך על התופעות שקרו עקב הקורונה בחברה החילונית, של אלפי ילדים שלא מוצאים מסגרות ונמצאים מחוץ לבתי הספר

סימון דוידסון:  אנחנו מדברים עכשיו על העולם החרדי

סימון דוידסון:  מה אתם עושים שונה ממה שהיה, והאם אתם יכולים להצביע על לפחות שתי נקודות שגורמות לזה שהתופעה כל כך חמורה בעולם החרדי?     

שי קלדרון: אני אתחיל, ברשותך, מהשאלה השנייה

שי קלדרון:  אחת הסיבות העיקריות לנשירה היא היעדר מודעות של המגזר החרדי, שהולך ומשתנה פלאים

שי קלדרון:  אם לפני כשני עשורים, ילד עם צרכים מיוחדים היה מוחבא ומסתתר – היום ההורים באים ודורשים

שי קלדרון:  וכשהם לא מקבלים, אני שמח על כל ילד ועל משפחה שמערערת אצלי בוועדת חריגה

שי קלדרון:  אנחנו מקבלים מאות רבות של פניות של הורים שלא נענים, והם פונים בבקשת ערר ובבקשות של ועדות חריגות

שי קלדרון:  כלומר, המודעות הולכת ומשתנה בצעדי ענק

שי קלדרון:      המודעות הזו היא לא רק להורים, אלא גם למוסדות החינוך

שי קלדרון:  אפשר לראות היום, בהכשרות של עובדי ההוראה, שזה Built in שמכשירים אותם כיצד להתמודד עם האתגרים של הילד עם הצרכים המיוחדים

שי קלדרון:  בנוסף, בעבר חשבו שהמענים הם מאוד דיכוטומיים: "תן לו עזרה לימודית והוא יסתדר"

שי קלדרון:  "תן לו עוד קצת כלים, תסגור לו פערי קריאה והוא יסתדר"

שי קלדרון:  היום בכל המגזרים, בוודאי במגזר החרדי, מבינים שהמבט הוא הרבה יותר הוליסטי ורחב

שי קלדרון:  למשל: המעמד החברתי של הילד בכיתה חשוב מאוד

שי קלדרון:  אפשר לתת עכשיו סקירה שלמה על איך היועץ החינוכי מפתח שיעורי כישורי חיים; ממש פיתוח של חומרי הוראה מונגשים לצוותי ההוראה, כדי לקדם את מעמדו של הילד בחברה ולתת לו מענים רגשיים מאוד משמעותיים

שי קלדרון:  כלומר, זה לא מצטמצם ל-"ליבה או לא ליבה", אלא לכל המניפה הרחבה של הילד במרחב כולו, כולל קשרים נכונים וסיוע להורים עם כלים כדי להיות הורים יותר טובים

שי קלדרון:  אלה המענים היותר נצרכים לילדים שלהם, וזה שינוי של השנים האחרונות

לימור סון הר-מלך: מה עם מבחנים והתאמות?     

שי קלדרון: זה יביא אותי לשאלה השנייה שנשאלתי

שי קלדרון:  יש פער מסוים מובנה בציבור החרדי, מבחינת המענים שיש למוסדות

שי קלדרון:  צריך לזכור: זה נתון שהרבה לא מודעים אליו, כי 45% מהבנים החרדיים נמצאים במוסדות יסודיים שהם במעמד משפטי של פטור

שי קלדרון:  במוסדות הפטור, מתוך ההסכמים והתקנות שהיו, יש כמעט אפס מענים למחצית מהבנים החרדים

שי קלדרון:  אני אומר את זה כמנהל מחוז שעובד קשה מאוד כדי לשנות את זה

שי קלדרון:  לא יכול להיות שחצי לא יקבלו את המענה, ואז אנחנו נראה את הפירות של זה בהמשך הגילאים

שי קלדרון:  אנחנו, כמשרד, משקיעים בזה רבות, כדי למצוא את הדרכים הנכונות לתת מענים גם לילדי הפטור

שי קלדרון:  צריך להבין שבמוסדות הפטור אין כרגע שעות שילוב, אין ייעוץ חינוכי, אין מתי"אות של הדרכה ופיתוח מקצועי לצוותים, וזה בדיוק הנושא שאנחנו עוסקים בו בימים אלה: לפצח את הקוד הזה ולמצוא את המענים, למרות מעמדם המשפטי של ילדי מוסדות הפטור

שי קלדרון:       אפשר להתמקד אולי בשכבת הגיל של העל-יסודי; גם שם יש מהפכה של ממש מבחינת המענים ומספרי הכיתות

שי קלדרון:  בבקשה, יונתן, מפקח ארצי טכנולוגי

סימון דוידסון: אני יכול רגע להפריע לפני? אני אגיד לך למה שאלתי אותך

סימון דוידסון:  אני אוהב לצאת מהתפיסה הרגילה בחיים

סימון דוידסון:  אני מתעסק המון בעולמות הספורט, משם הגעתי

סימון דוידסון:  התחלתי לעבוד עם החברה החרדית לפני כשנה וחצי, ולפני חצי שנה- שבעה חודשים הייתה לי הארה

סימון דוידסון:  עשינו פרויקט גדול מאוד בחברה החרדית בבני ברק בנושא של קפוארה; זו פעילות גופנית בסגנון של אומנות לחימה

סימון דוידסון:  עשיתי את זה עם מיקי חייט

סימון דוידסון:  הגעתי לאולם בבני ברק, שהיו בו 1,000 איש בקהל, חצי נשים וחצי גברים, והיו מאות ילדים ברחבה שעשו קפוארה

סימון דוידסון:  פנו אליי מספר חבר'ה חרדים עם פאות שעושים אימונים, בני 16-17, ואמרו לי: "תודה רבה שהגעת, חבר הכנסת דוידסון"

סימון דוידסון:  הסתכלתי ואמרתי להם: "חבר'ה, מה אתם עושים פה?", והם אמרו לי: "תשמע, הרב שלח אותנו

סימון דוידסון:  אנחנו באים לפה שלוש פעמים בשבוע להוציא מרץ, להיות שעתיים באימון גופני, כי הרב שלנו אמר שאם נוציא מרץ, נחזור ואחרי זה נוכל ללמוד, להמשיך את הלימודים בישיבה ולהיות יותר טובים"

סימון דוידסון:       ושם נפלו לי האסימונים

סימון דוידסון:  צריכים לצאת מהקובייה

סימון דוידסון:  צריכים לחשוב אחרת, איך גורמים לאותו ילד עם בעיות קשב וריכוז לשבת שעות וללמוד? וזה גם בחברה החרדית וגם בחברה החילונית, זה לא משנה, אבל במיוחד בחברה החרדית – אין אולמות ספורט בבתי הספר בחברה החרדית, אין דגש על הנושא הזה

סימון דוידסון:  בסוף נפש וגוף זה ביחד, וצריכים גם במשרד החינוך לחשוב אחרת

סימון דוידסון:  בואו נראה איך נוגעים בחבר'ה האלה בצורה אחרת

סימון דוידסון:  אנחנו בעולם אחר וצריכים לדעת לחבר את הדברים האלה

סימון דוידסון:  בגלל זה שאלתי את השאלה הזו, יוסי יודע כמה אני מציק לו בנושא הזה

סימון דוידסון:  תחשבו גם על הנושא הזה

סימון דוידסון:  סליחה

יוסף טייב: יונתן עוזרי, בבקשה

יונתן עוזרי: תודה

יונתן עוזרי:  יונתן עוזרי, מפקח חינוך טכנולוגי ורפרנט של הממ"ח

יונתן עוזרי:       (הצגת מצגת)     פה אני מציג תכנית שפועלת למעלה מעשר שנים במחוז החרדי

יונתן עוזרי:  זו תכנית משותפת של מנהל מדע וטכנולוגיה במחוז החרדי ושל אגף שח"ר, של מסגרות ייעודיות של נוער בסיכון, שמגישים אותם לבגרות מלאה או חלקית, באופן כזה שהם ישיגו תעודת הסמכה טכנולוגית שתאפשר להם להמשיך לכיתות י"ג-י"ד במסלול של טכנאים הנדסאים

יונתן עוזרי:  חלקים ממשיכים לישיבת ההסדר החרדית של רייס, לדוגמה, ולעוד מסגרות נוספות

יונתן עוזרי:          אנחנו רואים ששיעור הזכאות להסמכה טכנולוגית התחיל מאפס במחזור הראשון שלנו, ואנחנו כבר במגמת עלייה מתמדת; לא רק בשיעור הזכאות לתעודת בגרות ולתעודה טכנולוגית, שעומד על כ-70%, אלא גם באיכות התעודות

יונתן עוזרי:  כלומר, התעודות הכתומות, שבהן אנחנו רואים ירידה, הן תעודות ההסמכה ב-Level הנמוך

יונתן עוזרי:  במסגרות הללו משרד האוצר משקיע; מדובר בתוכנית של כ-29,000,000 ₪

יונתן עוזרי:  בית ספר לא יכול היה להרים את הדבר הזה, אלמלא הסיוע שהמדינה מעניקה

יונתן עוזרי:    אותו הדבר כמו שאתה מדבר על הסיפור עם מיקי, שקשור לנושא של חברה ונוער

יונתן עוזרי:  גם שם, אם המדינה תשקיע ותיתן כלים למחוז לפתח את הנושא של החינוך החברתי – אני איתך לגמרי

סימון דוידסון: זה משרד החינוך

סימון דוידסון:  צריך להציע להם תכניות, צריכים אחרי זה לדון בנושא הזה בוועדת החינוך ובסוף לצבוע את זה בתקציב

סימון דוידסון:  אבל צריך קודם לבקש את זה, לרצות את זה ולהבין שזה חשוב, אחרת מי ידבר על זה?     

שי קלדרון: 	אני חייב לומר שבשנים האחרונות המשרד מוסיף הרבה מאוד משאבים

שי קלדרון:  גם בתחום הספורט הוספנו כ-2,000 שעות - - -      

סימון דוידסון: 	הרבה זה יחסי בחיים

שי קלדרון: תמיד, נכון

שי קלדרון:  אנחנו רוצים עוד, אבל התקדמנו הרבה מאוד גם בהכשרה של מאמנות ומאמני תנועה במכללות, הוספנו אלפי שעות שחייה לתלמידי כיתות ה', אנחנו משקיעים בזה המון - - -      

סימון דוידסון: אל תיכנס איתי לנושא של השחייה

סימון דוידסון:  אני אתן לך נתונים שאתה תזדעזע

סימון דוידסון:  אני רק יושב ראש איגוד השחייה

יונתן עוזרי: אני לא אלאה אותך בנתונים, אבל בגדול יש עוד לא מעט תוכניות שהמחוז החרדי מפתח ומתאים אותן לאוכלוסייה החרדית, ויש את התחום של הייעוץ החינוכי

יונתן עוזרי:  גם בתרבותי-ייחודי, גם בעל-יסודי, זה אותו סיפור, שהם לא זכאים לשעות מתי"א ולשעות ייעוץ מתוקף המעמד המשפטי שלהם

יונתן עוזרי:  למעשה, 80% מהחינוך העל-יסודי בנים לא מקבל את המענים הללו

שי קלדרון: אני רק רוצה להוסיף מילה אחרונה, שלכבוד ה - - - הזאת, שזו דוגמה לשיתופי פעולה עם גופים חיצוניים

שי קלדרון:  דיברתי על רשויות מקומיות אבל צריך לומר שיש הרבה מאוד גופים חיצוניים שאנחנו משתפים איתם פעולה, ובכך גם מאגמים משאבים וגם מכפילים את היכולות שלנו

שי קלדרון:  אנחנו בקשר עם הרבה מאוד ארגונים, עם הג'וינט ועוד, כדי לייצר עוד ועוד מענים לשכבת הגיל הזו של הנוער, בכדי למנוע נשירה בעתיד

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  ליאת מלכה, אשת חינוך עתיד ונציגת ועדת היגוי של נוער בסיכוי, בבקשה

ליאת מלכה: קודם כל אני רוצה לפתוח, ברשות יו"ר ועדת החינוך ובזכות המכובדים והמכובדות שיושבות פה באולם, אני חושבת שההנכחה של שולחן העבודה של ועדת החינוך בכנסת היא מעמד חשוב

ליאת מלכה:  יש לזה אמירה מאוד גדולה מבחינתנו, ויעידו על זה כל היושבים פה באולם

ליאת מלכה:  קודם כל אציג את עצמי

ליאת מלכה:  אני בשלושה כובעים; אני נציגה של ועדת ההיגוי של נוער בסיכוי, אני ראש תחום חרדים ברשת חינוך עתיד, והייתי שותפה בהובלת שינוי מדיניות במשרד החינוך בכל מה שקשור בחינוך הטכנולוגי ברוח ישיבתית

ליאת מלכה:  אני עכשיו כאן כנציגת ההיגוי

ליאת מלכה:       חשוב לי לומר, בשם חבריי לוועידה, שאנחנו קודם כל מאמינים שהחינוך הוא ציפור נפשה של החברה החרדית

ליאת מלכה:  לימוד התורה הוא ערך מכונן; הוא קודש קודשים שלאורו אנחנו רוצים לחנך את הדורות הבאים

ליאת מלכה:  יחד עם זאת, כפי שחבר הכנסת סימון דוידסון אמר, אכן אנחנו עדים לשינויים ותמורות בתוך המציאות המשתנה בה אנו חיים, בעידן של פוסט קורונה

ליאת מלכה:  הגידול הדמוגרפי של החברה החרדית וההטרוגניות שמרכיבה את הקהילה מחייבים אותנו להקשיב לאתגרים ולצרכים של בני הנוער וצעירים חרדים, כדי לחזק את תחושת השייכות שלהם תוך שמירה על הזהות שלהם, והחזרה שלהם לקהילה

ליאת מלכה:       ההתכנסות היום של הרבה מאוד ארגונים, עמותות, נציגי רשויות ונציגי ממשלה, משקפת את החשיבות שכולם רואים במתן מענים לצרכים של בני נוער וצעירים לאורך ציר הזמן

ליאת מלכה:  ציר הזמן בחברה החרדית לא מסתיים בגיל 18 אלא ממשיך עד גיל 22-23, וצריך לתת לזה תשומת לב

ליאת מלכה:      מגוון הדוברים שעתידים להציג פה היום, וגם הנושאים המגוונים שיוצגו פה, מנכיחים את הצורך בתכנון אסטרטגי ובמדיניות סדורה, שמקיפה באופן הוליסטי את כל התחומים בעולם החברתי, החינוכי והטיפולי, שכולם קשורים זה לזה

ליאת מלכה:       בהרבה מאוד משרדי ממשלה יש הרבה מאוד תכניות שנוגעות בתעסוקה, בהשכלה, בשילוב חרדים וכו', אבל זה השלב המתקדם של בוגרי מערכת החינוך בכלל, ובטח של בוגרי מערכת החינוך החרדית

ליאת מלכה:  אנחנו אומרים: בואו ניקח את זה שלב אחד קדימה

ליאת מלכה:  ההתערבות המסיבית והמשמעותית צריכה להיות דווקא במערכת החינוך; זהו השלב המקדמי שבו צריך להשקיע את המגוון ההתערבויות, כדי שלא נגיע להתעסק בהן בגיל הבוגר יותר

ליאת מלכה:      אנחנו פונים לוועדה לקידום כל האתגרים, הצרכים והמענים

ליאת מלכה:  אנחנו חושבים, וממליצים מאוד, להקים ועדה מתכללת בין משרדית, בתוך משרד החינוך, בכפיפות למנכ"ל או לשר שיש לו את העוצמות, היכולות והמשאבים לתכלל את זה, ולבנות תכנית חומש מערכתית, הוליסטית, לכלל הצרכים של בני נוער וצעירים מהחברה החרדית, שתיעשה גם בשיתוף הציבור

ליאת מלכה:      כל הנוכחים פה מחזיקים בידע מאוד חשוב, ידע של השדה, שלא נמצא באקדמיה או במשרד החינוך

ליאת מלכה:  אני אומרת: בואו נעשה את זה יחד

ליאת מלכה:  זוהי הדרישה של ועדת נוער בסיכוי

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  ד"ר גיל מאור, המכללה האקדמית גליל המערבי

גיל מאור: שלום, צוהריים טובים

גיל מאור:  אני אשתדל לא לחזור על דברי קודמיי

גיל מאור:  התכוונתי לדבר על הנושא של לקויות למידה והפרעת קשב והקשר שלהם לנשירה, שהוכח בהרבה מאוד מחקרים, ועל כך שהאיתור והטיפול המוקדם, המוסדי והקהילתי, מקטין את הסיכוי בצורה משמעותית

גיל מאור:  האגף ללקויי למידה הטמיע תהליכים בשנים האחרונות בנושא של איתור, טיפול והכשרה בשטח; הרבה מאוד מהם אפשר להטמיע כנהלים בחברה החרדית

גיל מאור:  צריך לקיים פגישה בין האגף ללקויי למידה לבין האגף החרדי, ולנסות ולהטמיע תהליכים עם ההתאמות הנדרשות

גיל מאור:      אני אספר לכם משהו קטן מהחוויה שלי

גיל מאור:  אני דיסלקטי, דיסגרפי ועם הפרעת קשב, ואני בעל תשובה בעשור האחרון

גיל מאור:  אני לא זוכר ברכות; אני צריך לקרוא אותן

גיל מאור:  אמרו לי שזו זכות לקרוא ברכה, אבל הייתי רוצה לבחור האם זו זכות

גיל מאור:  אם הייתי צריך להתמודד בתור ילד עם מה שאני מתמודד איתו היום, הייתי חושב שאם כל החברים שלי מדקלמים ברכות ואני צריך לקרוא אותן, כי אני לא זוכר ברכות – זה אומר משהו עליי

גיל מאור:  אם אני מצטרף לתפילת ציבור והש"צ מתחיל לחזור, אבל אני רק ב - - - ישראל, אז משהו לא בסדר פה

גיל מאור:  אם אני הייתי צריך לעבור, בתור ילד, את מה שבחרתי לעשות היום – אני לא יודע איך הייתי עובר - - - 

גיל מאור:  שיחקתי כדורגל, עשיתי ספורט, הלכתי לפנימייה צבאית

גיל מאור:  אין את זה לנוער החרדי

גיל מאור:  אני פה בשבילם, כי גם אני סחבתי את הבושה של ההורים שלי

גיל מאור:  אני לא יודע מה קורה בין החרדים, כשהילד יודע שהוא מבייש את ההורים שלו בכל מפגש עם צוות בית הספר

גיל מאור:  ושם הטיפול מתחיל, כמו שאמרתם, בתלמודי תורה

גיל מאור:  תודה לכם

יוסף טייב: תודה רבה לך

יוסף טייב:  ברשותכם, נמצא פה הרב אשר מלמד, המרכז הישראלי למוגנות

יוסף טייב:  ברשותך, תודה

מלמד: ברשות היו"ר, אני כיהנתי במשטרת ישראל כקצין משטרה במשך 22 שנים, בתפקיד רב-משטרתי

מלמד:  אני בא מבית של שליחות ציבורית, ולקחתי על עצמי לעסוק בתום של הנגשת שירותי משטרה לחברה החרדית

מלמד:  לצערי הרב, זה מהר מאוד הגיע לפגיעות מיניות

מלמד:  אני בתחום הזה של פגיעות מיניות בחברה החרדית מזה 25 שנים

מלמד:       אנחנו יודעים שבחברה החרדית מעודדים שני דברים שמזינים אחד את השני: נוער נושר והנושא של פגיעות מיניות

מלמד:  לפעמים הפגיעות המיניות מביאות את הנער לנשור, ולפעמים הנער הנושר מגיע לפגיעות מיניות

מלמד:  אלה שני דברים מרכזיים שהם די קשורים אחד לשני

יוסף טייב: אשר, ברשותך, יש לנו נתונים לגבי כמה משפיעות על הילד אותן הפגיעות, שמביאות אותו בסוף לנשירה?     

מלמד: לי אין את הנתונים האלה

יוסף טייב: למשרד החינוך יש נתונים כאלה?     

אהרן אבוחצירא: יש לנו נתונים כאלה שרשומים אצלנו, בוודאי

אהרן אבוחצירא:  כמה פגיעות מיניות מדווחות אלינו במהלך השנה

יוסף טייב: לא, מובילות בסוף לנשירה

אהרן אבוחצירא: אלה הנתונים שיש לנו

יוסף טייב: זאת אומרת, אין לנו באמת נתונים שמראים לנו שזה - - -     

מלמד: אנחנו יודעים שמרבית הנוער הנושר עבר פגיעה מינית

מלמד:  אני לא עסקתי במחקר בנושא הזה - - -     

יוסף טייב: מה הכוונה כשאתה אומר: "אנחנו יודעים"?     

מלמד: אנחנו המרכז הישראלי למוגנות, שזו עמותה שהקמתי לפני כארבע שנים

מלמד:  מגיעים אלינו ילדים שחוו פגיעה מינית, ואנחנו יודעים שחלק מהסיבות שהם הגיעו לשם הן בגלל שהן נשרו, כי אף אחד לא הקשיב להם, לא שמע ולא האמין להם

יוסף טייב: רגע, כל נתון פה הוא חשוב

יוסף טייב:  הוא הגיע לפגיעה המינית כי הוא נשר, או שהוא נשר בעקבות הפגיעה המינית?     

מלמד: זה מזין אחד את השני

מלמד:  לפעמים הנשירה, בגלל הבעיות שהציגו כאן, מביאה אותו אחר כך לפגיעה מינית, כי הוא ילד חלש והוא מחפש ברחוב מי יסתכל עליו בכלל, ולפעמים הפגיעות המיניות שקורות בתוך הבית ואין להן מקום, כי אין מי שיקשיב לזה, מביאות אותם לנשירה

מלמד:  אנחנו יודעים שמתוך כ-3,500 נערים שחזרו בשאלה היום – מרביתם חוו פגיעה מינית, ולא היה מקום שיאמין להם בכלל

מלמד:       היה מחקר שנעשה בינואר 2016, של אוניברסיטת חיפה עם משרד החינוך, שבו ראיינו כ-15,000 תלמידים

מלמד:  כל ילד חמישי במדינת ישראל דיווח שהוא חווה פגיעה מינית

מלמד:  אני נמצא כבר כמה פעמים בוועדות, ואני שואל: זה יעלה על הדעת שכל ילד חמישי היום, כ-600,000 ילדים, וזה כולל את החברה החרדית, דיווחו על פגיעה מינית? מה אנחנו עושים בעניין הזה? ישבתי עם שרת החינוך יפעת ביטון שאשא, ואמרתי לה: היית יו"רית של הוועדה למען זכויות הילד ארבע שנים

מלמד:  מהבוקר עד הלילה שמעת על פגיעות מיניות

מלמד:  איך יכול להיות שישבת על הכיסא של שרת החינוך ולא אמרת: "מהרגע הזה, כל מורה, מורה וגננת במדינת ישראל חייבים ללמוד"?      אשתי גננת במשרד החינוך

מלמד:  לפני חמש שנים אמרו לה: "תקשיבי טוב, אם לא תלכי ל-30 שעות עזרה ראשונה – לא תקבלי משכורת"

מלמד:  לא שאלו שאלות של חופש עיסוק, מי בכלל יכול להתנות את המשכורת של בעזרה ראשונה? שאלתי את אשתי: במשך 30 שנים, כמה פעמים נדרשת לשים חסם עורקים? אפס

מלמד:  אני אומר לך שכל ילד חמישי בגן שלך חווה פגיעה מינית

מלמד:  איך יכול להיות דבר כזה? איך יכול להיות שבבית ספר יש רכז לטיולים, לביטחון, למעבדה, אבל אין רכז מוגנות? איפה אנחנו נמצאים? לא יכול להיות דבר כזה ש-600,000 ילדים צועקים, זה רצח של ילדים כל יום

מלמד:       בדיון בוועדת הרווחה, שלושת משרדי הממשלה התנגדו

מלמד:  במשרד הרווחה יש הצעת חוק שנקראת "חוק ההכשרות"

מלמד:  היא נופלת פעם אחר פעם בכנסת, לחייב עו"ס קליני או פסיכולוג ללמוד את הנושא של טראומה מינית

מלמד:  אף אחד לא לומד את הנושא הזה

מלמד:  איך זה יכול להיות? וזה כן קשור למגזר החרדי, בגלל שיש לו קושי לדבר על זה

מלמד:  ילד שנפגע במגזר כללי יכול לדבר, אבל ילד חרדי לא, ואם היה לו רכז מוגנות בבית הספר אז היה לו אל מי לגשת

מלמד:      אני ליוויתי נער חסידי בן 14 וחצי, בזכות אמא שלו, שניגשה אליי

מלמד:  הילד הזה נפגע על ידי הרבי שלו בגיל שש וחצי

מלמד:  עד גיל 14 וחצי הוא לא קיבל טיפול

מלמד:  למה? כי הייתה חובת דיווח

מלמד:  אם הוא יקבל טיפול, ישאלו את הרבנים: למה לא דיווחתם?     אני מאמין שרק עם רבנים אפשר לשנות תהליך, אי אפשר לבד בחברה

מלמד:  אבל יש מקרים שאי אפשר

מלמד:  הילד אמר לאמא שלו, בגיל 14 וחצי: "לא יישארו לך ריסים בעיניים מהבכי שתבכי עליי

מלמד:  כי כאשר אני נפגעתי – לא קיבלתי טיפול

מלמד:  כשאני אגדל אני אתפקר, אני אהיה חילוני, כי הקרבת אותי על מזבח המשפחה ומזבח הקהילה"

מלמד:  כמובן שכשהוא הגיע אליי הוא כבר קיבל טיפול

מלמד:  אז אני אומר: בואו, אדרבא, שוועדת החינוך שבה דנים עכשיו תביא את התורה; שתגיד שבכל רשת בני יוסף בחינוך העצמאי יהיה רכז מוגנות

מלמד:  שיתחיל שם, ומשם זה ימשיך לכולם

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  אני בהחלט מזדהה עם הדברים שאמרת, ואנחנו נשתדל להעלות את הנושא על סדר היום של הוועדה

יוסף טייב:  הנושא כבר נמצא על סדר היום, ואנחנו נמצא מתי להעלות אותו

יוסף טייב:       יונתן רייס, חדוותא, ישיבת דרך חיים

יוסף טייב:  בבקשה

יונתן רייס: ברשות הנוכחים ויו"ר הוועדה, אנחנו עוסקים בגילאי 17 ומעלה

יונתן רייס:  התפיסה המגזרית, כשמדברים על נוער נושר והטיפול בו, היא שהוא הגיע לתחושת מיצוי בישיבה

יונתן רייס:  הוא אומר לאבא שלו: "תקשיב, הגמרא לא מעניינת אותי

יונתן רייס:  הקונספט של רק יששכר לא מעניין אותי"

יונתן רייס:  בדרך כלל הורה לא קם ועושה מעשה, אלא אומר: "טוב, בוא נראה מה יתפתח"

יונתן רייס:  בדרך כלל נותנים שנה-שנתיים, מחכים שהשיער יגדל, ומבינים שכבר פתחו לו תיק במשטרה על סמים

יונתן רייס:  ואז יש הרבה מוסדות שהם רווחה ואפילו מעודדים את זה, והם עושים עבודת קודש במצב הנתון

יונתן רייס:      לפני עשר שנים, כשהייתי בגיל 26 בעולם העסקים, גויסתי באזיקים לצבא; הייתי עריק

יונתן רייס:  חשבתי שהשמים נפלו עליי; פתאום גיוס לצבא באמצע החיים, עם שלושה ילדים

יונתן רייס:  הלכתי לשאול את האדמו"ר מבעלז והוא אמר לי להמשיך בצבא

יונתן רייס:  לא הייתה גם אופציה אחרת

יונתן רייס:  במשך שלוש שנים עסקתי בשילוב חרדים בצה"ל

יונתן רייס:  בסוף, התלמידים שנשרו מהמסגרות מגיעים לצבא

יונתן רייס:  הם מגיעים מפורקים, בלי שום שייכות קהילתית, בלי שום עורף

יונתן רייס:  בדרך כלל ההורים לא זורקים את הילדים, אבל הם לא מרגישים שייכים

יונתן רייס:  אין שום סיכוי להצליח בצבא ואין שום סיכוי לחזור לקהילה

יונתן רייס:  בדרך כלל הם ממשיכים בדרך ללא מוצא

יונתן רייס:       החלטתי להקים מסגרת שתתפוס אותם דקה לפני, ברגע שהם הגיעו לתחושת מיצוי בישיבה, ולהביא להם פתרון אמיתי: לא רווחה, לא נשירה, לא סמים, אפילו לא עובדים סוציאליים

יונתן רייס:  פשוט מסגרת שמשלבת בין לימודי קודש ללימודי תואר ראשון ברמה הכי גבוהה, עם אופק

יונתן רייס:  הבחור יודע איך הוא נכנס בגיל 17 ואיפה הוא יוצא בגיל 23

יונתן רייס:  אני בשנה השישית

יונתן רייס:  התחלנו עם ששה תלמידים, וכיום יש לנו 170, כשהצפי הוא שנעבור את ה-300 תלמידים, לפי הביקוש שיש כרגע

יונתן רייס:  אנחנו פותחים מסגרת שלישית

סימון דוידסון: מה הם לומדים?     

יונתן רייס: בבוקר לימודי קודש

יונתן רייס:  זו מסגרת נוקשה, אין כזה דבר שבחור לא קם ברבע לשמונה, כשאם נגיד את האמת, בעולם הישיבות אולי 45% יקומו לישיבה, לפחות אצלי בישיבה

יונתן רייס:  למדתי בישיבה חסידית קלאסית

יוסף טייב: אני אישית מכיר נתונים אחרים

יונתן רייס: אני לא רוצה להכליל

יונתן רייס:  בעולם הישיבות לומדים, ולומדים טוב

יונתן רייס:  יש ישיבות רציניות

יונתן רייס:  אנחנו מדברים על ישיבות האמצע, שבדרך כלל בחור לומד שעתיים, שלוש, ארבע

יונתן רייס:  יש גם כאלה

סימון דוידסון: אבל איזה מקצוע הם לומדים?     

יונתן רייס: בבוקר לומדים לימודי קודש עד 13:30

יונתן רייס:  מ-15:00 עד 21:00 לומדים תואר ראשון במדעי המחשב, הנדסאי תוכנה, כלכלה וניהול

יונתן רייס:  כל התלמידים משתלבים במסגרת ליווי של הישיבה, הם חלק מישיבת ההסדר

יונתן רייס:  הרבנים מלווים אותם, מחתנים אותם, הם משתלבים במקצועות הסייבר במקומות הכי נחשבים, וכולם מתפרנסים בכבוד גדול

יונתן רייס:       מבחינת תקצוב אני מסתדר

יונתן רייס:  כל אגפי הממשלה, משרד הביטחון ומשרד האוצר רתומים לאירוע ואין פה בעיה

יונתן רייס:  יש אירוע שצריך לבדוק מי חרדי, כי בסוף אנחנו נעים בין ההסדר לחרדי

יונתן רייס:  התלמידים הם כולם ממשפחות חרדיות, עם הורים חרדים

יונתן רייס:  אנחנו לא מקבלים בחור שמגיע באופן עצמאי – רק אם אנשי חינוך, רבנים או הורים הפנו אותו

יונתן רייס:  זאת אומרת, כל התהליך הוא בשיתוף הקהילה, המגזר והרבנים, וכמובן עם עורף משפחתי

יונתן רייס:      אנחנו נהיה, בעזרת השם, 300 תלמידים, עם בוגרים שמתחתנים

יונתן רייס:  הכי קל לי להגיד להם: "תקשיבו, החברה החרדית לא מקבלת אתכם? בואו נקים לכם קהילות"

יונתן רייס:  סמוטריץ' רוצה אותנו, האוצר שמח לתת לנו כסף, אני יודע לתקשר עם האוצר, אני גם ניהלתי את מתווה בעלז

יונתן רייס:  אני חסיד בעלז ברמה האישית, אבל יש גם דיון אצלנו, האם אנחנו צריכים להגדיר את התלמידים שלנו - - -     

סימון דוידסון: גם יש עתיד רוצים אתכם

יונתן רייס: כן, כן

יונתן רייס:  עשיתי סיבוב שם

יוסף טייב: סימון, השאלה היא אם הם רוצים את יש עתיד

יונתן רייס: ברור שאנחנו נעים, גם מבחינה חרדית, בין הרצוי למצוי

יונתן רייס:  הצוות הוא חרדי, אנחנו מבינים שעולם התורה הוא הדבר הכי חשוב, ואנחנו נמצאים במקום שבו בן אדם מגיע באופן אישי להבנה, עם הרבנים שלו וההורים שלו, שהקונספט הישיבתי הקלאסי לא מתאים לו והוא רוצה לשלב, וזה מוצר מצליח

לימור סון הר-מלך: איפה אתם נמצאים?     

יונתן רייס: אנחנו נמצאים בגן יבנה

יונתן רייס:  יש לנו שתי מסגרות: קרבי וטכנולוגי, ועכשיו פותחים בצפון מסגרת שלישית

יונתן רייס:  האדמו"ר מבלעז אמר לי להקים עוד שלוש מסגרות אבל הוא לא הגביל אותי

יונתן רייס:  אז בעזרת השם, ככל שנתפתח נוכל להציל יותר נערים

יונתן רייס:  צריך לבוא בצורה הכי אמיצה ולהגיד

יונתן רייס:  יכול להיות שיגידו לי: "תשמע, יונתן, החברה החרדית לא יכולה להכיל את זה, אנחנו נדע להסתדר

יונתן רייס:  יש הרבה מקומות, אנחנו לא חושבים שזה המקום"

יונתן רייס:  הילדים האלה הגיעו עם זהות חרדית

יונתן רייס:  אנחנו מחדדים להם את הזהות הזו ומסבירים להם מה המשמעות של חרדי בצבא; איך הוא יכול גם לקבל וגם לתרום, איך הוא יבנה את הבית שלו

יונתן רייס:  הוא כן רוצה לשלוח את הילדים שלו לבתי ספר חרדים

יונתן רייס:      יש פה וועדה מכובדת לפלטפורמה חרדית

יונתן רייס:  הגיע הזמן לעשות דיון היכן המקום של הסדר חרדי בחברה החרדית

יוסף טייב: אני רוצה שתחדד את הנקודה

יוסף טייב:  אני לא מצליח להבין איפה הבעיה, אם בכלל היא קיימת

יוסף טייב:  ואם היא קיימת – מהי? המוסד לא מקובל? רבנים לא רוצים שישלחו למוסד?      

יונתן רייס: בוא נחלק בין האירוע התקציבי-כלכלי לבין האירוע הזהותי

יונתן רייס:  מבחינת האירוע התקציבי – ברוך השם, אנחנו יודעים לעמוד על הרגליים

יונתן רייס:  למדתי בציונות הדתית ואנחנו יושבים על פלטפורמה שלהם, רק שלא יזכו אותנו ואנחנו נתקדם הלאה

יונתן רייס:  אבל יש באמת שאלת זהות, אפילו בין הצוות, שחלקם חסידים, חלקם הגיעו מישיבות ליטאיות

יונתן רייס:  מה אנחנו משדרים? בחור שלומד עשר שעות ביום, שש שעות הוא לומד תואר ראשון ומשקיע, ורובם הגיעו בלי רקע; הם עשו מכינה קדם אקדמית של שנה והתחילו מאפס, והוא גם לומד לימודי קודש ברמה הכי גבוהה; הוא עושה את כל מה שהחברה החרדית מצפה מנער חרדי לעשות

יונתן רייס:       מי שילמד בישיבה, גם אם הוא ילמד רק ארבע שעות ויישן שש שעות, ואני לא מביא נתונים, הוא יהיה חשוב יותר מבחור שבשש השעות האלה, במקום לישון הוא ילמד תואר

יונתן רייס:  אפילו חברי כנסת מדגל התורה אמרו לי: "תקשיב, ברמה האישית אני מאוד מעריך אותך, אבל לך מפה, שלא יראו איתי איתך, כי אני לא יכול להיות מזוהה עם זה"

יונתן רייס:  זה בסדר, אבל בואו בפעם הראשונה נגדיר מבחינה זהותית, כי זו מסה שצומחת והולכת לצמוח; השנה קיבלנו קרוב ל-100 תלמידים, ואם לא תהיה לנו הגבלה של מקום אנחנו נקבל קרוב ל-150 תלמידים חדשים

יונתן רייס:  חלקם מגיעים מתיכונים חרדיים, חלקם מגיעים מישיבות קטנות

קריאה: אגב, יש מסגרות נוספות כאלה

יוסף טייב: כן

יוסף טייב:  עין זיתים, כפר חיטים

יוסף טייב:  למרות שיכול להיות שזה שונה קצת

יוסף טייב:  לימור, רוצה להגיד משהו?      

לימור סון הר-מלך: כן

יוסף טייב: בבקשה, חברת הכנסת לימור סון הר מלך

לימור סון הר-מלך: בראשית דבריי, אני מוכרחה לומר שכל הדיון הזה צריך להתנהל מתוך עמדה בסיסית של כבוד לעולם התורה; על גבי זה אנחנו ממשיכים

לימור סון הר-מלך:  יש פה ציבור שהתורה היא דרך החיים שלו, שמוסר את נפשו על הדבר הזה

לימור סון הר-מלך:  התורה היא דרך החיים של עם ישראל, זהו כור מחצבתנו

לימור סון הר-מלך:  החשיבות הגדולה היא בשמירה על הזהות של אותם נערים, אפילו ברמה הנפשית; שאנחנו לא לוקחים אותם והופכים אותם למשהו אחר, אלא מחזירים אותם הביתה, גם אם הם הלכו לאיבוד

לימור סון הר-מלך:       לחלק מהדברים פה נתנו מענה, למשל מסגרות מותאמות: אנחנו יודעים שיש נשירה, אז נמצא את הדרך לראות את הצורך ולבנות מסגרות מותאמות שמשמרות את המחויבות ללימוד התורה, את הקשר והזהות הזו

לימור סון הר-מלך:  בדרך כלל האלטרנטיבה היא או זה או שהם נפלטים למקומות יותר בעייתיים

לימור סון הר-מלך:       דיבר פה שי על מחסור במענים שכבר בתוך המוסדות, כשאנחנו מדברים על יסודיים, על יסודיים וקדם יסודיים: שאין מענים, אין שעות שילוב ואין ייעוץ חינוכי

לימור סון הר-מלך:  נקודה שהיא ממש משמעותית היא המענה הרגשי שאין במוסדות

לימור סון הר-מלך:  זה משהו שצריך לתת עליו את הדעת

יוסף טייב: יש דיון שנקבע סביב הסיפור של יועצים חינוכיים

לימור סון הר-מלך: מצוין

לימור סון הר-מלך:  עכשיו, הנושא של רכז מוגנות

לימור סון הר-מלך:  אני חושבת שצריך לראות איך יוצרים פה איזו שהיא תכנית מערכתית שמתייחסת לציבור הזה כציבור שיש לו צרכים אחרים

לימור סון הר-מלך:  איך אנחנו שומרים שאנחנו לא יוצרים להם תכניות שמערבבות משהו שמרחיק אותם מהדרך שלהם, אלא להיפך, מחזיר אותם הביתה, שומר עליהם ומגן עליהם

לימור סון הר-מלך:       דבר נוסף, כמו ששי אמר, אם המוקדים ירושלים, בית שמש ובני ברק יטופלו, אז אולי באמת נראה איך נוכל ליצור שם תכניות ראשיות, ומשם כולם ילמדו

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  לגבי הייעוץ, כפי שאמרתי, נקבע דיון בוועדה ובו נדבר על גם התקצוב, על חובת ההימצאות שלהם בבתי הספר ועוד, ולכן מראש לא נתתי לך לדבר, כי אני רוצה לשמור את זה לוועדה ולעשות את זה בצורה טובה ויסודית

יוסף טייב:  הנושא הוא חשוב, ראשון במעלה, ואני שמח שהוועדה שמה את זה על סדר היום, של הציבור החרדי אבל גם בכלל

יוסף טייב:  אנחנו נשקול אולי יהיה המשך

יוסף טייב:       ברוך הבא, שר העבודה, הרב בן צור, ממקימי ועידת נוער בסיכוי

יוסף טייב:  תודה על היוזמה הראשונית עם הוועדה הזו

יוסף טייב:  אנחנו שמחים שוועדת החינוך התכנסה פה

יוסף טייב:  שמענו נתונים שהם מצד אחד מדאיגים מאוד, ומצד שני, כשאתה רואה את הגיוס הרחב של האנשים שגם מטפלים כבר וגם שהולכים לטפל בעתיד, אתה אומר: בסדר, אין ייאוש

יוסף טייב:  אנחנו בדרך הנכונה

יוסף טייב:  אנחנו רק צריכים להגביר, לשים קצת יותר משאבים וכוח אדם, להתמקד יותר בבעיות ואני מאמין שבסוף נגיע ליעד

יוסף טייב:  השר רוצה להגיד מילים? בבקשה

יואב בן צור: הוועידה הזו, שמתכנסת כבר בשנה הרביעית, מתמקדת בניסיון למנוע את הנשירה, ואם כבר נושרים – להתמקד בטיפול שיש לתת לנושרים

יואב בן צור:  בסופו של דבר, אנחנו רוצים להכניס את כולם אחר כך למסגרות נורמטיביות

יואב בן צור:  המטרה היא להביא ילד שנשר למסגרות נורמטיביות, ואם צריך נושא של תעסוקות – אנחנו נטפל בכך במשרד העבודה

יואב בן צור:  יש לנו מסגרות של חינוך טכנולוגי לנערים; יש לנו בתי ספר שקמים; אנחנו הולכים להקים עוד ארבעה תיכונים טכנולוגיים, שלושה חרדים ואחד ערבי, סליחה

יואב בן צור:  לא סליחה, אבל זה חלק מהמציאות שאנחנו צריכים לעשות

יואב בן צור:  אני חושב שאנחנו ניתן מענה למי שיחשוב שזה הכיוון וזו הדרך, ואני שמח שוועדת החינוך נמצאת פה ושומעת את הדברים מקרוב

יואב בן צור:  אין לי ספק שהתועלת שתצא מהדיונים הללו היא תועלת עצומה, שתעזור לנו: א', לטפל בנושרים, ו-ב', לעשות ניסיונות כנים ואמיתיים כדי למנוע את הנשירה, על ידי להביא למודעות של מחנכים, מנהלים, מייסדי עמותות וכו', מהם האמצעים והדרכים שהם יכולים לקבל, והם יכולים לקבל היום, כדי למנוע את הנשירה

יואב בן צור:  תודה רבה, שיהיה בהצלחה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  חבר הכנסת סימון דוידסון, בבקשה

סימון דוידסון: לא ידעתי לאן אני מגיע

סימון דוידסון:  זו האמת

סימון דוידסון:  זה לא העולם שלי, אבל זה כן העולם שלי, מאוד

סימון דוידסון:  קודם כל, אני רוצה לומר לכם שיש חברויות בכנסת, ויו"ר הוועדה הוא חבר קרוב שלי

סימון דוידסון:  מהרגע שנכנסתי לכנסת, דווקא חברי הכנסת של ש"ס היו המנטורים שלי, כי הבנתי שהם הכי טובים פרלמנטרית

סימון דוידסון:  ואני אגיד לכם למה אני שמח שהגעתי לפה: כי כל החיים עסקתי בזה

סימון דוידסון:  אני נולדתי בליטא, בעיר וילנה

סימון דוידסון:  בן למשפחה של רבנים שכולם נספו בשואה

סימון דוידסון:  סבא של אמא שלי היה הרב של קובנה

סימון דוידסון:  אחרי השואה הלכנו לעולם אחר

סימון דוידסון:  זה שאני בלי כיפה – זה לא אומר שום דבר

סימון דוידסון:  כל העסקים שהקמתי בעיר נתניה סגורים בשבת, ואני גאה בזה

סימון דוידסון:       בסוף, נפש של ילד, נער או נערה, ולא משנה אם הם עם כיפה או בלי כיפה = נפש זו נפש

סימון דוידסון:  והילדים האלה, גם בחברה החילונית וגם בחברה החרדית, הם אבודים

סימון דוידסון:  ומה שהם צריכים זה חיבוק והכוונה

סימון דוידסון:  זה יכול להיות בעולם הספורט, או בזרוע העבודה, כמו ששמעתי ושמחתי מאוד, ובעוד הרבה דברים אחרים

סימון דוידסון:  בסוף, אנחנו צריכים לפתוח את הראש, לצאת מהקובייה שאנחנו רגילים להיות בה כל החיים ולחשוב אחרת

סימון דוידסון:  אנחנו בעולם אחר; בעולם של הדבר הזה, של המחשבים, של הרבה מאוד גירויים שקורים לנוער שלנו ומשנים אותם

סימון דוידסון:  אני נמצא בוועדת התמכרויות ואני אומר לכם – הנתונים הם מחרידים

סימון דוידסון:  אם יש מכת מדינה היא סמים, אלכוהול, הימורים ועוד דברים אחרים

סימון דוידסון:  אני יודע שיש לנו כאן את חבר הכנסת יוסי טייב, ואני בטוח שזה יהיה רק הדיון הראשון

סימון דוידסון:  בסוף, צריכים למצוא את הדרך לעשות את הדברים הכי טוב עבור הנערים

סימון דוידסון:       תודה רבה לכל מי שנמצא פה וליו"ר הוועדה

סימון דוידסון:  אנחנו בוועדה ברשותך נדאג לעשות דיוני המשך

סימון דוידסון:  צריכים להציל כל ילד וכל נער בישראל

סימון דוידסון:  תודה

יוסף טייב: אחרון הדוברים, יוסי לוי, נצח יהודה, שילוב חרדים בצה"ל

יוסף טייב:  בבקשה

יוסף לוי: ברשות יו"ר הוועדה, ידידי, חבר הכנסת יוסי טייב; חברי הכנסת; חברות הכנסת; אנשי חינוך; חבריי, מכובדי כולם

יוסף לוי:  אני רוצה לומר פה משהו שאותי מדהים

יוסף לוי:  מצד אחד, הוצגו פה נתונים על אחוז הנשירה ההולך וגדל

יוסף לוי:  כולנו יודעים שזה לא רק במגזר החרדי אלא בכל המגזרים בישראל, ובמגזר החרדי בפרט

יוסף לוי:  מצד שני, יושבים כאן סביב השולחן אנשי חינוך מהפכניים; כל אחד הביא בשורה

יוסף לוי:  נצח יהודה היא אחת הבשורות הכי גדולות בדור הזה, לדעתי: לקחת אלפי בני נוער חרדים, לשלב אותם בצה"ל, לשלב אותם לאחר מכן בכלכלה

יוסף לוי:  תראו את הבוגרים שלנו בכל מקום במשק: מוצלחים, מודל לדוגמה ולמופת

יוסף לוי:  מצד שני, אנחנו רואים שכל הפתרונות האלה בעצם לא מקטינים את אחוז הנשירה או את הפתרונות לנוער

יוסף לוי:  יש כאן דיסוננס שהוא לא מובן

יוסף לוי:       אני רוצה להציע סוג של היפותזה לפתרון הדיסוננס הזה

יוסף לוי:  אני חושב שעד היום אנחנו כאנשים, כיזמים, לקחנו הרבה מאוד אחריות על כל סיפור הנשירה

יוסף לוי:  אנחנו לוקחים אחריות, יוזמים, מביאים פתרונות, והפתרונות הם מדהימים

יוסף לוי:  אם נעבוד נכון – בעוד כמה שנים יהיה דור ללא נשירה, כי הפתרונות הוא לכל נער באשר הוא שם

יוסף לוי:  כל נער יכול היום לקבל מענה

יוסף לוי:      מה שלא קורה כאן, וזה בעיניי אולי הבשורה שצריכה לצאת מכאן, זה אחריות ההורים

יוסף לוי:  הרבנים גדולי הדור, מאז ומתמיד ידעו לומר להורים, שתמיד התקשו עם הנער: "אל תכעסו עליו

יוסף לוי:  אל תזרקו אותו מהבית כי הוא התגייס לצבא"

יוסף לוי:  אבל זה עדיין קורה

יוסף לוי:  הרבה מאוד הורים לא לוקחים אחריות על הילד שלהם בעצמם

יוסף לוי:  הורה צריך לזכור שלילד שלו יש יכולות, יש לו פוטנציאל, ויש לו פתרונות חינוכיים מדהימים

יוסף לוי:  אני מתעסק עכשיו בשני מקרים של נערים

יוסף לוי:  אחד הנערים הוא נכד של גדול דור

יוסף לוי:  אני אומר להורים: איך הוא הגיע אלינו במצב שהוא לא נכנס לנצח יהודה? הוא לא הולך להיכנס אלינו בשום אופן, הוא לא מתאים

יוסף לוי:  הוא ישב בבית במשך שנתיים, ההורים ישבו וחלמו, לא לקחו את האחריות על הילד ועכשיו זה מאוחר מדי

יוסף לוי:  אין מאוחר מדי, אנחנו נעזור לו, אבל זה מאוחר מדי לבוא אלינו או לפתרונות אחרים

יוסף לוי:  ההורים נדרשים לקחת אחריות בסיפור הזה ולהפסיק לחכות שנתיים, כי יום אחד ברחוב, וזה לא ברחוב – זה בבית, המחשבים הם בבית, הרחוב קיים בתוך הבית

יוסף לוי:  יום אחד ברחוב הוא יום חריג

יוסף לוי:  ולכן הבשורה היא שההורים ייקחו אחריות יחד איתנו, והפתרונות קיימים

סימון דוידסון: על איזה מספרים מדובר?     

יוסף לוי: נכון לשנת 2021, יש בשנתון חרדי כ-12,5000 בני נוער גברים בשנתון גיל 18

יוסף לוי:  תחשוב על הגידול הדמוגרפי: החברה החרדית מכפילה את עצמה תוך 16 שנים

יוסף לוי:  כלומר, מדובר בנתונים מאוד גבוהים

יוסף לוי:  בנצח יהודה יש כ-1,200 חרדים בשנה שמתגייסים לצה"ל

יוסף לוי:  השאיפה שלנו היא שיתגייסו לפחות פי שלושה, ולא צריך את לומדי התורה שיתגייסו; גם אם יתגייסו מי שלא לומדים תורה, יהיה מספיק פוטנציאל כוח אדם לצה"ל לעוד 20 שנים

יוסף לוי:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  ברשותכם, אני רוצה לסכם את הוועדה

יוסף טייב:  אני רוצה קודם כל לומר שאנחנו גאים בסיירת מטכ"ל שלנו, שהם לומדי התורה

יוסף טייב:  יחד עם זאת, מי שלא מסוגל ואנחנו רואים שהוא נושר, וכבר לא לומד כמו שהוא צריך ללמוד – שיתגייס

יוסף טייב:  אבל צריך להיות ברור: רוב עולם התורה, רובו ככולו לומד לא שמונה שעות ביום אלא 12 שעות ומעלה, וזו זכות קיומנו

יוסף טייב:  יחד עם זאת, אם קיימות מסגרות שיכולות לתת מענה למי שלא יכול – אני מוכן לקחת על הכתפיים שלי את הפרויקט, נשב יחד עם דוידסון ונעשה את זה בצורה הטובה ביותר

יוסף טייב:  אבל צריך להבין, מבחינתי, לומדי התורה הם סיירת המטכ"ל שלנו

יוסף טייב:  בזכותם אנחנו קיימים, בזכותם יש לנו את האפשרות להיות בארץ הזו

יוסף טייב:  זו המסורת שלנו וזה עצם קיומנו

יוסף טייב:       הוועדה מתכוונת לעסוק בנוער חרדי

יוסף טייב:  החשוב והרצוי הוא קודם כל למנוע נשירה

יוסף טייב:  אם קיימת נשירה, אנחנו צריכים לטפל באותם הנושרים, ולראות עם משרד החינוך ועם שאר המשרדים מהן דרכי הטיפול ודרכי הפעולה

יוסף טייב:       דבר אחד שהפריע לי זה שאנחנו מגלים שישנם כ-6,000 תלמידים שמבחינתנו הם נושרים, הם לא רשומים בשום מקום

יוסף טייב:  יכול להיות שהם רשומים במסגרת, עלה פה הנושא של ישיבות קטנות, לא רשומות וכו'

יוסף טייב:  מבחינתי, לא ייתכן שמשרד כמו משרד החינוך יגיד: "יש לי נתון של 6,000 תלמידים, שמבחינתי לא נמצאים במוסדות המוכרים או במוסדות הפטור, אבל אני לא יודע לאיפה הם הולכים"

יוסף טייב:  אני לא אומר שזה קל; יכול להיות שצריך לשים בזה משאבים ורצון, אבל צריך ללכת צעד אחד קדימה ולהגיד: "אני מזהה 6,000 תלמידים? בואו נראה איפה הם

יוסף טייב:  בואו נשלח את הקב"סים"; הרי הקב"סים בסוף יודעים

יוסף טייב:       השאלה היא: איך אנחנו מעלים את הנתונים האלה לרגולטור למעלה? אני חושב שעם קצת יצירתיות אנחנו נצליח להביא את הנתונים של אותם התלמידים; לאיפה הם מגיעים בסוף והאם הם באמת רשומים

יוסף טייב:  יכול להיות שאנחנו נחצה את התפוח לחצי ונראה שבסוף נשרו באמת רק 3,000, אבל אז לפחות נדע איך לטפל בהם, נדע איפה הם: הם נמצאים ברחוב? לא ברחוב? הם עובדים? לא עובדים?

אברהם הרצפלד: הקב"סים עושים את זה

אברהם הרצפלד:  אני בבית שמש נגעתי בראש של אותם התלמידים

אברהם הרצפלד:  יש לנו בבית שמש 4,000 תלמידים בערך, שכולם במוסדות שלא מוכרים על ידי משרד החינוך

אברהם הרצפלד:  הייתי בסיור בשטח, ביחד עם - - -, יחד עם חיים מויאל, שביקרנו בבתים של חלקם, היינו אצלם וראינו אותם

יוסף טייב: אני מבקש בתור וועדה עוד שלב קדימה: תעלו לרגולטור את הנתונים שיש לכם כקב"סים

יוסף טייב:  הרגולטור, בשיאו של עבודה, יידע מה לעשות עם הנתונים האלה

יוסף טייב:      הוועדה קוראת לכל המשרדים לדון ולמצוא פתרונות לנוער החרדי

יוסף טייב:  יש לעשות הכל כדי למנוע נשירה של נוער זה

יוסף טייב:  נוער שנושר היא נורת אזהרה בשבילנו שהוא זקוק לעזרה ושאנחנו צריכים לתת לו גלגל הצלה

יוסף טייב:  הוועדה מציעה להגיע לנוער נושר, בין היתר, על ידי ספורט

יוסף טייב:  ספורט יכול לקרב ולעזור

יוסף טייב:  יש מהלך שלם של בינוי ושל תכלול האירוע

יוסף טייב:  הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להקים וועדה מתכללת לטיפול בנוער החרדי הנושר

יוסף טייב:  הוועדה גם מבקשת שוועדה כזו תיעזר בגורמים החיצוניים הקיימים, ואנחנו רואים שיש רבים כאלה, שהם מקצועיים, עם רצון טוב ועם ידע רב

יוסף טייב:  אנחנו גם מבקשים לשים לב לפגיעות המיניות, שמביאות, לכאורה, לנשירה, או שהנשירה מביאה לאותן פגיעות

יוסף טייב:  לצערי אין לנו נתונים כאלה

יוסף טייב:  אסף, ממ"מ – העבודה שלכם

יוסף טייב:  לכן, אנחנו כוועדה ממליצים למשרד החינוך להכשיר כל מורה לתכנית מוגנות; שהוא יידע לזהות אם יש לו תלמיד בכיתה שעבר או שעובר איזה שהוא תהליך, ושיידע להתמודד עם זה

יוסף טייב:  אשר, אתה מוצא פה חבר לסיפור הזה, ואנחנו נוביל אותו יחד

יוסף טייב:       הוועדה מבקשת שלכל מוסד חינוכי יהיה רכז למוגנות מינית

יוסף טייב:  הוועדה מציעה להרחיב את ההסדר החרדי לנוער חרדי נושר שמעוניין במסגרת כזו ומתאים לה; נוער כזה או אחר שמשתלב בחיי הכלכלה

יוסף טייב:  הוועדה קוראת למשרד החינוך לתת לנוער חרדי מענה רגשי, ייעוץ, שילוב ועוד

יוסף טייב:  זה לא קיים מספיק במוסדות הפטור, וצריך לראות איך אנחנו עושים את זה במסגרת התקציב הקיים

יוסף טייב:       הוועדה קוראת למשרד החינוך לבנות תכניות מותאמות לירושלים, בני ברק ובית שמש, שם אנחנו רואים שקורית רוב הנשירה של הנוער החרדי

יוסף טייב:  תכנית כזו תוכל להתרחב, לאחר מכן, לשאר חלקי הארץ ולפריפריה

יוסף טייב:       ברשותכם, אני רוצה להודות שוב לכל מי שנמצא, שטרח, שהגיע

יוסף טייב:  גם למי שלא הביע את דעתו, לצערי

יוסף טייב:  הוועדה תתכנס שוב סביב הנושא הזה כדי להוביל ולשמוע כל אחד ואחד, גם מאנשים שבאו ולצערי לא הספיקו לדבר

יוסף טייב:  ברשותכם, אני נועל את הוועדה