ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 16, 2023-02-20 00:00

יוסף טייב: צהרים טובים, אני מתכבד לפתוח את ועדת החינוך התרבות והספורט, בנושא קשיים בפעילות הצהרונים

יוסף טייב:  זה לא סוד שאנחנו בעצם ממשיכים עם הנושא של הבוקר, אמנם נכון שנושא הצהרונים הוא לא חובה, אבל הוא נותן מענה רחב מאוד לאותם הורים שרוצים לצאת לשוק העבודה, ולצערנו, התנהלות הצהרונים לוקה בחסר

יוסף טייב:      ברשותכם, הדיון הקודם היום בנושא מעונות היום, התנהל בדיון מהיר, אז לפני שאנחנו מתחילים, חשוב לי להגיד שאני מבין את המורכבות בנושא כוח האדם בצהרונים

יוסף טייב:  בדיוני הוועדה, נוגעים בנושא מכלל היבטיו, ואנחנו נמשיך להילחם עד שנמצא לזה פתרון

יוסף טייב:      דבר אחרון, לא נגענו בנושא החינוך המיוחד, שהוא ראשון במעלה, הניה נמצאת כאן איתנו, אני חושב שזה נושא חשוב, ובגלל חשיבותו, ביקשתי מצוות הוועדה לכנס וועדה מיוחדת שתדון בנושא ההסעות ובנושא מעונות היום, נקיים דיון, ארוך ככל שיתאפשר, כדי לתת לכם את הפלטפורמה ולהוביל את המענה הנחוץ

יוסף טייב:  ברשותכם, חברי הכנסת, נושא הצהרונים, משה טור פז, בבקשה

משה טור פז: טוב, הייתה לי הזכות כבר לפני עשור, להפעיל את הצהרונים הראשונים במדינת ישראל, שפעלו במימון המדינה

משה טור פז:  זה היה פיילוט בשנת-2012, עוד לפני שהומצאו הצהרונים הנוכחיים

משה טור פז:  בזמנו קיבלנו מהמדינה כ-36 מיליון שקלים, על מנת להפעיל בירושלים צהרונים לכל המערכת ותוכנית ״ניצנים״ נבנתה בעצם כקומה נוספת, מתוך הלקחים שהפקנו אז

משה טור פז:      בהסתכלות על הצד החיובי, כי אפשר להצביע גם על הדברים הטובים שקרו בעשור הזה, למשל, העובדה שמדינת ישראל משקיעה היום כמעט מיליארד שקלים בצהרונים, זה בהחלט דבר נכון, וזו התקדמות

משה טור פז:      בהסתכלות על השלילי, אני רוצה לציין שתי נקודות: נקודה ראשונה, כבר אז היה ברור שסוגיית השכר, היא סוגיית משמעותית בנושא הצהרונים, לא היחידה, כי להבדיל מהדיון הקודם שלנו, כאן יש עוד הרבה סוגיות, של הכשרה מקצועית ושל טיוב המסגרות בתוך המערכות, אבל סוגיית השכר, שכר הסייעות, שהן המובילות פה, כי בעצם אנחנו משאילים את המילה ׳סייעות׳ ממסגרות הבוקר, היא בהחלט סוגיית המפתח

משה טור פז:      אני אומר שוב, הפערים החברתיים בישראל, בדגש על רשויות מקומיות, זועקים פה

משה טור פז:  כי בסוף רשות חזקה - או שהיא מוסיפה מתקציביה, או שמחייבת את ההורים לשאת בנטל ולשלם בעצמם

משה טור פז:  בכל מקרה, המודל פה מתעדף אוכלוסיות חזקות, ויש פה חוסר גדול בתקציב שאנחנו צריכים לדרוש מהמדינה, לקראת הדיון התקציבי הקרוב, על מנת להגדיל את תקציב הצהרונים בצורה משמעותית

משה טור פז:      אדוני יושב הראש, נקודה שניה ובעיניי מאוד משמעותית, היא שבעצם תוכנית הצהרונים, נועדה לחפות על העובדה, שגם אנחנו בוועדת החינוך, מצביעים מידי שנה על דחייה של תוכנית ליום לימודים ארוך, ולא הרבה יודעים זאת, אבל מדינת ישראל הייתה אמורה לפני עשרות שנים, להפעיל על פי חוק, יום לימודים ארוך

משה טור פז:       המדינה דוחה את החלת התוכנית, פעם אחר פעם, משום שהיא מקבלת את עמדת האוצר, שאומר, שהעלות אל מול התועלת היא לא מוצדקת

משה טור פז:  מדובר ב-X מיליארדים, לא מעט מיליארדים, אני לא זוכר כרגע את הסכום במדויק

משה טור פז:      אני רוצה לומר לך, שלפני מספר שנים, כשישבתי בהנהלת משרד החינוך, הזמנו את, שלמה דוברת מי שחתום על התוכנית הלאומית לחינוך, מהשנים -2005-2003, שהיא התוכנית האסטרטגית האחרונה שנכתבה לחינוך במדינת ישראל, על מנת שיציג בפנינו את המסקנות שלו

משה טור פז:  תהיתי מאיזו סיבה רוב הדו״ח שלו לא יושם, והצגתי בפניו שאלה אחת, והיא, איזה דבר אחד מדו״ח דוברת, הוא היה בוחר אם היה יכול להפעילו

משה טור פז:  לא את הכול, על אף שזה דו״ח מדהים, דבר אחד, שלדעתו היה משפר את החינוך הכי הרבה, להפתעתי הרבה קיבלתי תשובה פשוטה מאוד, והיא: יום לימודים ארוך, מ-8:00-16:00, חמש פעמים בשבוע

משה טור פז:      מה ששלמה דוברת בעצם אומר, זה שאם אנחנו היינו נותנים לילדים את יום הלימודים שהם זכאים לו, שמונה שעות ביום, חמישה ימים בשבוע אם כל ילד בישראל, לפחות ביסודי, היה לומד כ-40 שעות שבועיות, אז חלק גדול ממה שאנחנו עוסקים בו, בנוגע לצמצום הפערים, היה מושג ממילא

משה טור פז:       אגב אפשר היה לשפוך לשם גם את תוכנית הצהרונים, גם את תוכנית המתנ״סים של חוגים אחר הצהריים ועוד ועוד

משה טור פז:  עדיין הייתה נדרשת תוספת תקציב, אבל לא כזו גדולה

משה טור פז:      ואני אומר את זה כי אני חושב שלשם צריך לכוון, זה המצפן

משה טור פז:  כשיהיה לנו במדינת ישראל יום לימודים של שמונה שעות לימודים ביום, שיהיו ממומנות במלואן על ידי המדינה, אנחנו נראה מערכת חינוך, שלראשונה מזה עשרות שנים, תתחיל לצמצם פערים, דבר שהיא נכשלת בו פעם אחר פעם

משה טור פז:      גם כשאנחנו מסתכלים על תוכנית הצהרונים, צריך לראות אותה ככה

משה טור פז:  ילד שנשאר בבית הספר לעוד שעתיים ביום, ומקבל תוכנית איכותית, הוא ילד שמקבל מעטפת חינוכית אמיתית, כמו שמדינה מערבית אמורה לתת

משה טור פז:  אנחנו דוחים את התוכנית הזו בישראל שנה אחר שנה, והגיע הזמן בעיניי, לשים את זה במקום גבוה בסדר העדיפויות התקציבי

משה טור פז:      מה שנאמר בדיוק הקודם נכון גם פה, כמה שיותר צעיר יותר חשוב, מרכז טאוב הציגו פה באחד המסמכים הנלווים בדיון הקודם, וגם אנחנו מראים את זה שוב, מה שאתה מתחיל בגיל לידה אתה לא תצטרך לעשות בגיל שש, מה שאתה עושה בגיל שלוש אתה לא תצטרך לעשות בגיל תשע, ולשם אנחנו צריכים לדחוף, אדוני יושב הראש, להפוך את הפירמידה, כמה שיותר כסף בגילאים היותר צעירים, עם ימי הלימודים הארוכים, ואנחנו נרוויח את זה אחר כך ובגדול

משה טור פז:  תודה

יוסף טייב: אבל יחד עם זאת, נשאלת השאלה, האם זה בא להשלים או להוביל ליום לימודים ארוך? מה עם כוח האדם, שעוסק באותם צהרונים, האם הסייעות מקבלות את ההכשרה הנדרשת, או שהן שם כדי להיות בייביסיטר? אני חושב שזה נושא לא פחות חשוב

משה טור פז: נכון

משה טור פז:  חד משמעית צריכות לקבל הכשרה

תמי סלע: בהמשך למה שעלה פה, בנוגע להשוואה בין ההרחבה או ההשלמה, של חוק יום לימודים ארוך לבין הצהרונים והחוק שהוא רק בהקשר הזה, באמת משפיע מכמה היבטים, אם זה היה חלק מיום לימודים ארוך, זה היה נותן את המסגרת המשלימה, עד שעות אחר הצהריים, זו גם הייתה חובת המדינה להכשיר את הצוותים, מה שגם היה משליך על הראייה של זה כחלק מתוכנית חינוכית, וישפיע על המעמד של הצוותים שנמצאים שם, כי הם בעצם עובדי חינוך והם חלק מהמערכת, ממערכת החינוך

תמי סלע:      זה היה משליך גם על התשלום, אמנם זה כבר תלוי באיך שזה היה מוגדר מבחינת השתתפות

תמי סלע:  וגם בעניין התקציבי, אמנם פה אולי מדובר ביותר נתונים שנצטרך לבקש מה-מ

תמי סלע: מ

תמי סלע: מ, אבל כשבודקים את הפער לעניין הרחבת יום חינוך ארוך, צריך לראות כמה המדינה משקיעה כשהיא מסבסדת ומממנת תוכניות אחרות, שבעצם באות גם הן לתת את אותו מענה בשעות האלו

תמי סלע:      אני רק אגיד על חוק הפיקוח על הצהרונים, שהוא כן בא ואמר שצריך להיות פיקוח על הצהרונים, וצריכים להיות כל מיני תנאים, גם ברמת התברואה והבטיחות וגם ברמה הפדגוגית, דע עקא שתקנות שאמורות לקבוע את התנאים האלה, לא עודכנו, בעוד שהחוק נחקק בשנת-2017

תמי סלע:      החוק הזה לא קבע חובה לקיים תוכנית כזו, להבדיל מחוק חינוך ארוך, אם זה היה דרך שם, חוק הפיקוח על הצהרונים משאיר את עניין קיום הצהרון כעניין וולונטרי, אבל הוא רק אומר, שאם כבר יש צהרון, הוא צריך לעמוד בתנאים מסוימים, שגם הם לא נקבעו עד היום, שזו תקלה בפני עצמה שמאוד מקשה על יישום החוק, על פיקוח על התנאים, על הקצאת את התקציבים וגם על הצורה האחידה שכל הצהרונים יידרשו לעמוד בהם

תמי סלע:      אז יש פה באמת הרבה קשיים, אבל יש את השאלה הבסיסית שעולה פה, האם זה פתרון שצריך להיות כחלק ממערכת החינוך, כמשהו שהוא חובה? או לחלופין להיות באופן שבו זה נקבע בחוק הפיקוח על הצהרונים

יוסף טייב: תודה רבה

עדי ויסמן: אני אוסיף מילה על יום חינוך ארוך, בהקשר של העלויות, עשינו בדיקה בנושא הזה בשנה שעברה, ולפיה העלות של החלת יום חינוך ארוך בכלל החינוך היסודי היא כ-3 מיליארד שקלים בשנה

תמי סלע: אבל השאלה היא כמה מושקע בתוכניות משלימות אחרות? שבעצם אפשר היה לוותר עליהן אם הייתי מרחיבה את היום חינוך ארוך

תמי סלע:  כל הצהרונים - - -     

משה טור פז: דבר נוסף, אני עשיתי את הבדיקה הזו והגעתי לסכום כפול, אבל אני אסביר

משה טור פז:  בסוף, הרשויות החזקות, ישבה פה מקודם סגנית ראש עיריית תל אביב, אם היינו מקבלים החלטה להחיל יום לימודים ארוך, מ-8:00-16:00, אני דרך אגב חושב שזה צריך להיות מ-9:00-17:00, אבל העיקרון זהה - - -     

יוסף טייב: אתה לא מאלה שאוהבים לקום מוקדם?     

משה טור פז: לא, אני מאוד אוהב

משה טור פז:  9:00-17:00, זה פשוט זמן שלא חייבים לשלם בו את שעות התקן, אבל בית הספר ייפתח בשעה-8:00, בשעה שיתחילו הלימודים, וייסגר בשעה-17:00

משה טור פז:  מדובר במודל יותר משוכלל, שמתחילים להפעיל היום גם באירופה, אבל זה אותו רעיון בדיוק

משה טור פז:  אפשר יהיה להפעיל את זה דיפרנציאלית

משה טור פז:  כלומר, דימונה תקבל את זה בכ-100% מימון, תל אביב תקבל את זה, נגיד, בכ-70% מימון

משה טור פז:      אם הנורמה בישראל תהיה יום לימודים של שמונה שעות ביום, שמונה שהן בעצם תשע עכשיו, במשך חמישה ימים בשבוע, ויום שישי יהפוך למה שנקרא, שישי חברתי, הדבר הזה עתיד לשנות את פני החינוך במדינת ישראל, אין כמעט שום החלטה אחרת שמדינת ישראל יכולה לקבל בתחום החינוך, שהיא דרמטית כמו זו

משה טור פז:  לכן, זו נקודה חשובה, וכמו שאמרה כאן נכון עו״ד סלע, חלק מהכסף כבר קיים

משה טור פז:      במערכת

משה טור פז:  יש כמיליארד שקלים בצהרונים, יש עוד כמה מאות מיליונים שנשארו ביוח״א וביול״א, שהן תוכניות ישנות שעדיין פועלות בחלק מהמקומות

משה טור פז:  והרשויות העשירות יכולות להשלים מהתקציב שלהן

משה טור פז:  אני אומר, המחיר הוא מיליארדים ספורים, כדי להפעיל אותו על כולם, זה שינוי תפיסה, שבעיניי, אין כדוגמתו על מנת לשנות את החינוך בישראל

יוסף טייב: נקודה חשובה

דורית חזן: שמי דורית חזן ואני מכהנת כיו״ר ארגון גננות מחנכות

דורית חזן:  אפתח בהערה לחבר הכנסת, על נושא יוח״א בגני הילדים, בעיקר באזור העיר שדרות, שם זה כמרקחה

דורית חזן:  לגננת אין הפסקה, אין מעבר ואין כניסה של מורים אחרים, ולכן כיום, אנחנו נמצאים בדיונים בבית המשפט, שמדברים על זה שגננות לא רוצות לעבוד עד השעה 16:00, כשאחר כך הן עוד צריכות אחת לשבועיים ללכת להשתלם, מדובר בתנאי העסקה בלתי אפשריים, על אחת כמה וכמה כאשר את גם אימא צעירה שמגדלת את ילדיה

דורית חזן:  את מגיעה הביתה, לילדים שלך, מרוקנת מכוחות

דורית חזן:      לכן אני מעלה כאן את תשתית חומש בגני הילדים, שהוצעה כבר בשנת 2012 יחד עם ארגוני ההורים וועדי ההורים המרכזיים, שם ביקשנו שהתוכנית תחול על כל הארץ, לא רק בפריפריות

דורית חזן:  התוכנית מדברת על כך שצוות גן הילדים כולו יוכשר ויעבוד כמקשה אחת, צוות הגן יגדל ויהיה סייעות וגננות, גדול יותר שיעבוד במשמרות בוקר וצהריים

דורית חזן:      ומה שאנחנו מבקשים, זה שצוות גן ילדים, כולו יוכשר וכולו יפעל כמקשה אחת, יתרחב מספיק ביותר גננות ויותר סייעות בכל גן, כך שיום עבודה בגן יפוצל לשתי משמרות, בוקר וצהרים, פתרון שיסייע הן בהורדת העומס מצוות הגן, הן בצמצום שעות העבודה והן באפשרויות לחיסורים במידת הצורך והתאמת המשמרת לאילוצי הצוותים

דורית חזן:  חברה, זה ממש משמעותי, והלוואי שזה יקרה כאן, ויחול על מדינת ישראל

יוסף טייב: חבר הכנסת רון כץ, בבקשה

רון כץ: תודה רבה אדוני, אני שוב רוצה להודות לך על קיום הדיון החשוב בתחילת היום, כמו שאמרתי, ולא טעיתי, אני חושב שאתה האיש הנכון להוביל את המהפכה שבאמת ראוי שתהיה כאן

רון כץ:  בנושא הצהרונים, אני חושב שאנחנו חייבים להפוך את הפירמידה ולהתחיל לחשוב בצורה קצת שונה, כי אם נחשוב באותו אופן, נגיע לאותן תוצאות וכלום לא ישתנה

רון כץ:      אנחנו צריכים לייחס לכל הפרמטרים את אותה חשיבות - גם לשכר וגם להכשרה

רון כץ:  צריכים לחשוב לאן אנחנו מכוונים ובמידה ומכוונים ליום לימודים ארוך, יש דרך לעשות את זה

רון כץ:  במידה ונחפש קיצור דרך ונתמקד בלשים פלסטר, כך זה ייראה

רון כץ:      אדוני היו״ר, אני חושב שצריכה לצאת ממך קריאה שתאגד את כל התוכניות שקיימות כיום ולשים אותן להשוואה מול תוכנית שתשיג את המטרת היעד שהגדרנו, של החלת יום לימודים ארוך בצורה איכותית ולא כבייביסיטר לשעות אחרי הלימודים

רון כץ:  אחר כך נבצע השוואה של תקציבים ועלויות בין התוכניות

רון כץ:  אני חושב שניווכח לראות שישנה הלימה בכסף

רון כץ:  וגם אם יהיה צריך להוסיף על תקציב התוכניות הקיימות לטובת התוכנית החדשה, יהיה מדובר בסכום מועט

רון כץ:  כך יתאפשר לנו לדון בהפרשים ובהבדלים ולקבל החלטה מושכלת

רון כץ:      בסוף, אם נצטרך גם נוסיף את הכסף שנדרש כדי לממש את התוכנית

רון כץ:  תוכנית כזו תאפשר לנו ליצור רצף חינוכי אמיתי, לעסוק בפיתוח ומיצוי פוטנציאל של תלמידים, לצמצום משמעוותי של פערים חברתיים וליצירת מרחב שיאפשר עשייה של עוד הרבה דברים טובים שיכולים לקרות

רון כץ:  תודה אדוני

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  לילך ברקאי, ממונה תוכניות משלימות למידה, משרד החינוך, בבקשה

לילך ברקאי: אני אתייחס לשתי הסוגיות שעלו כאן: סוגייה ראשונה היא הכשרה מקצועית: נכון להיום כל עובדת בצהרון, כל מובילה בבית ספר, כל מובילה וכל סייעת בגן ילדים, מקבלת הכשרה של-25 שעות, שכוללת הכשרה מנהלית והכשרה פדגוגית מטעם משרד החינוך

לילך ברקאי:      סוגייה שנייה היא הגיוס של כוח אדם: אכן יש קושי בגיוס כוח אדם בימים אלה, אבל באמת יש לנו סטטוס באופן קבוע ושוטף מול הרשויות המקומיות

לילך ברקאי:  כ-216 רשויות משתתפות בתוכנית ׳ניצנים׳, כ-300 אלף תלמידים משתתפים בתוכנית, מהגן ועד כיתה ב׳

לילך ברקאי:  מלבד ׳ניצנים׳ בחופשות, שפועלת בחופשת החורף ובחופשת האביב במגזר הלא יהודי ובחופשת סוכות, בחופשת חנוכה ובחופשת פסח במגזר היהודי

לילך ברקאי:      מה שאני יכולה לומר, זה שרשויות אכן מצביעות על קושי בגיוס כוח אדם, אבל הן מוצאות פתרונות יצירתיים, על אף הקשיים, וחלק מהפתרונות זה גיוס סטודנטים, פנייה לחברות כוח אדם וגיוס ממועדוני הגיל השלישי

לילך ברקאי:  אלו רק דוגמאות, ואכן יש לזה השפעה על כוח האדם, שבעצם מוביל את התלמידים, אבל אנחנו שמים דגש בהכשרה המקצועית, על מנת לשכלל את המיומנויות שלהם, כדי לתת מענה לילדים בגיל הצעיר

יוסף טייב: ברשותך, עלתה פה איזו שאלה, משרד החינוך היה אמור להביא לוועדה תקנות וצו של הצהרונים, איפה אנחנו עומדים בנושא הזה?     

לילך ברקאי: עדיין לא הסתיימה כתיבת התקנות, החוק נכתב בשנת 2017, ואני לא עודכנתי שצריכים להביא את זה לוועדה, אז צריך לבדוק את העניין

תמי סלע: אלו תקנות שבהיעדרן ממש לא ניתן ליישם את החוק, אין תנאים ברורים

יוסף טייב: זו בעיה

יוסף טייב:  זה שיש חוק זה טוב, אבל איך אנחנו אמורים ליישם אותו?     

רון כץ: זו שיטה

יוסף טייב: אתה חושב שזו שיטה?     

רון כץ: ברור

רון כץ:  חמש שנים לא סיימו לכתוב תקנות? ככה לא מיישמים חוק

תמי סלע: הצו אמור לקבוע את המחיר המירבי שניתן לגבות מההורים, גם הוא לא הגיע עדיין, מה שיוצר מצב שאין שום אחידות לגבי ההתנהלות בצהרונים

יוסף טייב: 	 טוב בכל מקרה, משרד החינוך, לתשומת ליבכם, אנחנו נשמח שתבדקו את הנושא

יוסף טייב:  הוועדה באמת מבקשת שוב ושוב, גם שלחנו מכתב בנושא ואנחנו נשמח לקבל על זה מענה, על כל הנושא של התקנות והצו

יוסף טייב:  ברשותכם, בני פרץ, בבקשה

בני פרץ: כבודו, אני שומע פה את כולם, ובאמת גם אנחנו מגדלים פה נכדים, ומודעים למה שקורה בכל המערכת הזאת

בני פרץ:  מדברים על סייעות, השלטון המקומי אמרה שהם משלמים שכר של-75 שקלים לשעה דרך חברה, אז קודם כל אין דבר כזה דרך חברה, יש מה שנקרא עובדי קבלן

קריאה: נכון

קריאה:  בדיוק, זו הדרך לפרק ארגוני עובדים

בני פרץ: אם היו משלמים שכר של 75 שקלים לשעה על 75 שקלים, הם היו נותנים כ-150 שקלים לעובדת

בני פרץ:  חברות הקבלן גונבות מהן כספים, הן מפחדות להתפטר ולהתקשות בלמצוא עבודה בגלל הסכמים בין חברות הקבלן, שפועלות אחרת מאוד ממעסיקים

יוסף טייב: בני אני חושב שהבעתי את דעתי, אמרתי שאם הם היו משלמים את השכר הזה לעובדים הכול היה נראה אחרת

בני פרץ: בעבר הבאנו הצעה, לכל מי שעובד דרך חברת קבלת, להתאגד ולדרוש את הכסף מהממשלה, שהרי הממשלה מעסיקה את העובדים דרך החברת קבלן

בני פרץ:  במקום שהממשלה תשלם לקבלן, שתשלם את כל הסכום לעובדים, והם ישלמו את המס, וכך יתאפשר להם שהזכויות שלהם יגדלו

בני פרץ:  תאמין לי הבאתי תוכנית, אבל הם מעדיפים להשאיר את העובד כמקבץ נדבות

בני פרץ:       אבל אני רוצה לפתור את הבעיה כבודו

בני פרץ:  דיברו על עבודה מועדפת, שתפטור מצוקות כוח אדם בטווח הקרוב, אבל לדעתי זה לא ייגמר ולא יפתור את הבעיה

בני פרץ:  אני איש ליכוד, ראש הממשלה שלי הצהיר, חינוך חינם מגיל לידה עד שלוש

בני פרץ:      העצה שלי היא לפתור הכשרה מקצועית בחסות משרד העבודה, לשכת העבודה והמוסד לביטוח לאומי שיממנו לימודי הכשרה, לימודים שימשכו כשנה, במהלכה ייחשפו לעובדים הפוטנציאליים ולמידת ההתאמה שלהם לתחום, מה שגם יביא לצמצום מקרי אלימות בגנים

בני פרץ:  לאחר ארבעה חודשי לימוד, התלמידות יעברו סטאז׳ים על בסיס שבועי, כדי לחשוף אותם להכול ולתת להם להתנסות ולחוות עוד לפני הכניסה למערכת

בני פרץ:       המדינה תממן את הלימודים ותעסיק את המשתתפים בקורס במשרה קבועה

בני פרץ:  שתזכה אותן בחופשות שנתיות בתשלום, כמו למורות

בני פרץ:  לא כמו עבודה דרך חברת קבלן, שכופה על המטפלות והסייעות להתפטר במהלך חודשי הקיץ ובעצם לא מעניקה להם זכויות ותנאי העסקה ראויים

בני פרץ:       בנוגע לתקציב, יש אפשרות להוציא איגרות חוב לאזרחים, כמו שעשו בעבר במצבי חירום או במלחמה, ולהגיד שהכסף הולך רק לטובת השקעה בתחום החינוך

בני פרץ:  אפשרות נוספת היא לקחת אחוזי מיסוי גבוהים יותר מבעלי הון ומהשולטים במשק, שכולנו שילמנו עבורם מכיסנו כשהם נפלו, ולהסביר שזה לטובת החינוך

בני פרץ:       בשונה ממה שעושים באוצר ובמוסד לביטוח לאומי, מדובר בפתרון שלוקח את החינוך לכיוון אחר

בני פרץ:  כיוון שימשוך צעירים שאולי יתקדמו בזכות הקורס הזה גם ללימודי חינוך באקדמיה

בני פרץ:  זה לטובת העתיד

בני פרץ:  לטווח הרחוק

בני פרץ:  במקום לחשוב על יישום של עבודה מועדפת ושל פתרונות זמניים, שרק מחזירים אותנו אחורה משנה לשנה

בני פרץ:  זה עתיד לקחת כמה שנים, אבל זה ישתלם לנו

בני פרץ:       בואו נכין את עצמנו

בני פרץ:  נזמין לוועדה את משרד העבודה ואת הביטוח הלאומי, ונראה איך משלבים אותם ביחד במימון של קורס ההכשרה, על מנת להצליח למשוך אליו צעירים שאולי עוד ייפתחו עתיד בתחום

יוסף טייב: תודה רבה בני

יוסף טייב:  חבר הכנסת נאור שירי, בבקשה

נאור שירי: תודה רבה, גם על קיום הדיון, אבל אני חושב שהמבחן שלנו יהיה לא בקיום הדיון, חשוב ככל שיהיה, אלא בהחלטה שלנו לשים את הדברים האלה כבר על השולחן, אני מודה, אני מתנצל בפני נציגי משרד החינוך, זו בטח הפעם הראשונה שאנחנו מתראים, אבל אני חושב שזה פשוט ביזוי של הוועדה

נאור שירי:  לומר שלא נכתבו או לא סיימו לכתוב תקנות במשך חמש שנים, כעמדת ממשלה, ובואו נשים את הפוליטיקה בצד

יוסף טייב: זה לא החוק היחיד

נאור שירי: ברור, אבל בחוק הזה אנחנו עוסקים, אפשר להמשיך ולדבר על הרבה מאוד חוקים, למטה יש אזור מתוחם שבו אנחנו מדברים על חוקים, אבל לא נדבר על זה

יוסף טייב: אז אולי תרפו קצת מלמטה ותבואו לפה, זה ייתן קצת דחף

נאור שירי: אני מרפה

נאור שירי:  באתי לפה אחרי שפרקתי במקומות אחרים

יוסף טייב: אנחנו מעריכים את זה מאוד

יוסף טייב:  אני רק מקווה שמפה אני לא אצטרך להוציא אותך

נאור שירי: אני מקווה שלא

נאור שירי:  אתה יודע מה? אני מוכן לצאת גם פה, אם צריך להיות קצת יותר דרמטי

נאור שירי:  מתי נשים את הגבול? זאת אומרת, איפה עובר הגבול? יושבות פה גם נשות חינוך, עמותות שונות שעוסקות בזה שנים, אני הייתי יו״ר דירקטוריון בחברה שעושה בדיוק את זה, מפעילה צהרונים, ומעבר לתשובה הזו, שבעיניי היא לא מתקבלת על הדעת, שבמשך חמש שנים לא סיימו לכתוב את התקנות

נאור שירי:       רמת הניתוק וחוסר ההבנה שיש פה, זה משהו שאני פשוט לא מצליח ליישב

נאור שירי:  לא יכול להיות, שאנחנו מסתכלים, גם בהסכמים הקואליציוניים שנכתבו, וצמד המילים, הגיל הרך, מוזכר רק פעם אחת, פעם אחת

נאור שירי:  בסעיף 126

נאור שירי:  אני לא מצליח להבין את זה, איך יש משהו שחשוב לנו יותר מהגיל הרך? איך במקום כל השרים והמשרדים המומצאים שאנחנו חווים פה חדשות לבקרים, עוד לא קם מישהו שאומר שצריך למנות שר לנושא הגיל הרך

לוסי חדידה: הנושא החשוב ביותר במדינה

נאור שירי: מעבר לזה, אנחנו מדברים פה על תלמידים

נאור שירי:  אבל בואו נדבר לרגע על הילדים בני השלוש שמגיעים למסגרות האלה, אתם מדברים על שכר, שהעברתם חוק בשנת 2017, שמסתכל רק על החור של השקל, ולא מנסה אפילו להתאים לפחות בין השכר למדד, הדברים לא משתנים

נאור שירי:       אתם מדברים על כוח אדם? רשויות מוצאות פתרונות יצירתיים? את פעם היית ברשות שמנסה למצוא פתרון יצירתי? את יודעת איך נראה הפתרון היצרתי? על חשבון מי הוא? על חשבון ילדים קטנים בני שלוש, שנכנסים למסגרת ומקבלים הלם, ואני בכלל לא אדבר על רגרסיות, על מה שצריך לעשות כדי להשלים את הפערים שנוצרים, שאתם אשמים בהם, ובחוסר היכולת שלכם לשים את נשות ואנשי החינוך במרכז, להבין שצריך לייצר הכשרות, להבין שצריך לתת פתרונות, ולא רק זה, אתם גם מגבילים את הרשויות המקומיות, אני הייתי סגן ראש העיר בהוד השרון והגעתי למצב שאני צריך להיות זה שמוביל בגנים, אני נכנסתי להוביל גנים כי אין פתרונות יצירתיים

נאור שירי:      אני שמח שאת מדברת על פתרונות יצירתיים, כי זה רק מדגיש את רמת הניתוק המזעזעת, שקיימת בין הדרג הפדגוגי, המחליט לבין מה שקורה בשטח

נאור שירי:  את מדברת על פדגוגיה, כי אין שום קשר לפדגוגיה, גם לבייביסיטר אין שום קשר, באמת, רמת הניתוק וחוסר ההבנה של מה בכלל דורש פתרון יצירתי ומהו המחיר

נאור שירי:       אנחנו אלה שצריכים להתמודד עם נשות צוות שנשחקות בצורה הקיצונית ביותר, ואין מענה, אין גם יכולת לרשות לתקנן שכר לאותן סייעות, זאת אומרת, לא רק שאתם קובעים את השכר, שהוא לא מתואם למציאות, בטח שחמש שנים אחורה, אני לא אדבר על ההצמדה, כי דיברנו על זה, אלא על רשויות חזקות, שגם הן, שיכולות ומנסות לשלם יותר, גם אותן אתם מגבילים

נאור שירי:       זאת רמת ניתוק שמתחילה בפדגוגיה, ממשיכה אל הפתרונות היצירתיים שהרשויות ממציאות כדי לפתוח כמה שיותר גנים מידי יום, ומשם ממשיכה אל חוסר היכולת לסיים תיקון תקנות במשך חמש שנים

נאור שירי:       עכשיו, אני אומר לך, אדוני היושב ראש, דווקא כי אני מעריך אותך, זה לא הגיוני שוועדת החינוך בכנסת ישראל, תיתן יד לדבר הזה

נאור שירי:  אין פה שום דבר הגיוני שעכשיו נסיים את הדיון, ותן לי לנחש, נעשה דיון נוסף בעוד חצי שנה, או בפעם הבאה שתתגלה התעללות בילדים, מה שבפועל, קורה במשך כל יום כל היום

לוסי חדידה: בשל חוסר בהכשרות

נאור שירי: אני אפילו לא נכנס לסיבות, זה פשוט יעלה לכותרות, אנחנו נעשה דיון, חברי הכנסת יגישו דיון מהיר, נתאסף כולנו ביחד, נשמע את התשובות של משרד החינוך, נשמע איפה נמצאת בכלל משטרת ישראל, אני לא אדבר בכלל על מעונות היום, ועל היכולת שלנו לתת להם פתרון

נאור שירי:       גם למצלמות שנתתם, כי הייתי בדיונים אחרים, אבל אני שם את זה בצד, אבל אנחנו נתכנס שוב, ואתם יודעים מה יקרה? שום דבר לא ישתנה

נאור שירי:  אתם מדברים על תקציב המדינה? אף אחד בכלל לא סופר את הגיל הרך

נאור שירי:  כ-10 מיליארד שקלים התווספו להסכמים הקואליציוניים, לטובת הדגשת היהדות במדינת ישראל, כ-10 מיליארד שקלים תוספות ואפילו שקל אחד לא ניתן לגיל הרך

נאור שירי:       אני רוצה לצטט מההסכם הקואליציוני של ש״ס, סעיף 126: ״הממשלה תפעל להקמת רשות לגיל הרך במשרד החינוך, שתכלול את הטיפול במעונות היום״

נאור שירי:  זה סעיף שלכם

נאור שירי:  איפה זה? איפה הרשות הזו? אתם מתעלמים באופן טוטאלי מהגיל הרך, ולא רק אתם

נאור שירי:  העשור האחרון הוא עשור משברי של מערכת החינוך, שבא לידי ביטוי בחוסר טיפול בגילאי לידה עד שלושה חודשים, במעונות היום, וממשיך עד בכלל

נאור שירי:  אנחנו מגדלים דורות שלמים, שחווים חוויות בזויות במערכת החינוך, הורים שנקרעים, ואני לא מדבר אפילו על מחיר, כי לא איכפת לנו לשלם, אבל אנחנו משלמים על משהו שהוא מלכתחילה גרוע בהוויה שלו

נאור שירי:       אתם יודעים אלו נשות צוות מגיעות לעבוד? הן גמורות

נאור שירי:  אתם לא שמים לב לזה

נאור שירי:  אתם שוחקים את האוכלוסייה, אתם גומרים את הרשויות ואז אתם מסיימים וגומרים גם את הילדים

נאור שירי:  והאמת? לאף אחד לא יהיה אכפת

לוסי חדידה: אנחנו נשמח לחזק אותך מהשטח

לוסי חדידה:  זה לא רק שהמדינה לא נותנת, אלא שהיא גם מוסיפה עלינו עול של בירוקרטיה, פרוצדורה ודרישות בלתי מידתיות, שעולות ועולות על הנטל ומחמירות את המצב

לוסי חדידה:  אז לא רק שלא התקדמנו בעשר השנים האחרונות, אלא הלכנו אחורה

לוסי חדידה:       לפי דו״ח טרכטנברג, היום ילדים בני שנתיים ותשעה חודשים, שמגיעים לגני עירייה, ומצפים מהם להיות גמולים, לא להירדם במהלך היום, לאכול ארוחת צהרים בשעה 14:00 כשארוחת הבוקר הייתה בשעה 9:00, להשאיר את המוצץ והחיתול בבית ולא לחפש מענה רגשי כי יש סייעת וגננת על 35 ילדים

לוסי חדידה:       המצב, לא רק שלא התקדם, הוא הלך הרבה אחורה, ולנוכח הדבר הזה, המגזר הפרטי נכנס מתחת לאלונקה, וכמו שאמרה חברתי, אנחנו מהווים כ-77% מהשוק הזה, 350 אלף ילדים נמצאים במגזר הפרטי, ואחר כך מתפלאים למה כל מי שרק יש לה דופק מגיעה לעבוד, כי מי שטובה כבר לא רוצה, ואם בהכשרות עסקינן,      בואו תראו מה קורה בצהרונים, מי מתדפקת על הדלת בשעה שתיים, מי תהיה מוכנה לעבוד שעתיים ביום, לקבל שכר של 35 שקלים לשעה, לקבל בסוף החודש משכורת של-1,000 שקלים בלבד? פחות או יותר אף אחת

לוסי חדידה:  להיות צריכה להביא עם המעט הזה אוכל לשולחן השבת שלה, לילדים שלה

לוסי חדידה:       לכן אנחנו מקבלים את הדור השלישי, או עובדים זרים, ואני חלילה לא מתכוונת לזלזל באף אחד, אבל זה לא מתאים, זה לא פתרון ראוי עבור הילדים שלנו, שבשעות האלה הם מגיעים לצהרון כשהם עייפים, רעבים, פגועים רגשית ומתמודדים חברתית

לוסי חדידה:  חברים, התוכנית הישרדות, זה שייט בקריביים לעומת מה שהולך בצהרון בשעות 14:00-16:00

נאור שירי: משפט לסיום אדוני, אנחנו מדברים פה בחצי הומור, אבל הייתי רציני לחלוטין בכך שעל הכתפיים שלך, דווקא אתה, מונחת האחריות לשים קו אדום

נאור שירי:  לא להגיד

נאור שירי:  להמליץ לממשלה ולבקש מהם בבקשה שיסיימו לכתוב את התקנות המאוד מסובכות האלו, ״מעמד הר סיני״, חמש שנים לכתוב תקנות, לא

נאור שירי:  לשים גבול

נאור שירי:  שום דבר אחר לא עובר בוועדה הזו, עד שנושא הגיל הרך מטופל

נאור שירי:  תאמין לי, אה תראה איך תוך חודש יסיימו לכתוב את התקנות, איך תוך חודש אנחנו כבר נראה התייחסות לזה בנושא התקציבי, אז אני מבקש ממך באמת לעשות את זה, רק אתה יכול

יוסף טייב: אתה מזכיר לי אותי בקדנציה הקודמת

יוסף טייב:  שנייה ברשותכם, עיריית מעלה אדומים, גיא, בבקשה

גיא חיים יפרח: שלום, אני גיא יפרח, סגן ראש עיריית מעלה אדומים, אני קודם כל רוצה להגיד לך שהייתי גם בדיון הקודם, ואני חושב שמדובר בדיון בנושא חשוב וראוי שאתה מכנס אותו ושעוסקים בו

גיא חיים יפרח:  אני רוצה להביא את קולם, של חמ״ל עיריית מעלה אדומים, שנפתח מידי יום בשעה 6:00 בבוקר, מוודא נוכחות סייעות וצוות גננות במעונות היום, בצהרונים ובגני הילדים, על מנת שכלל המסגרות ייפתחו כסדרן

גיא חיים יפרח:      אני לא מדבר על יחסי חניכה, על הכשרה מקצועית או על קבלה לעבודה, אני קודם מדבר על זה שנצליח לפתוח כסדר כמה שיותר מהמסגרות מידי יום

גיא חיים יפרח:  בחמ״ל עובדים אנשים שעושים כל שביכולתם כדי לגרום לזה לקרות

גיא חיים יפרח:       מעונות היום והצהרונים, מוגדרים היום במדינת ישראל כ-׳עידוד תעסוקת הורים׳, אז לצערי הרב, הפתרונות היצירתיים שעליהם אתם מדברים, מובאים על מנת שנצליח לעמוד באופן בו מוגדרים המעון והצהרון

גיא חיים יפרח:  לדעתי ההגדרה הזאת היא תוצר לוואי של מעשי החברה שלנו לטובת נושא הגיל הרך, אך מעונות היום והצהרונים צריכים להיות מוגדרים כחינוך

גיא חיים יפרח:       מגיל לידה עד שלוש זה חינוך, לא עידוד תעסוקת הורים, שלמעשה בכלל עונה לסיבה שבגינה משרד הכלכלה יממן להורים סבסוד שיאפשר להם להכניס את ילדם למעון יום, ויאפשר להם לצאת לעבוד, זה עידוד תעסוקה

גיא חיים יפרח:  אבל הפעילות עצמה, המהות שלה זה חינוך

גיא חיים יפרח:  ככה צריך להסתכל עליה וחבל שזה לא המצב

גיא חיים יפרח:       אני רוצה להתייחס בקצרה לסוגיית המעונות: יותר ויותר ילדים עוברים עם הזמן למעונות פרטיים

גיא חיים יפרח:  אז בהחלט אפשר להציע על שלי חוצות מודעת דרושים למעון בשכר של 75 שקלים לשעה, אבל צריכים להבין שמעונות סמל, אלה ורק אלה, הם המעונות בהם אנשים זכאים לקבל סבסוד כלשהו מהמדינה, אי אפשר לשלם יותר מ-35 שקלים לשעה כי המעון, נBy definition, מפסיד

גיא חיים יפרח:       משרד האוצר ישב על המדוכה והבין שאי אפשר להישאר בתשלום ההורים הישן, של 3,000 שקלים, ואני מעגל

גיא חיים יפרח:  באוגוסט הגיע המשרד למסקנה שכדי לממש את פעילות המעון, אפשר להעלות את התשלום ל-3,500 שקלים

גיא חיים יפרח:  על מי זה יושט? שוב על ההורים שאין להם כסף לשלם? אז אני חושב, שאם מדינת ישראל רוצה לטפל בדחיפות, ואני יודע שאין פה עכשיו מיליארדים כדי לעשות מגיל לידה עד שלוש

נאור שירי: יש

גיא חיים יפרח: יכול להיות שיש, הלוואי, תעשו את זה, אני איתכם

גיא חיים יפרח:  אבל מדינת ישראל צריכה להתחיל מפתרון ביניים, שראשיתו בהעלאת שכרן של הסייעות והמטפלות, גם אם בטיפה יותר בתור התחלה, זה לא מה שמגיע להן אבל זה משהו, כדי שאפשר יהיה לקיים פה תהליך של שינוי

גיא חיים יפרח:       בנוגע לאמירה על רשויות חזקות: אנחנו נכנס מתחת לאלונקה, אין לנו שום בעיה, אבל זה לא תקין

גיא חיים יפרח:  זה יהפוך את החינוך לחינוך לעשירים וחינוך ללא עשירים

גיא חיים יפרח:  סייעת במעלה אדומים, גם במעונות היום וגם בגנים, תסתכל על סייעת בתל אביב ובהוד השרון, ותרגיש שהרשות שלה לא משלמת לה בהוגנות כי היא עושה את אותה עבודה

גיא חיים יפרח:  לכן, עיריית חזקות כמו תל אביב והוד השרון, צריכות לשלם מהשקל הראשון ולא מהשקל האחרון, ובכך לפנות כסף שיסייע לרשויות החלשות

גיא חיים יפרח:      אני רוצה לדבר על אופני הסבסוד

גיא חיים יפרח:  מעונות היום במדינת ישראל, שפועלים נהדר באופן בו הם מסבסדים

גיא חיים יפרח:  הם מבצעים סבסוד דיפרנציאלי: זוג הורים מגישים את תלושי השכר שלהם, ומקבלים סבסוד על פי קריטריונים, כ-20%, 30%, 80%

גיא חיים יפרח:  לעומת זאת, בצהרונים, המדינה עובדת בשיטה אחרת, ובה הסבסוד תלוי במצב הסוציו אקונומי של הרשות

גיא חיים יפרח:  לא ברור לי מה הקשר בין מעמד סוציו אקונומי של הרשות לבין היכולת לשלם

גיא חיים יפרח:       בדרך זו נוצר מצב אבסורדי, ובו לדוגמה, יש משפחה ירושלמית, תסלחו לי על הסטריאוטיפ, גרים בבית הכרם, משפחה עשירה בלי עין רעה, שבעצם מסוגלת לשלם באופן מלא על הצהרון, אבל בגלל שהיא נמצאת ברשות ירושלים, היא מקבלת סבסוד כמעט מלא, כמעט ולא משלמים בכלל על צהרון

גיא חיים יפרח:  לעומתם, משפחה קשת יום, שלא יכולה לשלם על צהרון ומתגוררת ברשות עם מעמד סוציו אקונומי יחסית גבוה, למשל שש, תצטרך לשלם מחיר מלא עבור הצהרון

גיא חיים יפרח:       המדינה כבר הקימה מגנון שבאמצעותו היא בודקת את המשפחות לגופו של עניין, אז איך זה הגיוני? במקרה הזה, לא צריך להוסיף שקל, רק להחיל את מנגנון הסבסוד של מעונות היום גם על הצהרונים, ולסייע בסבסוד למי שבאמת צריך, מה שיסייע גם לצהרונים האלה להמשיך להתקיים

גיא חיים יפרח:       משפט אחרון, טסנו לסיור בגני ילדים בפינלנד וראינו שהילדים יושבים לאכול בכיסאות גבוהים, כששאלנו למה זה ככה, אז הסבירו לנו שזה כדי שהמטפלת לא תצטרך להתכופף ולשבור את גבה כשהיא מאכילה ילד

גיא חיים יפרח:  ככה מתייחסים למחנכים

גיא חיים יפרח:  אנחנו צריכים לטפל במעמד הסייעות והמטפלות, ולתת להן כבוד, אנחנו צריכים לתפוס אותן ככאלה, לצד דאגה לנושא השכר, שהוא מאוד מאוד חשוב

גיא חיים יפרח:  תודה

יוסף טייב: חברים, כל מי שרשום ורוצה לדבר, ידבר

יוסף טייב:  חבר הכנסת יוסף עטאונה, בבקשה

יוסף עטאונה: תודה רבה כבוד היושב ראש

גיא חיים יפרח: שכחתי לומר שיש פה את חבר הכנסת, שהוא אוטוטו גם יקיר העיר מעלה אדומים, והוא לא מהליכוד, השר לשעבר מאיר כהן

גיא חיים יפרח:  בבקשה יוסף, סליחה על ההערה

יוסף עטאונה: הוא גם יקיר הנגב

יוסף עטאונה:  כבוד היושב ראש, האמת היא שמאז שהתכנסנו לוועדה הזו, כל הנושא של הגיל הרך עלה יותר מפעם אחת, בהקשרים שונים, על כל התפקוד בנושא הגיל הרך, על ההפקרות של הניהול בגיל הרך וגם על אופן ההתנהלות של משרד החינוך

יוסף עטאונה:       אני מסכים עם חברי, שאנחנו, כוועדת חינוך, צריכים להסתכל בראייה אחת כוללת, ושמשרד אחד ייקח אחריות על הכול

יוסף עטאונה:  מגיל לידה עד שש

יוסף עטאונה:  מבלי להיכנס לפרטי הדיון עצמו על הצהרונים והקשיים בהפעלתם ולנושא של מעונות היום, כי בחברה שלנו לא קיימים בכלל מעונות יום

יוסף עטאונה:       אני כן אומר בנושא גיל הרך, שמה שקורה היום בפועל, הוא שכמו במעלה אדומים, גם אצלנו מתנהל מידי יום חמ״ל שמנסה לתת מענה למצוקת החוסרים בצוותים במסגרות

יוסף עטאונה:  הרשויות המקומיות חוות התמודדות מאוד קשה, ולכן אנחנו צריכים למצוא פתרונות, אי אפשר להמשיך מדיון לעוד דיון בוועדה, אי אפשר שנבוא מהשטח ומשרדי הממשלה יקטרו וימרחו אותנו בתשובות שלהם כשהמציאות ממשיכה כמו שהיא

יוסף עטאונה:       לכן, האחריות שלנו כוועדת חינוך, ושלך כיושב ראש, ואנחנו איתך בעניין הזה, זה לקיים דיון עם לוחות זמנים, ופעם אחת לקבל את כל התשובות לבעיות שעולות בנושא הגיל הרך

יוסף עטאונה:  כולנו רוצים לעשות שם סדר, ללא הבדל בין קואליציה לאופוזיציה, בין ערבים ליהודים

יוסף עטאונה:  תודה

יוסף טייב: עדנה סבג, נציגת ועד עובדות צהרונים, כוח לעובדים, בבקשה

עדנה סבג: תודה רבה לך על הדיון החשוב הזה בנושא הצהרונים

עדנה סבג:  מאוד היה חשוב לי להגיע לפה היום, גם כנציגת ועד עובדות וגם כמי שעובדת בשטח

עדנה סבג:  אני רואה את הכאוס הרב שחשות העובדות

עדנה סבג:  מידי יום אני משוחחת עם כמה עובדות, ואמרתם הרבה דברים והכל חזר על עצמו

עדנה סבג:       אני קודם כל רוצה להגיד לכם, שאנחנו, כעובדות צהרון, נמצאות תמיד במקום האחרון

עדנה סבג:  והאמת היא שלא מובן לי למה

עדנה סבג:  עובדות הצהרון עושות עבודה חשובה כמו הבוקר ואפילו טיפה יותר, כי אנחנו מקבלות את הילדים בשעות הקשות שלהם

עדנה סבג:  כמו שכבר הבנתם, יש מחסור בעובדות, אין מחליפות, עובדות מגיעות לעבודה ללא ניסיון או הכשרה, חלקן לא תמיד ראויות לעבוד, אבל בגלל המחסור הקשה - מיד כשמגיעה עובדת מכניסים אותה לעבודה, בלי לשאול אותה בכלל איפה עבדה ומה עשתה

עדנה סבג:  כל זה בשביל שלא ייסגרו צהרונים, ועדיין, נסגרים צהרונים מידי יום

עדנה סבג:       אני קצת צרודה עכשיו, אבל לפני שבוע הגרון שלי הלך לחלוטין, רק שעובדות בצהרון לא יכולות לאפשר לעצמן להיות חולות בבית, הן מגיעות חולות לעבודה, הן לא יכולות לקחת חופש לטובת אירועים משפחתיים או לטובת כל דבר אחר

עדנה סבג:  לרוב העובדות אין משכורת ביולי ואוגוסט

עדנה סבג:  אין להן ממה להתקיים

עדנה סבג:  מכירים את יוקר המחייה?      

מאיר כהן: יש לך מיפוי של כמה רשויות מפטרות את העובדות וכמה רשויות משאירות אותן?      

עדנה סבג: בכל הרשויות

עדנה סבג:  אבל בירושלים יש את הקושי הכי גדול

מאיר כהן: זה לא נכון, לא בכל הרשויות

מאיר כהן:  את צריכה, בתור נציגת העובדות, שיהיה לך מיפוי מדויק של איזו עיר מפטרת ואיזו עיר משאירה

לוסי חדידה: רגע, תן לה לסיים את הדברים, בירושלים הן יוצאות לחל״ת ובכל מקרה הן בד״כ לא יכולות לקבל דמי אבטלה, כי בד״כ יש קצבת זקנה או קצבת נכות ויש כפל בקצבאות

מאיר כהן: בירושלים היא עובדת במקום מוכר?      

עדנה סבג: בצהרוני ׳ניצנים׳

מאיר כהן: וביולי אומרים ללכת הביתה ולחזור בספטמבר?      

עדנה סבג: עובדות, שמקבלות קצבת זקנה או קצבת נכות, ויש כאלה שעובדות איזה שעתיים בבוקר, במטב

מאיר כהן: כן

מאיר כהן:  הן הולכות ללשכת התעסוקה ולביטוח הלאומי, ואומרים להן לא כי בעצם כבר יש להן עבודה, אז הן לא זכאיות לקבל

מאיר כהן:  ואז הן צריכות לחיות עם המעט

מאיר כהן:  חלקן אימהות, חלקן מבוגרות שזקוקות להכנסה הזו לתרופות

מאיר כהן:  ועל זה אנחנו רוצים שתהיה לנו קודם כל העסקה ישירה

יוסף טייב: ברשותך, אני מתחבר לדברים של מאיר כהן

יוסף טייב:  בנייר העמדה ששלחתם לנו, הצעתם בעצם לעבור למודל של העסקה ישירה לכל אורך השנה, כדי לא להגיע למצב הזה, ואני כיו״ר הוועדה, אמליץ על השיטה הזו

יוסף טייב:      אני כן הייתי רוצה לבדוק ברשותך, זו שאלה שעלתה כשקיבלנו את נייר העמדה, מה הוא מספר העובדות שצריכות לצאת לחל״ת מידי קיץ, להתפטר או שמפטרים אותן? הנתון הזה הוא חשוב בשביל לנסות להוביל את הדבר הזה

עדנה סבג: כרגע אין לי את כל הנתונים

יוסף טייב: בסדר

יוסף טייב:  נשמח לקבל את זה בהמשך

דורית חזן: למה אתם לא מצרפים אותן למשל לקייטנות של יולי אוגוסט?     

עדנה סבג: רגע, תני לי לסיים, אני לא הפרעתי פה לאף אחד

עדנה סבג:  קייטנות יולי-אוגוסט שייכות בזכות ראשונה לעובדות עיריית ירושלים, זה לא של רשת ׳ניצנים׳, במידה ויש מישהי שלא מעוניינת לעשות, אז מאפשרים לכמה בנות מ׳ניצנים׳, אבל זה נותן מענה רק ל-30%-20%,ֿ מצוותי הצהרון

עדנה סבג:       בנוסף ישנן בנות שרוצות במהלך הקיץ לבלות עם הנכדים, וכאלה שלא מעוניינות בכלל לעשות קייטנה

עדנה סבג:  אבל זה אומר שלא צריך להיות להן שכר?     בנוסף, אשמח לדבר על מה שזה עושה לילדים

עדנה סבג:  מידי שנה מתחלפות להם המון סייעות

עדנה סבג:  משום שגם אחרי שכבר התחילו לעבוד, מאוד קשה להחזיק מעמד ולרצות להישאר עבור שכר של 37 שקלים לשעה

עדנה סבג:  הילדים האלה חווים המון פרידות, שיוצרות אצלם קשיים ורגרסיות קשות

עדנה סבג:       אנחנו באות לעבוד ונותנות את כל כולנו, עד היום חלק גדול מהילדים עושים קקי ופיפי בבגדים ואפילו אין לנו משטח החלפה

עדנה סבג:  בגן שלי הסייעת מחליפה חיתולים לפחות חמש או שש פעמים ביום, כי הילדים בעצם מגיעים לגן בגיל שנתיים ושמונה חודשים

עדנה סבג:  רק עכשיו התחלנו לחגוג ימי הולדת שלוש בגן

עדנה סבג:  הרבה הורים ממהרים להאשים שאנחנו פוגעות בהורים ובילדים, זה ממש לא נכון, אבל אף אחד לא רואה שהעובדות האלו נמצאות במצוקה

דורית חזן: את מדברת על גני ילדים מגיל שלוש?     

עדנה סבג: כן

דורית חזן: אני שטפתי את העכוזים של הילדים בעזרת צינור, והחלפתי להם יום יום על שטיח

דורית חזן:  הגענו למצב שכ-17 ילדים חלו בדיזנטריה ביום השביעי ללימודים, ואני חליתי איתם

עדנה סבג: אנחנו החלטנו שאנחנו רוצות התחייבות להעלאת שכר, לצהרונים ולצהרוניות, מרוב הצער והיגון שאנחנו עוברות, לא שמנו לב לזה שמדברים על העלאה רק בהקשר של צוותי הבוקר וזה לא ייתכן

עדנה סבג:  אם לא נקבל התחייבות להעלאת שכר ב-01 בספטמבר 2023, לא נפתח את הצהרונים בשנת הלימודים הבאה

נאור שירי: אף אחד לא ייתן לכם התחייבות, אני אומר לכם

עדנה סבג: בשביל זה אני פה

נאור שירי: זה לא יעזור

נאור שירי:  הדבר היחיד שיעזור זה שתקומו עם כל צעקה

יוסף טייב: נאור שירי, פה זו לא ועדת חוקה

נאור שירי: חבל שזו לא ועדת חוקה

נאור שירי:  אני אומר לך, אני כואב את כאבך, את מדברת פה על דברים נכונים, ושימי לב, איפה הקואליציה?      

עדנה סבג: אז תן לי לסיים

עדנה סבג:  אם לא נקבל העלאה, אם לא ייפתחו הצהרונים ב-01 בספטמבר 2023

עדנה סבג:  ההורים יצטרכו להגיע לקחת את הילדים מהגנים בשעה 14:00

עדנה סבג:  כנציגת כוח לעובדים, אנחנו בירושלים לא נפתח את הצהרונים אם מישהו לא יתחייב לשלם לנו

עדנה סבג:  אני ממש מבקשת, והלוואי שמעכשיו כבר

עדנה סבג:  תודה רבה על הדיון הזה

יוסף טייב: גברת שירן יחיא, הנהגת ההורים הארצית, בבקשה

שירן יחיא: שלום לכולם, אני שירן יחיא, אני חלק מהנהגת ההורים הארצית, וסגנית יו״ר ארגון ההורים הירושלמי

שירן יחיא:  אני מכירה את חברותיי פה, וגם לוקחת חלק במטה המאבק למען הילדים

שירן יחיא:  אני אתייחס גם לדיון הקודם וגם לדיון של עכשיו

שירן יחיא:       קודם כל, אחד הדברים כמו שנאמרו פה כמה פעמים, זה היפוך הפירמידה

שירן יחיא:  ברגע שילדים, בבסיס שלהם, אין להם חינוך, דרך, הכשרה, משמעת, הסתגלות, אם אין להם את הדברים האלה, אז ככל שגילם יעלה, כך גם מורכבות הבעיות בלסגל להם את הבסיס החשוב הזה

שירן יחיא:      אנחנו מדברים פה על מטפלות ועל בייביסיטר

שירן יחיא:  אבל מי מתייחס לפגיעה שהילדים שלנו עוברים? כי מגיעים אנשים שלא תמיד מוכשרים, גם אם מדברים על הכשרת בזק, כלום לא מבטיח שזו שעברה הכשרה אתמול, באמת תהיה זו שתישאר מחר עם ילדינו, ואם בכלל תישאר גם בעוד שבועיים

שירן יחיא:  כך שהכשרה לצוות שלא מחזיק מעמד בעבודה היא לא רלוונטית

שירן יחיא:       בילדים שלנו, המדינה משלמת על הפגיעה שהילדים חווים ועל הפגיעה בהורים, היא סופגת עלויות מאוד מאוד גבוהות

שירן יחיא:  אנחנו מחפשים תקציבים, אבל התקציבים נמצאים בעצם בהגנה על הילדים האלה

שירן יחיא:  בהדרכה, בצהרונים, שהם חלק בלתי נפרד מהמשך היום

שירן יחיא:  צריכים להעניק לילדים שלנו המשכיות, ויציבות, גם להורים

שירן יחיא:  לא ייתכן שהורים קמים בבוקר, ובשעה 7:00, הם עדיין בסימן שאלה

שירן יחיא:  אם יהיה גן, אם יהיה צהרון

דורית חזן: ומי בכלל מאייש באותו יום את הגן והצהרון?     

שירן יחיא: בדיוק

שירן יחיא:  לא ייתכן שלפתע נגלה שבשעה 16:00 מתחלף הצוות

שירן יחיא:  לא ייתכן שהילדים שלנו לא ידעו בכל יום מי מטפל בהם למחרת, איך יטפלו בהם, ואם המטפלת שתגיע לגן, עברה בכלל הכשרה והדרכה נכונה

שירן יחיא:  אנחנו לא צריכים לחכות עד שנצטרף לאסוף את השברים של הילדים שלנו, ולבנות מחדש את אמונם

שירן יחיא:       דיברנו על כיסא גבוה, בגנים, קבענו שאם יש כיסא גבוה בגנים בישראל זה נחשב להתעללות, אני קוראת גם לכם ולכל מי שבוכה על האשמות של התעללות, תגנו אתן את אלו שמתעללות, כי הן אלו שהורסות לכן את שם המקצוע, הן אלו שפוגעות לכן בתואר

שירן יחיא:  צריך לגנות את זה ולא להגיד שההורים היסטריים

שירן יחיא:  אני מודה על היערנות של ההורים, אני מודה על זה שהילדים מתחילים לדבר, על זה שההורים לא סומכים בעיניים עצומות ובודקים את השטח, כי אנחנו - - -      

דורית חזן: אנחנו מגנות

דורית חזן:  הבעיה היא שהרבה פעמים גם כותבים דברים שקריים, ואני מייצגת גננות

דורית חזן:  זה צריך להיות משהו שחובה על מדינת ישראל לטפל בו

דורית חזן:  יש לי שתי גננות שייצגתי אותן בתיקים מסוג כזה, והן נוכו מחוסר אשמה

שירן יחיא: דורית, כמות הפעמים שגם אנחנו קיבלנו תיקים שנסגרו, רק כי לא היו ברף הפלילי, ועדיין, אף אחד מכם לא היה מרשה שיתייחסו ככה אל הילדים שלו

שירן יחיא:  הרבה תיקים נסגרים, ולא תמיד יודעים למה, סוגרים כי הרף הפלילי לא תקין

שירן יחיא:  משכו, דיברו לא יפה, מנעו אוכל, סגרו בחדר - זה לא התנהגות

שירן יחיא:       וזה קורה כי ההכשרה היא לא הכשרה מספיקה, כי השם של התואר הזה לא מספיק

שירן יחיא:  צריך לדעת את מי אנחנו מכניסים, ומעבר להכשרה צריך גם פיקוח

שירן יחיא:  צריך לדעת לעקור את העשבים השוטים האלה, לא לחכות שחלילה נגיע למצב שנצטרך לטפל בילדים אחר כך

שירן יחיא:       ראוי להוציא את העלויות האלה על הילדים כבר בגיל הרך, כי כשהילד לא מקבל חינוך והדרכה, הוא מגיע לגן בגיל שלוש, כשהוא אפילו לא יודע איך משתמשים בשירותים ולא יודע איך יושבים לאכול, כי אף אחד לא לימד אותו במעון

שירן יחיא:  תודה רבה

יוסף טייב: משרד החינוך, הייתי רוצה לדעת, איפה אנחנו נמצאים בנושא הפיקוח? יש איזה שהוא מערך בנוי?     

לילך ברקאי: בוודאי, אתה שואל על תוכנית ׳ניצנים׳?     

יוסף טייב: קודם כל, יש לנו רפרנט מחוזי בכל אחד מהמחוזות, שאחראי על מספר רשויות

יוסף טייב:  אני מזכירה שמי שמפעיל את הצהרונים, אלה בעצם הרשויות

יוסף טייב:  יש בקרות עומק, בקרות שטח, יש פיקוח, ביקורים וסיורים סדירים במסגרות

קריאה: על ידי מי?     

לילך ברקאי: על ידי אגף הבקרה של משרד החינוך, ויחד עם זאת - - -     

נאור שירי: כמה ביקורות עשיתם? איפה יש דוחות? אני רוצה לראות

לילך ברקאי: רק רגע

יוסף טייב: חברים רק רגע, אני רוצה לקבל תשובות מהמשרדים, תתנו להם לענות, בבקשה

לילך ברקאי: קודם כל אני מבינה את הלך הרוח, ואת האמוציות

נאור שירי: האמת היא שאני חייב להגיד שזה לא נראה שאת מבינה

לילך ברקאי: בסדר, יש כאלה שמתלהמים וכאלה שלא

נאור שירי: זה לא עניין של מתלהמים

נאור שירי:  אני חושב שיש פה רמת ניתוק - - -          

יוסף טייב: נאור, אבל יש פה משרדי ממשלה, היא לא אשמה, היא באה ועושה את עבודתה נאמנה, תנו לה להביא את הדברים

לילך ברקאי: אז אני אומר וארחיב, כמו שציינתי יש רפרנט מחוזי, בכל אחד מהמחוזות, שעובד בכל ימות השבוע בצהרונים

לילך ברקאי:  זה רפרנט לתוכנית ׳ניצנים׳, זאת העבודה שלו, הוא עושה ביקורת, מפיק דוחות, גם בגנים וגם בבתי הספר

לילך ברקאי:       בנוסף, יש לנו את אגף הבקרה, שעושה בקרות שטח

לילך ברקאי:  יש בקרים שנכנסים לשטח, וכמובן שיש דגלים אדומים, במקרה שרואים דגל אדום זה מדווח מיידית ומטופל

לילך ברקאי:  המשרד דורש מכל רשות מקומית להעמיד רפרנט לצהרונים

לילך ברקאי:  זאת אומרת שבכל רשות יש רפרנט לתוכנית ׳ניצנים׳, ואם אין אחד כזה, אז מנהל אגף החינוך ברשות, עומד לטובת המציאות הזו

יוסף טייב: לילך ברשותך, הזכרת שיש דרכי טיפול, מהם דרכי הטיפול שיש ברשותכם?     

לילך ברקאי: נכון

לילך ברקאי:  אז הכלים שיש בידנו, זה קודם כל הנושא של סבסוד, העברת כספים, סגירה או התרעות לרשויות, או שיח עם מנהלי הרשויות

יוסף טייב: כמה מקרים יש של עצירת סבסוד או סגירה?      

לילך ברקאי: אני מבקשת, לא כדאי להמר

לילך ברקאי:  אנחנו עובדים עם נתונים

לילך ברקאי:  ונעשות המון פעולות של התראות וטיפולים

נאור שירי: הוא שאל שאלה

נאור שירי:  בבקשה, לא קיבלת תשובה

יוסף טייב: אני רק רוצה לומר לך דבר אחד לגבי נאור שירי, זו פעם ראשונה שהוא מגיע לוועדת החינוך, הוא עדיין - - -      

לילך ברקאי: אנחנו פה לא בפעם הראשונה, זה בסדר

נאור שירי: אני נכנסתי לפה מודאג - -      

יוסף טייב: הוא מגיע בדרייב

נאור שירי: - - ואני יוצא מפה מזועזע

יוסף טייב: תן לי לגבות אותך לשם שינוי

נאור שירי: אין מה לגבות

נאור שירי:  זאת הזיה

יוסף טייב: הוא מגיע בדרייב מוועדת החוקה ומוועדות אחרות

יוסף טייב:  הוא לאט לאט יבין שפה אנחנו נותנים לאנשי המקצוע לדבר

יוסף טייב:  יש לך שאלות טובות, תאמין לי שאתן לך לשאול

יוסף טייב:  אבל לא לקטוע אותם באמצע, ברשותך, לילך, אני רק מבקש, לא בטוח שיש לך את הנתונים פה, אבל הוועדה תשמח, לקבל את הנתונים על דרכי הטיפול

יוסף טייב:       כמה פעמים ומה האחוזים או מספרים, אם יש עם פירוט עוד יותר טוב, של צהרונים שנסגרו בעקבות תקלה כזו או אחרת שהתגלתה על ידי הפיקוח

יוסף טייב:  דיברת על דרכי פעולה של עצירת הסבסוד או סגירת הצהרונים, הוועדה תשמח לקבל את אותם נתונים בהמשך

נאור שירי: יוסי, אני יכול משפט?     

יוסף טייב: כן נאור

נאור שירי: אז קודם כל הדרייב שלי, ממש לא נוגע לוועדת חוקה, אם כבר זה מה שמדכא לי את הדרייב פה, ביחד עם מה שאני עושה בכנסת בחודשיים שלי פה

נאור שירי:  אני חושב שדווקא בגלל שאני חדש בכנסת, אני חושב שהרבה מאוד דיונים היו בדיוק ככה, בחמימות, בכבוד, הכול מתנהל פה עם תשובות, כשאני שומע את התשובות שלך, ובתור מישהו שמגיע מהשטח, וגם יצטרף אליי סגן ראש עיריית מעלה אדומים, ויושבות לידך נשות המקצוע, ואני אומר לכם שהתשובות פה לא קשורות למציאות

נאור שירי:       אין שום פיקוח

נאור שירי:  הזחיחות, תסלחי לי, זה שהיא יושבת פה, ונותנת תשובות שהן לא נכונות

נאור שירי:  הדרייב שלי נובע מזה, כי אני מכיר את זה מהקצה, מהשטח, ואני הגעתי לדיון הזה לא כי הנושא לא חשוב לי או לא רציתי להגיע, אלא כי אתם דואגים, לשחת את זמננו על דברים שלא רלוונטיים בכלל לילדים שלנו, אז את יושבת פה ונותנת תשובות - - -      

יוסף טייב: ברשותך, אני חושב שאני אחד מיושבי הראש שהביא את הנושא, זה הדיון השלישי בנושא בחודש האחרון, והנושא הוא חשוב, ולכן אנחנו מתכנסים

יוסף טייב:  זה שמשרדי הממשלה, מביאים לפעמים תשובות שהם לא רלוונטיות, בשביל זה אנחנו פה, בשביל להזכיר להם

יוסף טייב:  במשך הוועדה ובמסקנות, אנחנו מבקשים נתונים

יוסף טייב:  כמו שכבר עשיתי במספר פעמים קודמות

נאור שירי: אבל תסכים איתי שקודמיך, בכיסא שאתה יושב עליו- - -      

יוסף טייב: אני לא יודע מי היה פה היה מהקואליציה לשעבר, אבל זה גם לא רלוונטי נאור

נאור שירי: בסדר

נאור שירי:  שנה וחצי ישבה פה ממשלה אחרת

נאור שירי:  זה חוק שחוקק בשנת 2017

יוסף טייב: ולכן אני אומר, אין פה עניין של אופוזיציה וקואליציה

יוסף טייב:  הנושא הוא חשוב, וצריך שהוא יגיע לטיפול, ואגיד את זה גם במסקנות הוועדה

יוסף טייב:  אני אמשיך לכנס את הוועדה, סביב הגיל הרך, סביב הצהרונים, סביב הגני ילדים, עד למציאת הפתרון

נאור שירי: אתה יו״ר הוועדה והפררוגטיבה היא לגמרי שלך

נאור שירי:  ההמלצה שלי היא לא להמשיך לקיים דיונים

נאור שירי:  יש פה אחידות מסביב לכל השולחן, לגבי כל הדברים

נאור שירי:  צריך למתוח קו ולהגיד עד פה

נאור שירי:  אין יותר דיונים עד שלא מטפלים בנושא של הגיל הרך

נאור שירי:  נקודה

נאור שירי:       יש פה מישהו שחושב שזה לא מה שצריך לעשות? דיברנו על פינלנד, לא יודע איפה סיירת, אבל צריך להגיע עד לשם כדי להבין מה קורה בשטח? יש פיקוח ביקורות סגירה? אני ארבע שנים הייתי בחברה שמפעילה צהרונים, בחיים לא היה פיקוח

יוסף טייב: תודה רבה, בסדר, אנחנו נקבל את הנתונים ונתקדם

קרן אוחנה איוס: כבוד היו״ר, אני אשמח להוסיף מילה על הצהרונים הפרטיים, להציג קושי קטן וקצר אבל מאוד משמעותי: יש רשויות, שפועלות באופן דיפרנציאלי, ומתעמרות בצהרונים

קרן אוחנה איוס:  גם צהרונים נותנים מענה, בדיוק כמו מעונות היום הפרטיים

קרן אוחנה איוס:       שירן, אני לפחות כארגון, מגנה, בכל במה אפשרית את כל מה שקשור להתעללויות

קרן אוחנה איוס:  אבל אני גם דורשת מכם, מהמטה, שתדרשו הדרכה והכשרות, כדי שלא נופתע כל פעם מחדש

קרן אוחנה איוס:  כי ללא הדרכה, הדרכה רציפה, יש פה תקציב לא קטן של כ-600 מיליארד שקלים, שכל הזמן כותבים אותו בעיתונות ובתקשורת, תשקיעו רק-2 מיליארד שקלים, ותקלו על הפעוטות האלה, תצילו את נפשותיהם מהתעללות כזו או אחרת

קרן אוחנה איוס:       לגבי הצהרונים, יש רשויות שדורשות שימוש חורג, מה שאנחנו לא צלחנו בממשלה הקודם, והיה לנו שימוש חורג עד 36 ילדים, הצהרונים לא נכללים, זאת אומרת שכל רשות, לדוגמה נהריה, גם כשוועדת ערר אומרת שהיא צריכה לתת את השימוש חורג ל-12 ילדים, זה לא צהרון של 36 ילדים, 12 ילדים, היא ממיתה עליה קלון, היא לא נותנת לה לעבוד

קרן אוחנה איוס:  ועדת ערר גם נכנסה לפעולה ונתנה הנחייה לתת אישור להפעלת צהרון

קרן אוחנה איוס:       אז גם פה, הרשות מנצלת את הכוח שלה באופן שרירותי, כל רשות לפי ראות עיניה, ופשוט מתעמרת בצהרונים שנותנים מענה לילדים

קרן אוחנה איוס:  כמו בכל ועדה שאנחנו נמצאים בה בחינוך, הכול על חשבון הילדים

קרן אוחנה איוס:  מה שלא מתקבל על הדעת, במדינת ישראל, שאמורה להיות מדינה מתפתחת ולא מדינת עולם שלישי

קרן אוחנה איוס:       המהות של ילדים אמורה להיות הדבר שחשוב לנו יותר מהכול

קרן אוחנה איוס:  הם אלה שייצגו אותנו בעתיד, ולשם אנחנו צריכים לחתור בכל צעד שאנחנו עושים

קרן אוחנה איוס:  לא חוקה לא שום דבר כזה

קרן אוחנה איוס:  מדובר בדור העתיד של כולנו

קרן אוחנה איוס:  אז לא ועדה ועוד אחת ועוד דיון ועוד דיון ועוד אוצר ועוד פקיד, די

קרן אוחנה איוס:  בואו נתחיל ליישם

קרן אוחנה איוס:  תודה

יוסף טייב: ברשותכם, נמצאת איתנו בזום מיכל מנקס, סמנכ"לית חינוך וחברה מהשלטון המקומי

יוסף טייב:  מיכל ברשותך, מההתרשמות שלי למה שקורה פה, המצב בצהרונים, נמצא בברדק אחד שלם, סליחה על הביטוי

יוסף טייב:  הייתי רוצה לשמוע ברמת השלטון המקומי, איך אנחנו עומדים לטפל בזה ברמת היישום?      שכוח האדם יהיה יותר ראוי, וכל בן אדם ראוי בעיני, אבל אני מכוונת יותר למקום של הכשרות, של כישורים של אהבת אדם, ושל אדם שרוצה לעבוד עם ילדים וכולי

מיכל מנקס: אני שמחה על ההזדמנות ומודה לך על רשות הדיבור

מיכל מנקס:  רוצה להזכיר, מרכז השלטון המקומי, לקח על עצמו בדיוק בתוך הוועדה הזו, לכנס שולחן עגול בנושא, ומכאן נולד מודל הצהרונים, וחוק הצהרונים שקודם על ידי הוועדה הזו

מיכל מנקס:  מאז ועד היום, אני מודה, לא השתנה מודל התקצוב, לא ב- Matching, כלומר השתתפות ההורים והשתתפות המדינה, וסליחה שאני אומרת, אני רוצה להדגיש, הרשויות המקומיות, מבצעות עבור המדינה כחלופה, ציין את זה חבר הכנסת בדיון הקודם וגם בתחילת הדיון הזה

מיכל מנקס:      חברים, מדובר בפלסטר שנתנה הממשלה, במקום הארכת יום הלימודים, אז את אותו פלסטר, התנדבנו אנחנו, הרשויות המקומיות, להעמיד לרשות התושבים, בסופו של יום, הילדים, הם תושבינו, אזרחי מדינת ישראל, אז אנחנו מספקים את השירות, והמדינה נותנת את הסבסוד בחלקו

מיכל מנקס:       הקושי ששמענו עליו בדיון אודות כוח האדם, פוגש אותנו בצהרונים עוד כפל כפליים, משום שהעסקת צוות, בשעות הקשות של היום, לעיתים לא השעות שמתמשכות מהבוקר, קשה לגייס אותו, יש בעיה לשלם לו את עלות המודל שלא שינו מאז היוסדו

מיכל מנקס:      אנחנו שלחנו הרבה מכתבים לקראת תחילת שנת הלימודים הנוכחית

מיכל מנקס:  דרשנו תוספת התייקרויות, המדינה הסכימה שישנן התייקרויות, והוסיפה סכום שאני לא בטוחה שמכסה משהו, אבל עדיין יותר מכלום

מיכל מנקס:  אני חושבת שצריך לשבת על המודל, משום שמודל התקצוב משמעו איכות השירות להורים

מיכל מנקס:       בסופו של יום, ככל שכוח האדם יהיה יותר ראוי, וכל בן אדם ראוי בעיני, אבל אני מכוונת יותר למקום של הכשרות, של כישורים של אהבת אדם, ושל אדם שרוצה לעבוד עם ילדים וכולי

מיכל מנקס:      גם אגב, מפרט המודל, אפשר לספק אולי חוג אחד בשבוע, בקושי ובלחץ רב

מיכל מנקס:  אז בעצם, מה הילדים עושים? נאמר כאן לפני, יש הרבה מקומות, שבמקום לאפשר שירות איכותי וטוב לכלל תלמידי ישראל, בעיקר בשביל לצמצם פערים, מבזבזים את זמנם

מיכל מנקס:  אנחנו נדרשים לבחון את המודל מחדש, לצערי שוב מדובר בכסף אבל אין מפלט

יוסף טייב: טוב, תודה רבה

יוסף טייב:  חני נדב, תומכת בחינוך בגני הילדים, מטה מאבק חינוך, בבקשה

חני נדב: אז אני יכולה לקשר את מה שאני היום, כסייעת בגן ילדים בהוד השרון, מעל 13 שנים, במקביל עבדתי בצהרונים מעל שמונה שנים ופרשתי

חני נדב:  ואני יכולה לקשר את הוועדה הקודמת למה שקורה היום, כוח האדם, אנחנו, אני, משנה לשנה, אנחנו נתונות לעוד ועוד דרישות שעולות עם התפקיד, והשכר והתנאים שלנו מתכווצים, פשוט - - -      

מזי מסא: תהיי ברורה, השכר השעתי שלנו הוא 29

מזי מסא: 30₪ לשעה, אנחנו ביחד במטה המאבק

חני נדב: וככל שהן יותר צעירות במערכת, השכר שלהן הוא פשוט מבזה

חני נדב:  ואז הן הולכות ועובדות בצהרונים עד שהן נשחקות

חני נדב:  אני עבדתי בגן לילדים אוטיסטים, בגן תקשורתי, והייתי יוצאת מהגן אחרי משמרת בוקר ועוברת לצהרונים, כדי להצליח לפרנס את הילדים שלי, שמתי בסופו של דבר ילדים של אחרים, על חשבון הסבלנות שלי לילדים שלי, ובאיזה שהוא שלב, אחרי שמונה שנים שעבדתי בשילוב של שתי העבודות האלו, לא יכולתי עוד

חני נדב:       הגעתי לשחיקה

חני נדב:  אנחנו נשחקות

חני נדב:  זו עבודה שוחקת

חני נדב:  לסייעות היום אין חופשים

חני נדב:  החופשים לא בהלימה

חני נדב:  הסייעות צריכות לעבוד בכל החופשות

חני נדב:  והעבודה הזו דורשת גם זמן התאווררות

חני נדב:  כי רמת הסבלנות שנדרשת ממני כשאני מגיעה לעבודה היא לא 100% אלא 200%

מזי מסא: אני חייבת להעלות עוד נקודה חשובה

מזי מסא:  ששעות העבודה שלנו בכלל לא קשורות לצוותי החינוך, זאת אומרת, אני כדי לעבוד במשרה מלאה, צריכה לתת כ-42 שעות שבועיות, אני לא יודעת אם למישהו זה נשמע הגיוני שעבדתי עשר שנים בחינוך מיוחד, בבית ספר לחינוך מיוחד עם בעיות התנהגות קשות, בית ספר מהמם, אבל כדי לעבוד במשרה מלאה, אני צריכה לעבוד מהבוקר עד השעה 16:00, זה לא אנושי

מזי מסא:  מדובר בילדים שצריכים את כל כולנו שם

מזי מסא:       אני נשחקתי ועזבתי השנה, בכאב לב, ואני מתגעגעת לילדים בטירוף

מזי מסא:  מחר יש ועדה לבעיות אובדניות, עבדתי עם ילדים כאלה בשכר של 29 שקלים לשעה

מזי מסא:  נתתי את כל כולי, כולל כשהילדים התאשפזו במוסד פסיכיאטרי, שמרתי על קשר עם ההורים, ומה המערכת מחזירה לנו? אנחנו שחוקות

מזי מסא:  זה הכי מכעיס

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  כרמית רוטמן, גננת וממלאת מקום בגנים של משרד החינוך, בבקשה

כרמית רוטמן: אני גננת מוסמכת, עם תואר ותעודת הוראה, כל מה שנדרש

כרמית רוטמן:  היום אני לא עובדת כי סיימתי את לימודיי

כרמית רוטמן:  מאז ועד היום לא הצלחתי למצוא קביעות, שיבוץ לטווח ארוך, כל הזמן מדברים על מצוקת גננות, אני לא יודעת איפה המצוקה, אולי המצוקה היא בממלאות מקום

כרמית רוטמן:  עם מישהי שהיא נושמת, שלא צריכה תואר, או תעודת בגרות, מספיק שהיא נושמת ושהיא מעל גיל 18

כרמית רוטמן:       כשאני באה לגן, אפילו כמחליפה, אני מכינה תוכנית עבודה, אני מרימה טלפון לגננת שאני מחליפה כדי לדעת מה בכלל קורה בגן, הגננות מבקשות ממני להחליף אותן בנרות, אני לא רוצה להחליף אני לא רוצה לעבוד, אני אחרי איזו שהיא תאונה, נפלתי ושברתי את הכתף, ואני לא יכולה לעבוד עד עכשיו

כרמית רוטמן:  אין לי שיבוץ

כרמית רוטמן:  אני חיה מביטוח פרטי שתבעתי ומזל שהיה לי אותו

כרמית רוטמן:       משרד החינוך לא דאג לי, אני לא מעניינת אותו, צועקים ׳גוואלד׳ ביידיש, אין לנו גננות, הצילו

כרמית רוטמן:  הנה אני פה קחו אותי, אני רוצה לעבוד, למה אני לא מקבלת עבודה? למה אני לא יכולה לקבל שיבוץ? למה עובדת זרה מקבל יותר ממני? מדברים פה על מצוקת הסייעות, סייעת מקבלת בלי תואר ובלי שום דבר משכורת של 6,000 שקלים לחודש

כרמית רוטמן:  מעולם לא קיבלתי משכורת כזאת

כרמית רוטמן:  עם זה שעבדתי יום חינוך ארוך, עם המענק יוכה, קיבלתי משכורת של 4,000 שקלים לחודש

כרמית רוטמן:  המשכורת הכי גבוהה שקיבלתי ממשרד החינוך

כרמית רוטמן:  וזה עם תואר

כרמית רוטמן:       בקורונה לא קיבלתי כלום

כרמית רוטמן:  ישבתי בבית

כרמית רוטמן:  לא מענק ולא שום דבר

כרמית רוטמן:  כשחזרו הגנים החזירו אותי במקום גננת שיצאה לחופשת לידה, גם כן, שוב זה לא שיבוץ

כרמית רוטמן:  לידיעתם, למרות שיושבת פה גברת ממשרד החינוך, שיבוץ משמעותו תקן

כרמית רוטמן:  תקן משמעותו משרה

כרמית רוטמן:  אין תקן אין שיבוץ אין כסף

כרמית רוטמן:  אז כל פעם נוח לשים את הממלאות מקום, כמוני, יש עוד גננות, ואני לא יודעת אפילו למה אין לי מושג, אולי לא מצאתי חן בעיני המפקחת, את המפקחת הנוכחית שלי, מפקחת האזור שלי, אפילו לא זכיתי לפגוש פנים אל פנים, למרות שביקשתי להיפגש איתה

כרמית רוטמן:       הנה אני פה, גננת מוסמכת עם תעודה ורצון לעבוד, אז אל תצעקו אין גננות

כרמית רוטמן:  תעסיקו אותנו, את הגננות הממלאות מקום, לא את אלה שנושמות עם דופק ולך תדע מה קורה בגן

כרמית רוטמן:  ואני יודעת על כאלו שביקשו שלא ייכנסו לגנים כבר, רק כי הן נושמות ויש להן דופק, וזהו

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  גברת הניה מורגנשטרן, עמותת על״ה, בבקשה

הניה מורגנשטרן:   אני עובדת בעל״ה, שהוא מוסד לחינוך מיוחד

הניה מורגנשטרן:  אני רוצה לייצג פה את מגזר החינוך המיוחד

הניה מורגנשטרן:  אני אתחיל במעונות היום השיקומיים, במעונות אלה, החוק עובד משנת 2,000, אנחנו עובדים לפי חוק, ואנחנו מחויבים להעסיק גננות עם תואר

הניה מורגנשטרן:  הגננות האלה שונות לגמרי מהגננות של משרד החינוך, גם מאלו של הגנים הרגילים וגם מאלו של הגנים בחינוך המיוחד

הניה מורגנשטרן:  הן עובדות, לא עם חודשיים חופש, אלא בסך הכול, שלושה שבועות חופש בקיץ

הניה מורגנשטרן:  עובדים בחול המועד סוכות, בחנוכה, עד בדיקת חמץ בפסח ובחול המועד פסח

הניה מורגנשטרן:       בקשר לשכר, אמנם הלכנו לבג״ץ לפני כמה שנים, אז קצת השוו אותו לשכר הגננות הרגילות, אבל, בלי הוותק

הניה מורגנשטרן:  זה הולך ונשחק

הניה מורגנשטרן:  הרבה מעונות נדרשו להרחיב את המסגרות, לפתוח עוד מעונות, כי יש הרבה ילדים שזקוקים לזה, כמעט ואין היענות לפתוח מעונות נוספים, בגלל שאנחנו לא מצליחים להשיג, לא גננות ולא סייעות

הניה מורגנשטרן:       סייעות בכלל, מקבלות כ-29 שקלים לשעה, כשהעבודה שלהן היא לא רק חינוכית, אלא גם שיקומית, הן מקבלות הדרכה מהצוות הפרא רפואי, הן חייבות לשקם את הילד ולהפעיל את הילד בצורה נכונה, כשהצוות הפרא רפואי לא בשטח

הניה מורגנשטרן:  גם הן, עובדות משעה 7:30 בבוקר, עד 15:30 אחר הצהריים, בלי הפסקה, כמו לסייעות וגננות במגזר הרגיל, מכיוון שאנחנו לא יכולים להשאיר את הילדים שלנו לבד

הניה מורגנשטרן:  לא בחצר ולא באוכל

הניה מורגנשטרן:      כל הזמן צריכות להיות ארבע סייעות בכיתה, ולהפעיל ולמשור ולהשגיח על הילדים שלנו

הניה מורגנשטרן:  שאמורים להעסיק במסגרת מיוחדת לשיקום

הניה מורגנשטרן:  אנחנו חייבות את הבנות שלנו עם רצף של שנים

הניה מורגנשטרן:  מכיוון שכל פעם ללכת וללמד מחדש את הצוות, איך לעבוד עם הילדים, זה לוקח לנו גם זמן, וגם המון כסף, וברגע שסייעות עוזבות אותנו כי הן מוצאות עבודה עם יותר כסף, אנחנו צריכים להתחיל בחיפושים ובהכשרות מחדש

הניה מורגנשטרן:       במסגרת הגנים, הגנים שלנו הם אמנם גנים עם פחות ילדים, אבל העבודה היא הרבה יותר קשה

הניה מורגנשטרן:  כשהוסיפו את הסייעת השנייה לגנים הרגילים, לא הוסיפו את הסייעת השנייה לחינוך המיוחד

הניה מורגנשטרן:  אצלנו במסגרות, שזה בכלל ילדים עם מוגבלות מאוד מאוד קשה, אי אפשר לעבוד, עם שמונה או עשרה ילדים בגן, כשיש סייעת אחת, ולכן אנחנו בעמותות, צריכות לשלם לבד את הסייעת הנוספת כי אחרת לא נגיע, לא לאוכל לא להחתלה לא לשיקום ולא לשום דבר

הניה מורגנשטרן:       מה שעוד אני רוצה לספר, זה שאני יודעת עכשיו למשל, שיש חבר כנסת אחד שמפעיל עלינו לחץ גדול מאוד לפתוח עוד גן לפתוח ועוד מעון, מכיוון שפנו אליו משפחה וחברים, ויש לנו ילדים שצריכים מסגרת ויושבים בבית

הניה מורגנשטרן:  לא נפתחים עוד גנים ולא עוד מעונות יום, ואנחנו בעל״ה, מנסים עכשיו לפתוח, יש לנו כבר עשר כיתות של מעונות יום שיקומיים, יש לנו רשימה לכיתה נוספת, ואנחנו לא מצליחים בשום אופן להשיג - - -      

קריאה: לא הבנתי, מאיזו סיבה לוחץ עלייך חבר כנסת?      

הניה מורגנשטרן: אנשים לוחצים עליו בתור חבר כנסת שיבקש מעל״ה לפתוח עוד כיתות

הניה מורגנשטרן:  כי יש ילדים שיושבים בבית

הניה מורגנשטרן:  אני מקבלת ממנו יום יום טלפון, אבל אני לא מצליחה להשיג צוות, לא עוד גננת ולא עוד סייעת, כדי שאוכל לפתוח ולתת את המיטב

הניה מורגנשטרן:  אני לא יכולה לפתוח עם גננות או סייעות שלא מוכשרות לזה, ואז אני חוטאת גם לילדים וגם למשפחות שלהם, כך שבאמת כל המצוקה היא, כמו בגנים הרגילים ובמעונות הרגילים ממה ששומעים

הניה מורגנשטרן:       אני מבקשת שלא לשכוח אותנו, למרות מה שאומרים לכם, שאנחנו עובדים לפי חוק אחר, לפי חוק הרווחה, ולנו יש את כל מה שיש, זה נשחק

הניה מורגנשטרן:  ולא לשכוח אותנו, מכיוון שכשיוסיפו להם את השכר, אנחנו נישאר בלי השכר, בלי העובדות, והילדים שלנו שנשארים בבית, זה עוד יותר גרוע מאשר לילדים בחינוך ובמעונות הרגילים

הניה מורגנשטרן:  יש עוד דבר אחד שהיינו רוצים להעלות, ואני אבקש מוולרי שתציג את הדבר הזה

יוסף טייב: ולרי בבקשה

ולרי זליכה: תודה רבה

ולרי זליכה:  עו״ד ולרי זליכה, בית איזי שפירא, רכזת פורום ילדים והורים למען ילדים עם מוגבלות

ולרי זליכה:  בתפר הזה, שבין המסגרות הסגרגטיביות של החינוך המיוחד לבין המסגרות הכלליות, יש גם את הילדים המשולבים

ולרי זליכה:  ובהקשר של שני הדיונים, יש את הפעוטות עם הצרכים המיוחדים, או עם הצרכים הרפואיים, שבנושא הזה בעצם אין הסדרה

ולרי זליכה:       כל אגף המעונות יום עבר למשרד החינוך, מגיל שלוש יש חוק לימוד חובה, והילדים האלה מקבלים את המענים לצרכי שילוב, יותר טובים ופחות טובים, אבל יש איזה שהיא הסדרה לזה

ולרי זליכה:  מתחת לגיל שלוש, הנושא הזה הוא לא מוסדר

ולרי זליכה:  חלק במנהל מוגבלויות, חלק מהילדים לא מקבלים בכלל ונשארים בבית, למרות שאין שום סיבה שהם לא יוכלו להיות כחלק מכלל הילדים

ולרי זליכה:  גם במעונות הכלליים, עם סמל, וגם במעונות הפרטיים

ולרי זליכה:       אני מבקשת מאדוני, כל דיון שמדברים בו על ילדים באופן כללי, הילדים שלנו הם חלק מכלל הילדים, לא יכול להיות שיהיו בהם רק דיונים שאגרגטיביים כי בסוף אנחנו רוצים שהילדים, מהגיל הרך, יהיו חלק מהקהילה, ואז כל הנושאים והקשיים שאדוני דן בהם בדיון הקודם, בשבוע שעבר, על הדיון המיוחד, יצטמצמו, כי אם הם יהיו חלק מהקהילה בגיל הרך, אז אחר כך חלק מהצהרונים ואחר כך חלק מהחינוך וחלק מהדברים הכלליים האלה

ולרי זליכה:  יש לנו הצעת חוק בעניין

יוסף טייב: אגב, אני חושב שבשבוע שעבר, הדגשתי שמדינת ישראל צריכה להשקיע יותר בנושא השילוב, לצערי לא משקיעים שם מספיק

ולרי זליכה: נכון אדוני

ולרי זליכה:  אבל ההסדרה הזאת, מדברת תמיד על גיל שלוש ומעלה בגלל חוק לימוד חובה, יש לנו חלון הזדמנויות היסטורי

ולרי זליכה:  עכשיו, כשהאגף למעונות יום עבר למשרד החינוך, משרד החינוך יודע לעשות את זה

ולרי זליכה:  אפשר להתווכח על אם זה יותר טוב או פחות טוב אבל הוא יודע לעשות את זה, יש המון תוכניות נפלאות בשטח, שעד היום נעשו עם משרד הרווחה ומשרד הבריאות, אנחנו מבקשים לעגן אותם, לחזק אותם ולתת את המענה הזה בצורה חוקית ולא בצורה ספורדית תלוית תקציב, ואנחנו נבקש את אדוני כדי לקדם את הנושא הזה

ולרי זליכה:      אני רוצה להגיד עוד מילה בהקשר לצהרונים, אני מבינה שהדיון פה על הצהרונים, הוא על הצהרונים שתחת ׳ניצנים׳, שתחת משרד החינוך, ויחד עם זאת, יש מערך שלם של צהרונים שמשרד הרווחה תומך בהם, ובהקשר הזה, של הילדים המשולבים, ילדים משולבים, עם כל התמיכות שהם כן או לא מצליחים לקבל ממשרד החינוך, בסופו של דבר, אנחנו רואים שהדבר הזה לא עובד, וחלק מזה שהוא לא עובד, זה בגלל שהם צריכים תמיכות נוספות

ולרי זליכה:       אנחנו הקמנו בבית איזי שפירא, והוקמו בארגונים נוספים, צהרון שנקרא צהרון תומך שילוב

ולרי זליכה:  ילד שבמהלך היום נמצא במסגרת הכללית הרגילה, בקהילה שלו עם החברים מהקהילה, אבל יש לו צהרון בשעת צהרים, פעמיים שלוש בשבוע, שבהן הוא יכול לקבל את קבוצת השווים שלו, תחשבו שזה ילד שלא פוגש במהלך היום אף ילד שדומה לו, ואף ילד עם קשיים כמו שלו, ובצהרון הזה הוא יכול לפגוש את זה, וגם לקבל את הטיפולים ההתפתחותיים שהוא זכאי להם

ולרי זליכה:       הדבר הזה, מצאנו שהוא תשתית נפלאה, לתמוך ולאפשר לשילוב במהלך היום להצליח

ולרי זליכה:  הקמנו ועדת היגוי, ביחד עם משרד החינוך, משרד הרווחה ומשרד הבריאות, תוך עבודה מול קופות החולים, כדי לייצר את התשתית הזו

ולרי זליכה:  אנחנו נרצה גם את עזרתו של אדוני כדי לקדם את הנושא הזה

ולרי זליכה:  כי בסוף, אנחנו לא רוצים את הסגרגציה, אנחנו רוצים לחזק את הילדים כדי שיוכלו להיות חלק מכלל הילדים, ויש לו תוכניות לדברים האלה

ולרי זליכה:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  מור דקל יושבת ראש העמותה למען הילדים בגיל הרך, בבקשה

מור דקל: תודה כבוד היו״ר

מור דקל:  אני רוצה להגיד משהו בהמשך לדברים שאמרתי בסיום דבריי בוועדה הקודמת, וזה מאוד מתחבר לי גם עכשיו לפה

מור דקל:  כשאנחנו מדברים על חינוך, בואו נתחיל לדבר על חינוך מגיל לידה, וכשאנחנו מדברים על אנשי חינוך, בואו לא נפצל אותם לכל מיני נושאים, מקרים והגדרות, כי בפועל זה מה שקורה כרגע ואנחנו לא מגיעים לשום דבר

מור דקל:  כל השעות שאי יושבת פה הבוקר, אני רואה לנגד עיניי תמונה אחת: של פרה מצוירת, מחולקת לחלקים ומספרים, ותלויה מאחורי הקצב בקצבייה

מור דקל:       וכמו הפרה שמחולקת לנתחים, כך מחולק גם הילד בישראל

מור דקל:  עד גיל שלושה חודשים הוא בבית, מגיל שלושה חודשים הוא במעון פרטי או במעון תמ״ת, אחר כך הוא הולך לגן עירייה עד השעה שתיים, משעה שתיים יש צוות אחר שזה צהרון, אחר כך הוא עולה לבית הספר, גם שם יש לו מורה, ואחרי זה צהרון עם צוות אחר

מור דקל:  וכן הלאה

מור דקל:       לאורך שמונה השנים הראשונות של חייהם, הילדים האלה פוגשים בכל כך הרבה מבוגרים

מור דקל:  גיל הרך, בהגדרתו, זה לידה עד שמונה, לא סתם צהרון ולידה זה עד כיתה ג׳, וצריך להבין את זה כבר

מור דקל:  ושאנחנו יושבים פה ומקיימים דיון ועוד אחד ועוד אחד, על הסייעת, על הסייעת הצמודה, על החינוך המיוחד, על המשלבת, על הצהרון, על המטפלת, ככה זה נראה

מור דקל:       אנחנו פשוט הופכים את הילדים האלה לבשר, שאותו אנחנו מחלקים למיליון חלקים, והבשר הזה, לצערי כבוד היו״ר, הוא לא כשר, כי אנחנו לא נותנים פה שום הכשרה, ושום דבר שנותן רצף, ביטחון, בריאות, חינוך טיפול ורווחה - מגיל לידה

מור דקל:       אז הוועדות האלה, וגם הצהרונים, צריכים להתכנס יחד, ולומר, בואו נפסיק לחוקק חוקים ותקנות, ונלך באמת על הכיוון של יום לימודים ארוך, שיהיה מורכב מצוות מקצועי ומוכשר של שתי גננות לגן, עוד ארבע סייעות לגן, גם להוסיף שם את החינוך המיוחד, ולא לשכוח אותו, כי הוא כל כך חשוב, במיוחד כשאנחנו רואים לאורך השנים את העלייה בכמות הילדים שזכאים לחינוך מיוחד מגיל חצי שנה, מעונות היום השיקומיים, שלא מקבלים פתרונות

מור דקל:       בנוסף, בבקשה כבוד היו״ר, ישבנו פה לפני שבועיים ואמרת שקיבלת טלפון מלשכת שר החינוך, שהם אומרים שעכשיו הם מתכנסים לישיבה על ועדת המחירים, מאז זה נעלם

מור דקל:  ישבנו היום ושמענו היום שכבר יש תוכניות והכל, בואו נהיה גוף מוביל ונתחיל להזיז את הדבר הזה, רשויות מקומיות התחילו להופיע פה ואני כל כך שמחה, שתבין כמה השטח הזה בוער, ושימו לב גם לשיח היום, בין הצוותים לארגונים להורים לסייעות, אנחנו במלחמה אחד עם השני, והבשר שנחתך פה, מי שנפגע, זה הילדים

מור דקל:  אף אחד לא אומר את זה, אז אני מבקשת, מבחינתי תעשה דיון מתשע בבוקר עד שתיים בצהריים, שמדבר על חינוך מגיל לידה, על טיפול באנשי החינוך על כל גווניו, ובואו נתחיל לחבר את הפרה ולהכשיר אותה

יוסף טייב: אלה כהן, מנכ"לית כולנו משפחה, בבקשה

אלה כהן: תודה רבה

אלה כהן:  תראו, הילדים פה הם המרכז, ואני כאן מייצגת ארגון הורים, מטפלות, גננות ואנשי חינוך, אף אחד לא דיבר על תנאי הצפיפות

אלה כהן:  זה הנושא הבוער, והוא הגורם העיקרי, גם לנטישה של הצוותים החינוכיים את המקצוע, וגם לפגיעה הבלתי סבירה בילדים שלנו

אלה כהן:  כל המחקרים מכל המדינות המערביות בעולם, מציינים שאלה שני הגורמים המרכזיים לנטישה

אלה כהן:      כ-75% מהמטפלות בכל שנה, עוזבות את מעונות היום, ובעשור האחרון יש עלייה של כ-66% בצוותים החינוכיים בגני הילדים במשרד החינוך, שזה מעל גיל שלוש

אלה כהן:  ואפשר תוכניות, ואל תדברו איתי על פדגוגיה, ואל תדברו איתי על יום לימודים ארוך, כשתוקעים את הילדה שלי, ואת הילדים של כולנו, עם עוד 35 ילדים בגן, באחריותן של גננת אחת וסייעת אחת

אלה כהן:       אל תדברו איתי בכלל על לשים אותם שם לשמונה או תשע שעות, למה? כדי שההורים יוכלו להמשיך לעבוד? נכון, שוק העבודה פועל בצורה שהיא פוגענית כלפינו, כלפינו כהורים וכלפי חיי המשפחה, באופן כזה שגם הורים נאלצים לצמצם את שעות העבודה שלהם

אלה כהן:  אבל אי אפשר שבסופו של דבר הילדים ישלמו מחיר רגשי ונפשי

אלה כהן:       בסופו של דבר, גם הבת שלי חוזרת הביתה עם סימני אלימות, לא ממטפלות, מילדים בגן, דיברה פה אחת מנשות המקצוע, על אהבת האדם

אלה כהן:  איזה אהבת אדם יכולים הילדים ללמוד כשהם צריכים, בין 35 ילדים אחרים, להצליח לשרוד

אלה כהן:  אתם מדברים איתי על איזה שהן הכשרות, שבאופן בו אני רואה את זה, גם אם תבוא הגננת הכי מוכשרת בעולם, עם כל ההכשרות שיש, היא לא יכולה לעשות הרבה כשיש לה 35 ילדים באחריותה

אלה כהן:       זה משהו שמטריף אותי

אלה כהן:  הספינה טובעת

אלה כהן:  ועליה נמצאים הילדים שלנו ואיתם הצוותים החינוכיים, והצוותים החינוכיים, משולים לאלה שמנסים להציל את הספינה הטובעת, מנסים להוציא את המים, כי אנחנו כל הזמן בדיונים על הכשרות ועל דברים שמסביב, ואף אחד לא בא ומדבר על שורש הבעיה, על הצפיפות החמורה בכיתות

אלה כהן:       אין אף מדינה מערבית, שמפעילה מעונות יום וגני ילדים כל כך צפופים, אז עד מתי? ויש שני ילדים ששלמו על זה בחייהם בשנה האחרונה, אז מה עוד צריך לקרות, כדי שקודם כל נטפל בדבר הראשון

אלה כהן:  אחרי זה נעסוק בפדגוגיה, אחרי זה נדון על חינוך, אחרי זה נדבר על הכשרות

אלה כהן:  קודם כל תדאגו לביטחון ילדינו, שיחזרו בשלום הביתה, ולא רצוצים ועייפים

אלה כהן:  זה הדבר הראשון

אלה כהן:       קודם שתהיה איכות, אחרי זה תתקעו אותם ביום לימודים ארוך

אלה כהן:  איכות זה הדבר הראשון, והגננות קורסות

אלה כהן:  אתמול שוחחתי עם גננת, ואשמח לצטט אותה בפניכם, כשהיא מתארת איך נראות כמה דקות בגן עירייה: ״אני בגן עם שלושה ילדים בני שלוש, יושבת עם קבוצת ילדים וקוראים סיפור, תוך כדיי שתי ילדות רבות על משחק, עוד קבוצת ילדים מעיפים משחקים באוויר, ילד אחד עם טיטול, צריך להחליף לו, ויש עוד שלושה כמוהו

אלה כהן:       שני ילדים דוחפים ניירות לתוך הכיור בשירותים

אלה כהן:  מקבלת טלפון מאחד ההורים, כמה ילדים נגעו בבן שלהם במקומות פרטיים, איך אני יכולה להגן על כולם כשצריך להשגיח על כל כך הרבה ילדים? אנחנו לא יכולות להיות בכל מקום בכל זמן, אנחנו מתחננות, תורידו את מספר הילדים בגנים, אנחנו קורסות והילדים נפגעים, אנחנו לא מצליחות לעשות את העבודה שלנו כראוי, והילדים זקוקים לנו יותר מאי פעם

אלה כהן:  תורידו את כמות הילדים ותוסיפו עוד נשות צוות״

אלה כהן:  מבחינתי, זה הדבר הראשון שצריך לעשות

יוסף טייב: תודה רבה

גיא חיים יפרח: אפשר הערת ביניים קטנה?     

יוסף טייב: כן

גיא חיים יפרח: אני רוצה, בגלל שיש פה אווירה קשה, בדרך כלל אני מדבר באנדרסטייטמנט, אבל הפעם אני באמת חושב שמדובר במשבר לאומי

גיא חיים יפרח:  יחד עם זאת, צריך לזכור שבשנים האחרונות קרו גם כמה דברים טובים

גיא חיים יפרח:  זאת אומרת, סייעת שנייה זה דבר שלא היה וקרה איכשהו, וסבסוד של ׳ניצנים׳ קרה, ויש את בית הספר של החופש הגדול, ומי שנכנס מתחת לאלונקה זה משרד החינוך והרשויות המקומיות, כי אחרת לא היה קורה כלום

גיא חיים יפרח:       לכן, בסוף, צריך להיות מציאותיים

גיא חיים יפרח:  ולצד זה שאני טועה, שצריך לעשות תוכנית ארוכת טווח, כפי שציינו פה, כי באמת המעמד, השכר והראייה ההוליסטית, היא קריטית, לצד זה יש כמה דברים שאפשר לעשות מחר בבוקר

גיא חיים יפרח:  אל תתנו לצורך בלעשות תוכנית שלמה וגדולה, לשאוב אותנו, ובסוף לא יקרה כלום

גיא חיים יפרח:       כדי שיקרה, יש כמה דברים שאפשר לעשות כבר מחר בבוקר, אני נתתי דוגמה, מחר בבוקר אם מחליטים שלא נותנים סבסוד לפי אשכול סוציו אקונומי אלא לפי משפחה, אני אומר לך ותבדוק אותי, משרד החינוך ומשרד האוצר בעד מה שאני אומר, יתפנה כסף לתת שכר לסייעות, לתת שכר לצהרונים, לתת את הסיוע באמת למי שזקוק לו, ולא, סליחה על הביטוי, באופן פוליטי, סתם כי הרשות המקומית צריכה

גיא חיים יפרח:  זה מתאפשר כבר מחר בבוקר, בלי תוספת של שקל, הגדלת שכר לסייעות, ועשיית צדק

דנה קציר: אני גם אשמח להגיד כמה מילים

יוסף טייב: בבקשה, רק שמך לפרוטוקול

גיא חיים יפרח: אני צודק שמשרד החינוך בעד?      

לילך ברקאי: מה בעד? אתה מדבר פה על שינוי תפיסה

לילך ברקאי:  דיפרנציאליות?      

גיא חיים יפרח: קיים, במעונות קיים, פשוט תעתיקו את המנגנון

גיא חיים יפרח:  מה הבעיה?      

לילך ברקאי: זה מנגנון של הנחות, לא דיפרנציאליות, הסוגייה הזו עלתה בשנה שעברה, וצריך פה גם את משרד האוצר

דנה קציר: אני דנה קציר, אני עובדת בארגון כוח לעובדים, כרכזת איגוד מקצועי בהרי ירושלים, ומלווה את איגוד הצהרונים, אני רוצה רק לגעת בסיבה המרכזית לבעיה מבחינתנו

דנה קציר:  הסיבה המרכזית היא השכר הנמוך של עובדות הצהרונים, ובעצם כל שנה מתפרסם קול קורא של משרד החינוך, ויש עלינו ממש חובה לתקן את הדבר הזה

דנה קציר:       השכר של עובדות הצהרונים סובל משחיקה אדירה

דנה קציר:  אם היינו מצמידים אותו לשכר הממוצע במשק, הוא היה עומד עכשיו כ-42

דנה קציר: 8 שקלים לשעה, במקום המצב הנוכחי, שלא השתנה משנת 2017, ועומד על כ-37 שקלים לשעה, כמעט 2,000 שקלים בחודש, זה לא שכר שאפשר להתקיים ממנו

דנה קציר:       רשויות חזקות מתמודדות עם הקשיים האלה באמצעות תשלום גבוה יותר לעובדות, רשויות מוחלשות, נשארות מאחור

דנה קציר:  ורק מתחזק הפער בין פריפריה למרכז

דנה קציר:  בקרוב, ייחתם הסכם של סייעות הבוקר, וחשוב להגיד שאם תיחתם עליית שכר רק לעובדות הבוקר, הולכת להיות עזיבה מאסיבית של עובדות צהרונים, לטובת מסגרות הבוקר, וההורים פשוט יעמדו בפני שוקת שבורה, בלי פתרון, והצהרונים רק יתדרדרו

יוסף טייב: זה חייב להיעשות ביחד

דנה קציר: אני רק רוצה לתת שתי הצעות אפשריות לשיפור המצב מבחינתנו

דנה קציר:  השקעה בצוות היא מאוד חשובה

דנה קציר:  העלאת שכר, ושינוי המודל, מהעסקה של עשרה חודשים ל-12 חודשים, ואת שני החודשים שנותרים להעסקה, אנחנו מציעים להשקיע את הזמן הזה בהכשרה של העובדות, בפיתוח גאוותן המקצועית, ובהכנה שלהן לקראת      השנה חדשה, בחיזוק הקשרים בין העובדות, וכמובן, כרגע, ככל שהתנאים הם כאלה, אי אפשר לייצר תוכנית רב שנתית, לעבודת הצהרונים, אי אפשר לייצר פיתוח של הצוות, שיפור התנאים יאפשר גם קליטה של עובדות מתאימות יותר לתפקיד, שימור של עובדות מנוסות, וכמובן גם פיתוח תוכנית רב שנתית כדי לייצר צוות מקצועי, וכמובן, לתגמל על ההשתלמויות שאליהן מגיע הצוות

יוסף טייב: טוב, אני רק רוצה לומר לקראת סיום הדיון, אני אצא באמירה חד משמעית, לא מקובל עליי, שמשרדי ממשלה, ללא תיאום מראש, לא יהיו שותפים בדיונים, מדובר בוועדה חשובה של הכנסת, זה שמשרד האוצר החליטו שלא לשלוח נציג, ובלי לבקש או להודי, זה דבר שהוא לא מקובל, ולא יעבור לסדר היום, אנחנו ראינו את התופעה הזו בשבוע שעבר, וזה חוזר על עצמו היום, אז כנראה שצריך לתת מכה אחת חזקה על השולחן, כדי שמשרדי הממשלה יבינו שוועדות הכנסת הן לא הפקר

יוסף טייב:  דורית, בבקשה

דורית חזן: אז קודם כל אני שמחה שכולנו תמימי דעים

דורית חזן:  כולם מכירים אותי פה למעלה מעשור

דורית חזן:  משנת 2012 אנחנו במאבק הזה

דורית חזן:  אם נשלוף את ניירות העמדה שלארגון גננות מחנכות, שבראשו אני עומדת, כולל תשתית שמדברת על חינוך

דורית חזן:       הכרנו את כולנו משפחה, יצאתי לדרך, עם מיכל דליות, ונסענו וחזרנו, ומה בעצם הדרך שצריך לעשות על מנת להגיע לדרך הטובה? מאז ועד היום, הסכמים קיבוציים של שכר, שהרסו את החינוך, שלא תבוא יפה בן דוד ותגיד לי כאן שבזכותה נעצרה הבלימה של נסיגת גננות

דורית חזן:       גם עכשיו, ישנן כ-100 גננות, עם בקשה של יציאה לפרישה, של יציאה לשבתון, הכול כדי לברוח מהמקצוע כל עוד נפשן בן

דורית חזן:  המצלמות הביאו לכאוס ולהעמקת חוסר האמון בין גננות להורים, להעמקת החרדה של הורים, לשים ילדים בתוך הגן

דורית חזן:       אנחנו המלצנו שיהיו מצלמות, אבל שהן יהפכו לכלי הדרכה

דורית חזן:  שמתצפתים באמצעותן, ואפשר לפתוח אותן בכל רגע של היום, ואז אני לא אגלה בדיעבד, שהילד שלי, או הנכד שלי, הילד שלכם, שהוא הילד של הגננת במהלך היום, מקבל מכות או חס וחלילה, מה שהנשמה שלנו מזדעזעת מזה

דורית חזן:       הכשרת הצוות, כל הצוותים, מגיל לידה ועד גיל שש

דורית חזן:  הכשרת הצוותים היא מחייבת היום, והיא מה שתביא להעצמה של המקצוע, לאופק מקצועי, לזה שגננת, סייעת, מטפלת, גננת ממלאת מקום, כולן יעבדו תחת רשות אחת, במקום אחד, ושלא תהיה הפרדה בנינו

דורית חזן:  מי שייכנס לתוך הפרטים, ידע כמה פיצול יש, הם תחת הוועד הזה והם תחת הוועד ההוא - אנחנו צריכים לעבוד ביחד, הורים צוות, ממשלה, כולנו למען הילדים

דורית חזן:       חינוך דור העתיד, זו השקעה הכי גדולה וכל המחקרים מדברים על זה

דורית חזן:  נכון שזה כסף, אבל זה כסף שיחזור בחזרה אלינו ולמדינה, בבריאות, בפשיעה, בתאונות הדרכים ובהכול, כל המחקרים מצביעים על זה שאם עכשיו תשקיעי דולר, תכניסי בין ארבע לשבע עשרה

דורית חזן:       תקנה של מספר ילדים, ממחקר לעשייה של כלת פרס ישראל, פרופסור קליין, וד״ר יבלון, היא מדברת משנת 2006, על תיקנה, על הכשרת הצוותים, מה צריך להיות בכל דבר מגיל לידה ועד גיל שש

דורית חזן:       חברה, ליישם את המחקרים, לא סתם שפכנו כסף על מחקרים, בואו ניישם אותם

דורית חזן:  ורק אחרי שדאגנו לתיקנה, שדאגנו לכל העובדות, וראינו שהכול מתוקן, אחר כך נדבר על שכר, וזה ימשוך את נשות ואנשי המקצוע הטובים ביותר

דורית חזן:  אתה ואני, וכל אחד פה בחדר, ירצה שגם הילדים שלו, כמו שאנחנו מדברות על החלום שך כל אימא, אני רוצה שכל הורה בישראל יחלום שהילד שלו יהיה מטפל בילדים, מחנכים

דורית חזן:       התורה מלמדת אותנו שחינוך תינוקות מבית רבן זה המקצוע הכי חשוב, איפה אנחנו? ה׳ ישמור אותנו

דורית חזן:  רק אז לדבר על שכר

דורית חזן:  אני ממש מבקשת שלא לקחת פלסטרים, לסרב להצעה שהעלה יושב ראש השלטון המקומי, ביבס, להביא אנשים לחינוך כחלק מעבודה מועדפת, בשום פנים ואופן לא, אלא אם הייתה לה הכשרה קדם צבאית והיא נמצאת בתוך המקצוע

דורית חזן:  היו לנו פעם מורות חיילות, בואו נחזור לזה, סייעות חיילות וגננות חיילות, להיכנס לגן הילדים כפלסטר, לא על מה חלם בדרך

דורית חזן:       כולנו נשב ביחד, הורים, ועדים, גננות, סייעות וחברי כנסת, לרכז את כל מה שהיה כדי שנתקדם

דורית חזן:  בקשר לחינוך המיוחד, כמו שאמרתי בפגישה הקודמת, אנחנו לא נצטרך כיתות של חינוך מיוחד, אם מהתחלה נאבחן את הילדים עם הצרכים המיוחדים

דורית חזן:       הרי כולנו בעלי צרכים, יש כאלה עם צרכים מיוחדים יותר

דורית חזן:  מי שהיה פה בגן הילדים, יכול להיכנס ולדבר על מה שצריך בגני הילדים, ילד שקורא לגננת מהשירותים והיא לא שומעת אותו, מה הילדים צריכים ומה ההורים צריכים, התקשורת בנינו היא חשובה

דורית חזן:  תודה

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  חבר הכנסת נאור שירי, בבקשה

נאור שירי: אני הצעתי בהתחלה שנשים קו אדום, אבל אני מניח שזה לא יקרה, שהרי כנראה שלא תציב קו אדום באף נושא או קידום חקיקה שיגיע

נאור שירי:  אתה כנראה לא תשים את הגבול הזה, ואני יכול לקבל את זה

נאור שירי:  אבל אני מציע הצעת ביניים, מציע שנתכנס לדיון מידי שבוע ונראה כיצד אנחנו מתחילים לקדם את כתיבת התקנות, כדי שנתחיל לקדם את הנושא הזה בהקדם

נאור שירי:  באמת

נאור שירי:       ואני אומר משפט לכן, אם אתן לא תקומו, כולל הנהגת ההורים, שיש להם תפקיד מרכזי מאוד במאבק הזה

נאור שירי:  לשני הצדדים

נאור שירי:  גם מהפדגוגיה וגם מצד ההורים, אם לא נקום ונקים כל צעקה, אני אומר לכם, במדינה הזאת, כלום לא יזוז

נאור שירי:  תודה

יוסף טייב: ולרי, בבקשה

ולרי זליכה: אדוני בשנת 2017 נחקק חוק המועצה לגיל הרך, המטרה של המועצה, שהוקמה על פי חוק, הייתה לאגם את עבודת משרדי הממשלה סביב הנושא הזה של הגיל הרך

ולרי זליכה:  משנת 2017 ועד היום, המועצה לא מצליחה לקבל שיניים, כדי לייצר תהליכי עבודה

ולרי זליכה:       כשאנחנו מדברים על הדבר הזה, של האיגום, שיתוף הפעולה וכולי, יש איזו שהיא תשתית שכבר קיימת

ולרי זליכה:  אם אדוני, בתור יו״ר ועדת חינוך, יבדוק מה הסיבה שהדבר הזה לא מתרומם, למה אין שם תקציבים? למה משרדי הממשלה לא מתואמים לעבוד תחת המועצה? לפחות יש גוף אחד שקיים על פי חוק

קריאה: אבל אנחנו אומרים את זה כל שנה, להביא להם תקציב, להקים להם ועדת שרים בין משרדית ולא עושים את זה

ולרי זליכה: אז לכן אני אומרת, כולנו פה אמרנו שיתוף פעולה ואיגום, אבל יש לזה תשתית, אם אדוני יבדוק למה הדבר הזה לא מתרחש ואיך אפשר לדחוף את זה, לא צריך להמציא את הגלגל

ולרי זליכה:  תודה

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:  קודם כל אני שוב חוזר ואומר, שלא מקובלת על הוועדה, העובדה שמשרדי הממשלה מזלזלים בוועדה ולא נוכחים בדיון, גם לא בזום

יוסף טייב:  אני רק אגיד, שזה שמשרד החינוך לא הגיע בשבוע שעבר, זה היה בתיאום איתי והנושא טופל עם היועצת המשפטית, דבר שלא צריך היה לקרות אבל אושר איתי

יוסף טייב:       סיכום הוועדה למדינה: א׳- להעניק חינוך לכל הילדים למשך שמונה שעות ביום, חמישה ימים בשבוע, אותה הצעה של חבר הכנסת משה טור פז

יוסף טייב:  ב׳- הוועדה קוראת ליישם את חוק יום לימודים ארוך לכל התלמידים, במימון המדינה, בשירות ראוי, ובכך נושא הצהרונים הופך מיותר לגמרי

יוסף טייב:      ג׳- עד שזה ייעשה, יש לתקצב צהרונים בתקצוב טוב ויעיל יותר, כדי להיענות לצרכי הצהרונים המיידיים

יוסף טייב:  ד׳- הוועדה מציינת שלא בלבד שהמדינה לא מתקצבת את הצהרונים באופן ראוי, אלא גם מספקת שירות ירוד בצהרונים

יוסף טייב:  ואני חייב להתוודות, לא ציפיתי לתמונת המצב הזו כשכינסתי את הוועדה, לצערי נחשפתי לשירות ירוד מאד וכן הייתי מצפה ממשרד החינוך להוביל את העניין הזה

לילך ברקאי: מאיזו בחינה השירות ירוד?      

יוסף טייב: מכל הבחינות

יוסף טייב:  אני חושב שגם נושא הפיקוח, לפי ההתרשמות שלי לא נעשה באופן ראוי

לילך ברקאי: ממה ההתרשמות אם עדיין לא הוגשו הנתונים בנושא?      

יוסף טייב: לכן אני אומר, לכן הוועדה ביקשה לקבל את הנתונים, אבל מההתרשמות שלי כרגע, רמת הפיקוח, רמת השירות, רמת הפתיחה של אותם הצהרונים במקומות, וגם את זה אני אבקש מה-ממ"מ להעביר אליי את הנתונים, כי ממה שאני מתרשם, נושא הצהרונים הוא קצת באוויר, הוא הבן החורג, וזו ההתרשמות שלי

יוסף טייב:  המדינה לא - - -     

נאור שירי: אם את שואלת ממה ההתרשמות אז הנה, אני אומר לך את הנתונים

יוסף טייב: נאור, תודה

יוסף טייב:  ו׳- המדינה לא עדכנה את מודל התקצוב כבר מספר שנים

יוסף טייב:  המדינה הסכימה שיש לעדכן אותו, אך לצערי זה לא נעשה עד היום, הוועדה דורשת לעדכן את המודל באופן מיידי, ובהזדמנות זו, יש לעדכן בנוסף, את מפרט המודל, כדי לאפשר שירות רחב יותר

יוסף טייב:       ז׳- הוועדה, ואת זה אני אומר בצורה חד משמעית, מציינת באכזבה, שכבר חמש שנים, שמשרד החינוך טרם הכין תקנות לחוק פיקוח על הצהרונים, בלי תקנות, אין באפשרותנו לבוא וליישם את החוק

יוסף טייב:  לכן, הוועדה דורשת ממשרד החינוך לתקן את התקנות באופן מידי, ואין לי ספק שגם השר הנכנס, יוביל את התהליך הזה, ואני אשוחח אתו על זה באופן אישי

יוסף טייב:  ח׳-הוועדה מציינת בהערכה את עבודתם של עובדות הצהרונים, של השלטון המקומי, שלקחתם על עצמכם בעצם את הסיפור הזה של יום לימודים ארוך, ואנחנו מודים לכם על כך

יוסף טייב:      ט׳- הוועדה קוראת להעסיק את עובדות הצהרונים במשך כל השנה, ולא רק למשך עשרה חודשים של עבודה בפועל, גם כדי לתת להן שכר ראוי יותר, שיסייע בשימורן במערכת, וגם כדי לייצר לילדים רצף של צוות חינוכי קבוע

יוסף טייב:      י׳- הוועדה ברשותכם, הממ״מ מבקשת לערוך מיפוי קבוע של כל הרשויות המקומיות, שירכז את המקומות בהן הסייעות עובדות במשך כל השנה ואת המקומות שבהם הן נדרשות להתפטר לאחר עשרה חודשים

יוסף טייב:  יא׳- הוועדה מבקשת ממשרד החינוך, לתת דוח על מספר הצהרונים שנסגרו בגלל ליקויים או בעקבות פיקוח ואת מיקומם

יוסף טייב:  יב׳- הוועדה תדון בדיון נפרד, בנושא הצהרונים עבור החינוך המיוחד

יוסף טייב:      אני רוצה לסיים ולומר, נאור אני מתחבר למה שאמרת, שהוועדה, תמשיך לדון בנושא, עד שיימצא עבורו פתרון הולם, ואני מקווה שזה יקרה מהר מאוד, ושגם משרד האוצר וגם משרד החינוך, יבינו שאנחנו נחושים, ונעמוד כחומה בצורה, כדי להוביל לפתרון

יוסף טייב:       לא ייתכן שאני שומע שגם בחוק ההסדרים, וגם בשאר הדברים, נושא הגיל הרך בכלל לא עולה

יוסף טייב:  אני עברתי על הטיוטה של חוק ההסדרים, ולא מוזכר שם נושא הגיל הרך, בניגוד להסכמים הקואליציוניים, שם מפלגת ש״ס הכניסה בסעיף-126, שצריך להקים רשות לגיל הרך, ואנחנו דורשים שאותה רשות תוקם, כדי למצוא פתרון אמיתי לנושא הזה של הגיל הרך

יוסף טייב:       מגיל לידה עד סוף כיתה יב׳, יש פה רצף, טוב שזה עבר למשרד החינוך, ומשרד החינוך צריך לעשות צעד אחד קדימה, צריך להקים את הרשות הזאת, כדי להוביל לרצף החינוכי הזה

יוסף טייב:  הילדים שלנו הם דור העתיד שלנו, ואם לא נשקיע שם, אנחנו פשוט נשקיע אחר כך במשרד הרווחה ובמשרדים אחרים כדי להוביל לפתרונות האלה

יוסף טייב:  האמירה האמיתית צריכה להיות גם של משרד החינוך וגם של משרד האוצר

יוסף טייב:  בואו נרכז את מירב המאמצים כדי לאפשר לילדנו את החינוך הטוב ביותר

יוסף טייב:  תודה רבה