ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 12, 2023-02-12 00:00

יוסף טייב: מגיע, אבל לא מגיע מספיק, בשעתיים אתה לא עושה כלום

רויטל טפירו: זה מאוד קשה, מאוד קשה לקלוט את הילדים, למרות הפעילויות שאנחנו עושים

אריה אופיר: זה לא מגיע

רויטל טפירו: בחינוך המיוחד, אני רק אגיד את זה בשלוש כותרות גדולות

רויטל טפירו:  סוגיית כוח אדם היא הסוגיה, אמרתי, גם בנושא של תלמידים עם הסל האישי וגם החינוך המיוחד

רויטל טפירו:  אין מטפלים, אין תרפיסטים, אין סייעות בגיל מבוגר, זאת אומרת הילדים שבעל יסודי צריכים ממש מישהי שיודעת ללמד, לא צריך שהיא תשמור עליו על הכיסא, הוא צריך עזרה, צריך תיווך, אין אנשים שרוצים לעשות את העבודה הזאת, היא קשה

רויטל טפירו:  אני יושבת עם הורים, הם כועסים שאנחנו לא מצליחים להביא להם את כוח האדם, אבל אנחנו לא מצליחים

רויטל טפירו:  הסיפור השני זה מסגרות לחינוך מיוחד

רויטל טפירו:  מגיעים אנשים לא מיומנים למסגרות האלה, זאת סוגיה נוספת

רויטל טפירו:       הדבר השני זה בתי ספר ומסגרות לחינוך המיוחד

רויטל טפירו:  קודם כל חסרות מסגרות לחינוך המיוחד

רויטל טפירו:  אנחנו מזהים שגם הסיפור של ילדים עם בעיות נפשיות, אין מסגרות ואנחנו עומדים בתור ומבקשים

רויטל טפירו:  וחיים, אני מודה, אני מפעילה אותו כראש עיר: תדבר עם חבר שלך מרשות אחרת, תנסה להכניס ילד שלנו

רויטל טפירו:  אין מקומות לילדים עם צרכים מיוחדים קשים

רויטל טפירו:  בית ספר 'לי-אור' מתמלא בדקה, עוד לא הספקנו לדבר, כל יום אני מקבלת מראש העיר: התקשר אליי ראש העיר האחר, אפשר להכניס? אני אומרת לו אין מקום, בית הספר מלא

רויטל טפירו:  זו פשוט תופעה הסיפור של החינוך המיוחד, אין מסגרות בכלל, קשה מאוד

אריה אופיר: אנחנו מעל התקנים בכל המחוז, זאת אומרת אם התקן הוא שמונה אנחנו ב-12 ילדים, אם הילד הוא 12 אנחנו ב-18

אריה אופיר:  אנחנו פתחנו את כל התקנים, זה נזק

אריה אופיר:  גם אין כוח אדם מיומן וגם יש מחסור במטפלים וגם אנחנו מעל התקינה

רויטל טפירו: ואין מסגרות

אריה אופיר: ואין מסגרות, גם אין איפה לבנות

רויטל טפירו: והדבר האחרון שרציתי לשים זה כל הסיפור של בקשות הורים לעבור למסגרת של החינוך המיוחד או כאלה שבאים מכל מיני פנימיות באמצע שנה

רויטל טפירו:  אין לי פתרון, באמצע שנה אין לנו פתרון

רויטל טפירו:  אני לא יכולה לפתוח עוד כיתות, אין לי מקום פיזי לשים

רויטל טפירו:  אנחנו התחלנו להכניס יבילים, אין לנו מקום פיזי לשים את הילדים, אין לי מקום לפתוח כיתות של חינוך מיוחד

רויטל טפירו:  אתגר מאוד גדול, זה חייב לעבור שינוי חקיקה, אין ברירה, כי אם אנחנו נמשיך ככה אנחנו מגיעים לאיזה – תקשיבו, אנחנו לא נותנים מענה באמת לילדים, אין מענה

רויטל טפירו:  בואו נהיה כולנו ישרים, לא נותנים מענה כמו שצריך לילדים של החינוך המיוחד

רויטל טפירו:       זה היה קצת ככה לגבי החינוך המיוחד

רויטל טפירו:  שני שקפים אחרונים מבחינתי זה הנושא של השירות הצבאי

רויטל טפירו:  בעיר רעננה יש לנו גם הרבה בנות שמגיעות לשירות הלאומי והשירות שלנו הוא גם מאוד איכותי, אנחנו רואים את זה ביציאה לקצונה ובשנת מכינה או שנת שירות, באמת איכותי, אבל אמרתי, נתוני הנשר של העולים הוא נתון מורכב וקשה שאנחנו צריכים להתמודד איתו

משה סולומון: איך הוא ביחס לכלל הארצי?      

רויטל טפירו: בגלל שאצלנו העולים הם בנתונים מאוד גבוהים אז גם נתוני הנשר שלנו גבוהים

משה סולומון: לא, באופן יחסי אני אומר

רויטל טפירו: הנשר שלנו גבוה

משה סולומון: זה צריך להיות הפוך

משה סולומון:  אני מדבר על העולים

קריאה: כן, בגלל שהנתונים שלהם גבוהים אז הנשר צריך להיות נמוך

רויטל טפירו: אתם יכולים לראות את הסיפור של הנשר פה

שלום בן משה: יש לכם גם פילוח לאיזה עליות?      

רויטל טפירו: לי אין, מי שמחזיק את הנתונים זה מינהל, חברה ונוער אצלנו, אבל הנתון הזה, אנחנו עושים המון עבודה בתוך בתי הספר כי זה שלנו, אבל לדוגמה שלחה לי מי שאחראית על זה בנוער ואמרה לי: רויטל, אנחנו זקוקים לרכזי הכנה לצה"ל, שילוו את הילדים האלה לא רק כשהם אצלנו בתוך המערכת, אלא כשהם כבר התגייסו, צריך ללוות אותם אחרי שהם התגייסו

משה סולומון: או במסגרות א-פורמליות במסגרת התיכון

רויטל טפירו: אבל את זה יש לנו ועדיין - - -      

משה סולומון: מה יש?      

רויטל טפירו: יש לנו רכזת של עולים שמטפלת בהם אחרי הצהריים כשהם עוד תלמידי בית ספר, אנחנו מדברים אחרי שלב בית הספר, כשהם כבר מתגייסים

לימור סון הר-מלך: לא, אני מדברת על מסגרת הכנה לצה"ל

רויטל טפירו: יש, אנחנו עושים צו אחוד, אנחנו לוקחים אותם ביחד, אנחנו עושים הדרכות להורים

רויטל טפירו:  נחמה, את רוצה להגיד כמה מילים?      

חיים ברוידא: אנחנו עושים הדרכות להורים, אגב, בשפה שלהם, בצרפתית ובאנגלית ובספרדית

משה סולומון: כשאנחנו אומרים עולים, כמה שנים העולים בהגדרת עולה?      

רויטל טפירו: עד עשר שנים

רויטל טפירו:  נחמה יכולה לדבר על זה

חיים ברוידא: נחמה מרכזת את הטיפול

נחמה אפרתי: מכיוון שאנחנו מדברים על ילדים שחלקם בכיתות עולים אז הזכאות היא עד עשר שנים

נחמה אפרתי:  אנחנו מזהים פה שיש גם חסמים מנטליים, ערכיים, וכמו שנאמר, הפחד של ההורים, ופה החוליה שהיא מאוד חשובה היא ההורים

נחמה אפרתי:  יש פער מאוד גדול בין הציונות, כמו שהם ביטאו אותה בחוץ לארץ וכשהם מגיעים לפה, לבין הגיוס לצה"ל

נחמה אפרתי:  זאת אומרת, אנחנו ציוניים, אבל - - -     

חיים ברוידא: להורים יש השפעה דרמטית על הגיוס של הילדים

נחמה אפרתי: בעוד שלישראלים ההכנה לצה"ל היא בצורה של הכנה פיזית, כל הקורסים של יובל עילם וכו', פה אנחנו מזהים שצריך ללכת אפילו מכיתה ט' לדבר על הכנה ערכית, החשיבות של הגיוס במוביליות החברתית שלהם ויש פה גם את החוליה של ההורים

נחמה אפרתי:  אנחנו מאוד מאוד רוצים למשל להוציא את ההורים לשבוע גדנ"ע, לכמה ימים גדנ"ע

נחמה אפרתי:       זאת אומרת יש פה תהליכים מקבילים של מה שנעשה בתוך בית הספר

נחמה אפרתי:  אנחנו יוצאים לדרך עכשיו, בהנחיה של ראש העיר, לתת להם במסגרת בית הספר, שזה לא יהיה וולונטרי אחר הצהריים, מי שיש לו כסף אחר הצהריים, אלא באמת כחלק מתכנית בתוך התיכונים, לתת להם סדנה רציפה שיהיה בה גם את החשיבות

נחמה אפרתי:  אנחנו מדברים גם על התועלת שהצבא מביא בסך הכול

נחמה אפרתי:  ילדים שהם אולי לא הצטיינו בבית הספר, יש לנו סיפורי הצלחה מדהימים של עולים שעשו מסלול מאוד מרשים בצבא

נחמה אפרתי:  הנשר מתבטא גם בכך שהם מתגייסים לתפקיד איכותי יורדים לתפקיד מטה

משה סולומון: איכותי זה קרבי? מה זה איכותי?      

רויטל טפירו: משמעותי

רויטל טפירו:  ברגע שהם עושים קורס זה נקרא תפקיד משמעותי, שהוא עבר קורס

רויטל טפירו:  מי שלא עובר קורס זה לא נקרא משמעותי, כל קורס, לא משנה, אבל שעברת הכשרה

חיים ברוידא: בתוך התהליך אנחנו עושים מה שאנחנו יכולים בבתי הספר, הבעיה שאנחנו מאבדים שליטה כשהם מגיעים לצבא, אנחנו שם לא נמצאים

חיים ברוידא:  מה שאני אמרתי, ביחס לכמות האוכלוסייה אנחנו עיר קולטת עלייה מספר אחת במדינת ישראל ואנחנו מדברים גם על רצף של 46 מדינות, שזה לא פשוט

חיים ברוידא:       אני פניתי למפקד בה"ד 7, שהיא יחידה שלנו, ששם יש גם את חיל הקשר וגם את הסייבר, אמרתי: בוא נעשה מסלול שניקח את העולים ונכשיר אותם כבר מראש להיות ביחידות האלה

חיים ברוידא:  כלומר הוא לא יהיה קרבי, אבל הוא יתרום ביחידות סייבר וגם יש אגב יחידות שדה, אבל להכשיר אותם כבר מראש, לתת את התהליך הזה כמו ב-8200

חיים ברוידא:  הבן שלי היה מכיתה ט' מה שנקרא מוכר כ-8200, עשה את כל המסלול עד שהוא התגייס

חיים ברוידא:  אם אנחנו ניקח את החבר'ה האלה וניתן להם את המסלול הזה

משה סולומון: זה רעיון מצוין

חיים ברוידא: אז זה כרגע מה שאני עובד עליו ואני מקווה שאכ"א יסכים לתהליך הזה

משה סולומון: צריך לשים לב שלא מסלילים אנשים

משה סולומון:  בסוף עולים עולים, אבל לכל אחד יש התכונות שלו והיכולת שלו

חיים ברוידא: מי שרוצה ללכת, אנחנו לא - - -     

משה סולומון: לא, ברור שהכוונה היא טובה

חיים ברוידא: לא, אני אומר לקחת את אותה קבוצה שאנחנו מזהים גם את ההורים וגם אותם כי הם מה שנקרא – בתוך המסלול הצבאי כשהוא נכנס כבר אין לי שליטה

חיים ברוידא:  אני לא רוצה שהוא ישתחרר, השחרור באמצע הוא כתם הרבה יותר גדול מזה שלא התגייס לפני

חיים ברוידא:  על זה אנחנו עובדים כרגע

משה סולומון: אני רציתי להגיד, אני לא מדבר על אירופה, אבל בעיקר יוצאי חבר העמים, יוצאי אתיופיה, יוצאי קווקז, הסיפור הזה היה מאוד משמעותי ועשו שתי פעולות משמעותיות, אחת, זה הכנה לצה"ל תוך כדי התיכון בחינוך הבלתי פורמלי, כמובן שזה היה ממש מוכוון לאוכלוסיות מסוימות, ושתיים זה שעשו, כמו שאמרת, קורסים ייעודיים לקראת הצבא, אחרי התיכון

משה סולומון:  הדבר הזה יצר המון, אבל בלי להסליל אותם

משה סולומון:  בן אדם רצה איזה שהיא תכנית באיזה שהוא מקום ואז הוא הלך או לחי"ר או למקצועות אחרים, אבל זה עשה פלאים, כי זה הכין גם מבחינת עברית, גם מבחינה תרבותית, גם מבחינת מיצוי היכולות

משה סולומון:  זה היה מדהים

משה סולומון:  תכנית אמיר, במחווה אלון יש כמה תכניות כאלה של עולים, יש משהו בשער אברהם שהיה

קריאה: זה כבר אחרי הגיוס

משה סולומון: לא, אני מדבר על לפני הגיוס, אחרי התיכון ולפני גיוס

לימור סון הר-מלך: מה עם 'אחריי'?      

רויטל טפירו: יש לנו

רויטל טפירו:  אני כן רוצה שתסתכלו לדוגמה על הנושא של תרגום לשפות שונות כשבסוף צריכים לעשות את המבחנים של הצבא ולתרגל אותם

רויטל טפירו:  אז באתר של הצבא, לדוגמה, אין תרגומים לשפות מגוונות ואז הילדים האלה רוצים לתרגל וזה קשה, אם אין להם את זה מתורגם זה קשה

רויטל טפירו:  יש לנו את אותו סיפור בשאלונים של משרד החינוך שמאוד קשה כשזה לא מתורגם

אריה אופיר: זה אפילו לא מתורגם לאנגלית, בואי נדייק

רויטל טפירו: כן, זה מורכב

רויטל טפירו:  כשזה לא מתורגם זה קשה לילדים להבין

יוסף טייב: יש לי הצעת חוק בנושא ואני מקווה שהנושא ייפתר, לא רק בצבא, גם בשירותי המדינה

רויטל טפירו: אז זה אתגר

שלום בן משה: בסוף זו מדיניות של הצבא

שלום בן משה:  מי שמופקד על כל העניין זה קצין חינוך ראשי, הייתי בתפקיד הזה ארבע שנים ויש אפשרויות שונות

שלום בן משה:  בסוף מי שהוא בעל פרופיל קרבי הוא יכול לעשות איזה הסללה שהוא רוצה, הצבא קודם כל ייקח אותו להיות חייל קרבי, לפיקוד, לבד מאלה שמסומנים מראש על ידי אמ"ן לתפקידים ספציפיים

שלום בן משה:  מי שלא מסומן הוא הולך קודם כל ליחידה קרבית

רויטל טפירו: בשביל להתמודד על משהו הוא צריך לדעת להיבחן

סימון דוידסון: אני חייב להגיד משהו

סימון דוידסון:  אני אומר את זה בכנסת כבר שנה וחצי, אתי היא העדה הכי הכי טובה שלי, קצת צורב לי

סימון דוידסון:  לוועדה הזאת קוראים ועדת חינוך, תרבות וספורט

סימון דוידסון:  למה אני אומר את המילה ספורט? ישבתי איתך ואני שמח מאוד על מה שקורה ברעננה, אני לא מבין איך אתה לא מתגאה בזה

חיים ברוידא: אני אגב מחזיק גם את תיק הספורט

סימון דוידסון: אני אסביר לכם משהו, אחד הדברים המשמעותיים בהשפעה על נערות ונערים זה הנושא של דקה אחרי בית ספר

סימון דוידסון:  בית הספר זה דבר סופר חשוב, דקה אחרי בית ספר מתחילות כל הצרות

סימון דוידסון:  ילד שהוא עסוק במסגרות של תנועות נוער, של ספורט, של מוזיקה, זה ילד בריא יותר

סימון דוידסון:  אתם מדברים על צבא זו הדרך להשפיע על הילדים להגיע לאן שאנחנו רוצים שהם יהיו ולא יגיעו לפשע ולא לסמים ולא לאלכוהול

סימון דוידסון:  אני גם פועל מאוד רציני בנושא של ועדת התמכרויות וזה מה שאנחנו מקבלים כל הזמן

סימון דוידסון:  כדי שהילדים לא יגיעו למקומות האפלים שאף הורה לא רוצה שהם יגיעו, למסגרות אחר הצהריים יש השפעה הרבה יותר משמעותית מבית הספר

סימון דוידסון:       זה חסר לי בהרבה מאוד מוקדים שאני נמצא בהם

סימון דוידסון:  אנשים יודעים שזה חשוב, אבל לא מציינים את זה מספיק

סימון דוידסון:  זה דבר, לא יודע אם יותר חשוב, אבל לא פחות חשוב ממה שקורה בבוקר

סימון דוידסון:  לכן גם משרד החינוך, אנחנו עושים את זה בוועדה אצלך, יוסי, אני עושה את זה בכל מקום ונופלים אסימונים לאט לאט, צריכים להבין חד משמעית שמה שקורה דקה אחרי בית הספר זה דבר שהוא באחריות העירייה, אתם, ברשות ההורים, כולם צריכים להגיד את זה כל הזמן ואני אזכיר את זה כל הזמן עד שייפול לכולם האסימון

סימון דוידסון:  מה שקורה בעיר רעננה זו דוגמה טובה, כי יש פה המון מסגרות אחר הצהריים - - -      

רויטל טפירו: 4,900 ילדים בספורט

סימון דוידסון: שנייה, יש לי בעיות קשב וריכוז, בגלל זה שלחו אותי לשחייה

סימון דוידסון:  לכן זה דבר שצריכים לציין אותו בכל מקום

סימון דוידסון:  כשהולכים לוועדות שידברו על זה, זה חשוב להאיר את זה, לציין את זה

סימון דוידסון:  יש ערים במדינת ישראל שאין להם אולמות ואין להם מגרשים ואין להם מערכות ואין איך לטפל בילדים

סימון דוידסון:  פה זו דוגמה באמת חריגה לטובה

סימון דוידסון:  פה וגם בהרצליה השכנה שלכם

אריה אופיר: גם בכפר סבא וגם בהוד השרון

סימון דוידסון: לכן אני חושב שזה דבר שצריכים לדבר עליו, צריכים להאיר אותו, צריכים להגיד את הבעיות ואת הקשיים

סימון דוידסון:  הרי בונים בית ספר בלי אולמות, ואנחנו יודעים את זה כבר 30 שנה ואתם נתקעים אחרי זה עם בית ספר ושוברים את הראש איך בונים את האולם אחר כך

רויטל טפירו: אצלנו זה עם

סימון דוידסון: אלה דברים שאנחנו צריכים להעלות אותם כי בסוף לעשות שיעור חינוך גופני בשעה 12:00 בצהריים ב-40 מעלות חום זה לא דבר נורמלי, אף אחד לא רוצה לעשות את זה

סימון דוידסון:  וחסרים אולמות וחסרים מתקנים וחסרים וחסרים וחסרים

סימון דוידסון:  פה זו דוגמה טובה, לכן בואו נדבר גם על הדברים האלה כי הם סופר חשובים

משה סולומון: ברשותך, ראש העיר, בגלל שיושב ראש הוועדה אמר לי להגיע והגעתי, יש לי עוד כמה משימות ואני צריך להגיד, אבל חשוב לי להגיד שתי מילים לפני שאני יוצא

משה סולומון:  קודם כל להגיד תודה ענקית, זה ממש מדהים לראות את ההישגים וההשקעה ובאמת המוכוונות לחינוך, שזה באמת משהו שאפשר ללמוד ממנו הרבה

משה סולומון:       אבל יתרה מזאת, דווקא בעיר כמו שלכם שמשקיעה המון בחינוך, גם בהיבטים הפיזיים, גם בהיבטים החינוכיים וגם בהיבטים המקצועיים, ממש צפו שתי בעיות משמעותיות, גם העניין של העולים, שאנחנו מכירים שהוא משמעותי למדינת ישראל, אנחנו יודעים כמה אנחנו מדינת עולים, כל פעם בשלבים כאלה ואחרים, אבל גם בסוגיה של החינוך המיוחד

משה סולומון:  כלומר בשתי הנקודות האלה אנחנו נבחנים ואם זה קורה כאן אז לוועדת החינוך יש באמת אתגר לראות איך אנחנו מנכיחים את זה גם בהיבטים של לייצר כלים להצלחה של הרשות הזאת

משה סולומון:  אז תודה לכם ויישר כוח על העשייה

רויטל טפירו: תודה רבה

חיים ברוידא: אני רציתי רק להגיד, בנושא של אחרי שעות הלימודים, אנחנו קוראים לזה החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי

אריה אופיר: אנחנו קוראים לזה החינוך השלם

חיים ברוידא: החינוך השלם

רויטל טפירו: אצלנו זה ה-360

חיים ברוידא: כשנכנסתי לתפקיד זיהיתי בעיה ברעננה שיש לנו רק ל-60,000 איש יכולת לעסוק בספורט והשאר כבר מה שנקרא מוצאים את עצמם מחוץ לשוליים

חיים ברוידא:  אני קיריתי ואנחנו נמשיך לקרות את כל המגרשים החיצוניים, יש לנו פה גם סקטבורד, אני חושב שזה מקום ראשון בארץ, שניים וחצי דונם שהכול מקורה

סימון דוידסון: דרך אגב, זה ענף אולימפי עכשיו

חיים ברוידא: מצוין, רק שלא ישברו את הראש, אני רואה אותם שם

חיים ברוידא:  עוד דבר שאני רוצה לומר, כל תנועות הנוער מאז שנכנסתי, לכולם יש קן משלהם

חיים ברוידא:  אנחנו בונים במחנות עולים, יש לנו פה את הצופים שהם הרוב, אני לא רוצה שיבלעו את כולם, לכן אנחנו גם על הדברים האלה, כולל 'כנפיים של קרמבו' שנתנו להם פה בית ספר ואנחנו לכולם לכולם לכולם נותנים את הקן שלהם, זה עזרא, זה בני עקיבא, זה הפעילות של - - -      

משה סולומון: כשאני הייתי ראש מחלקה בבני עקיבא בשנת 2001 והנחשונים, הגעתי לכאן, הייתי בסניף של בני עקיבא כאן ומפה הפצנו את הבשורה לכל הארץ

חיים ברוידא: יפה

חיים ברוידא:  אני רוצה להגיד לך עוד דבר, בשבוע שעבר היה פה יום התרמה, אספו פה 300,000 שקל פה באולם, היה פה ישי ריבו שהופיע, גם חלקו בהתנדבות, כדי לעשות מעלית לסניף בני עקיבא

חיים ברוידא:  אני לא יכול לעשות כי זה סניף פרטי, אנחנו עושים מה שאנחנו יכולים, אבל הצעירים מהסניף של יובל לקחו ועשו פרויקט, שיהיה נגיש

חיים ברוידא:  פשוט מדהים מדהים מדהים ואנחנו נעזור להם להשלים את מה שצריך

משה סולומון: כל הכבוד

אריה אופיר: אני רוצה לומר, אם התקבלה תמונה, כי הם לא התבקשו להציג, שבט הצופים פה הוא מהגדולים בארץ, אין מסלול ספורט בבית הספר ואחר הצהריים שלא קיים כאן, מרכז המוזיקה מהגדולים, ילדים מנגנים מהבוקר, מנגנים עד שעות הערב עם תזמורת עירונית

סימון דוידסון: אני לא סתם אמרתי את זה, העיר הזו היא דוגמה לדברים האלה, אין פה ילדים חסרי מעש אחרי צהריים

סימון דוידסון:  אני ישבתי ואני יודע, אני מכיר את הפעילות של ראש העיר ושלכם, אבל חשוב לדבר על הדברים האלה

אריה אופיר: לגמרי, אני מסכימה

אריה אופיר:  אנחנו גם נמדדים על זה

סימון דוידסון: יושב פה אדם שהוא אחראי על החינוך ברשויות, חשוב שגם אתה כל פעם כשמדברים על חינוך, יש, איך קראת לזה, השלם? לא סתם קוראים לזה השלם, כי ארבע-חמש שעות אחר הצהריים הן קרדינליות

אריה אופיר: אנחנו בודקים את התפקוד של הרשויות גם אחר הצהריים כמחוז ויותר מזה, בתכניות הרשותיות שהם הגישו בגפ"ן התייחסות שלמה לדעת כמה כל רשות משקיעה אחר הצהריים

אריה אופיר:  מבחינתנו אנחנו נשקיע בתוך בתי הספר, בשעות שלנו

חיים ברוידא: יש לנו אחלה מחוז, באמת ייאמר לזכותם ולזכותה של ורדה, אנחנו רואים את השינוי ואת העבודה וגם את החשיבה שאנחנו בתוך מעגל אחד שלם וזה כיף

רויטל טפירו: זה לא סתם נקרא פדגוגיה מוניציפלית 360

רויטל טפירו:  זה בדיוק ההתבוננות הזאת, המוזיקה, הספורט, תנועות הנוער, מנהיגות נוער, כי לא כולם דווקא בתנועות, יש גם דברים אחרים, מד"צים, כל התכניות האחרות

רויטל טפירו:  כמה ילדים אצלנו לומדים ביחד

רויטל טפירו:  הנה דוגמה של הבת של - - -     

מיכל טל בידאני: הילדים שלי הם תושבים חוזרים

מיכל טל בידאני:  אנחנו הגענו לרעננה בגלל האולפן

מיכל טל בידאני:  אני יכולה להגיד שאנשים מגיעים מחו"ל ומרימים לי טלפון לבדוק איפה יש אולפן

מיכל טל בידאני:  אנחנו גרנו בגבעת שמואל לפני שנסענו לרילוקיישן ואמרו לי: מגיע לך שעתיים בשבוע כי הילדים שלך, לא עלינו, היו רק חמש שנים ו-360 יום, הם לא נכנסו לשש שנים

מיכל טל בידאני:  תנו על זה תשומת לב בוועדת חינוך, יש ילדים שנופלים בפער, הילדים שלי, אחד מהם עזב בגיל שלושה חודשים את הארץ וחזר לכיתה א', הוא לא זכאי למעמד של עולה חדש, אבל הוא לא זכאי יותר לשום דבר, רק לשעתיים בשבוע

מיכל טל בידאני:  לא יודעים מה לעשות

מיכל טל בידאני:  רעננה התברכה בזה שיש לה אולפנים ויש לה צוותים שיודעים מה לעשות והם מאגמים את המשאבים והילדים נכנסו ככה

מיכל טל בידאני:  בבגרויות פה זה היה סיפור אחר, הם לא זכאים

מיכל טל בידאני:       אבל להשלים אותך, רויטל, אחרי שטיפלנו בכולם, בתור מישהי שעברה עוד רילוקיישן, כי אני לא תושבת רעננה מלידה, החברוּת של ההורים זה סמל ההצלחה

מיכל טל בידאני:  אם ההורים הופכים להיות חלק מקהילה, אם ההורים מרגישים שייכים, רק אז הקליטה היא שלמה והילדים רואים את זה

מיכל טל בידאני:  מה שקורה כאן, העולים החדשים, הם צריכים את המרקם החברתי שלהם, עם ההרגלים התרבותיים שלהם

מיכל טל בידאני:  היום זה לא כמו שפעם שרצו לזרוק את כל התרבות מפעם, היום שומרים על השפה, שומרים על המנהגים והקהילה היא זו שמחזיקה אותם וזה דבר מבורך, אבל הם נמצאים בקהילות סגורות והם צריכים כאן תמיכה מאוד מאוד גדולה

מיכל טל בידאני:       אז אחרי שאנחנו רואים את הילדים אנחנו חייבים לתת תמיכה גם להורים וזה אומר לתרגם להם ולעשות ערבי הורים ולהבין את המשמעות ולתת להם משמעות לנוכחות בארץ מלבד הציונות

מיכל טל בידאני:  כשהם מרגישים חלק מהעיר, חלק מהמרקם החברתי, קליטת העלייה שלהם יותר טובה

מיכל טל בידאני:  רובם לא עובדים, וזה עוד איזה שהוא מכשול

מיכל טל בידאני:  אז אני מזמינה אתכם בחשיבה ההוליסטית הזו על הילדים להכניס את ההורים

מיכל טל בידאני:  ברילוקיישן אומרים הפוך, אם האישה שמחה ומוצאת את עצמה בחו"ל הרילוקיישן נמשך, אם לא, חוזרים אחרי שלושה חודשים

מיכל טל בידאני:  בדיוק אותו דבר בקליטת עלייה, אם המשפחה מרגישה חלק ונטועה טוב, בעבודה, בהתנדבות, לא משנה במה, קליטת העלייה שלה תהיה הרבה יותר טובה

מיכל טל בידאני:       ומה שאמרת לגבי הספורט, זה חד משמעית

מיכל טל בידאני:  אני מזמינה אותך שראש העיר ייקח אותך לסיור על אחרי צהריים, כמה בנות משחקות כאן כדורסל, כמה בנות - - -     

סימון דוידסון: את צריכה להגיד לי? אין מקום בארץ שאני לא יודע מה קורה, תאמיני לי

מיכל טל בידאני: לא, אני אומרת, יש כאן משהו אחר באמת

סימון דוידסון: אני אספר לכם סיפור

סימון דוידסון:  נסעתי לכאוכב, זה יישוב ערבי בצפון המדינה

סימון דוידסון:  אחת הבעיות המרכזיות בחברה הערבית שהילדים לא יודעים לדבר עברית

סימון דוידסון:  הם מבינים מה אתה אומר, הם לא מדברים, זו בעיה גדולה בחברה הערבית

סימון דוידסון:  מה עשו בכאוכב? הקימו שם יחד עם פרויקט אתנה, שזה ספורט נשים, אגודת כדורסל מיוחדת והביאו מאמנים שמדברים עברית, מאמנים יהודים

סימון דוידסון:  כל הילדים בכאוכב מדברים עברית

סימון דוידסון:  בזכות הפרויקט הזה של כדורסל שהמאמנים מדברים עם הילדים עברית הילדים כולם מדברים עברית

סימון דוידסון:  אתה הולך לאזור ליד, אף אחד לא יודע עברית

סימון דוידסון:  זה פשוט לא יאומן איך אתה יכול להשתמש בכלי הזה

חיים ברוידא: אני חושב שזה מתחיל בהתחלה מהקללות, אחר כך הם לומדים את הדברים האלה

סימון דוידסון: את זה צריכים לשנות

אריה אופיר: אני רוצה להוסיף עוד משהו חשוב, שאני לא יודעת למה הם לא הציגו

אריה אופיר:  אני כבר הרבה שנים ברעננה, כאן התחלתי כמורה

אריה אופיר:  רעננה זאת הרשות הראשונה בארץ שהכניסה את עבודת הקב"סים לתוך מוסדות החינוך כדי למנוע נשירה

אריה אופיר:  אני לא יודעת למה לא אמרתם את זה

רויטל טפירו: לא יודעת, אמרו לי לקצר

אריה אופיר: זה אחד המודלים היותר מוצלחים, לא פשוט לעשות את זה

רויטל טפירו: לא רק קב"סים, קב"סים וכל החבר'ה של קידום נוער

רויטל טפירו:  ועכשיו, ממש לאחרונה, גם הכנסנו עובדים סוציאליים, בכל בית ספר יש גם עובד סוציאלי כדי לסייע ולתת מעטפת יותר רחבה

אריה אופיר: כדי למנוע נשירה

אריה אופיר:  זה מאוד קשה לעשות את זה, לא כל הרשויות משתפות פעולה כי הקב"סים הם עובדי רשות, מאוד קשה, אבל במקום שזה עובד אנחנו מרוויחים את הילדים, אין ספק בכלל

יבגני סובה: לגבי עולים חדשים, אני פספסתי את ההתחלה, יש לכם פילוח מהשנה האחרונה? כי בכל זאת יש יותר צרפת, ארה"ב, יש יותר - - -      

רויטל טפירו: 46 מדינות

יבגני סובה: לא, עזבו מדינות, תנו לי מספרים נומינליים

חיים ברוידא: הרוב ברעננה הם דוברי צרפתית

יבגני סובה: סך הכול כמה אתם קלטתם עולים חדשים בשנה האחרונה? ובנוסף לזה, יש לכם גם פרויקטים של תכנית מחיר למשתכן, שמן הסתם פה עושים בנייה, לא?      

חיים ברוידא: מחיר למשתכן, זאת בעיה קשה מאוד - - -     

יבגני סובה: עדיין לא נכנסת לפרויקטים האלה?      

חיים ברוידא: ברעננה הייתה תכנית למשתכן על 98 יחידות דיור, 16 יחידות דיור לבני רעננה, אבל בתכנית הזאת, בדירה ה-98 זכה מישהו שהיה מספר 1,200 בכלל

חיים ברוידא:  המחירים הם לא הגיוניים

יבגני סובה: אז זה לא רלוונטי, רק את העניין של העולים

חיים ברוידא: אני הייתי בעניין הזה במקום אחר

חיים ברוידא:  כל האדמות ברעננה הן פרטיות, זו בעיה, ולכן אנחנו לא יכולים לעשות מחיר למשתכן

חיים ברוידא:  יש לנו עכשיו פרויקט של 6,000 יחידות דיור שאנחנו כרגע מדברים עליו, אבל גם המחירים ברעננה, אני יושב ראש ועדת מינהל מקרקעי ישראל בשלטון המקומי ואני טוען באופן חד וחלק, מי שגרם לכל הטלטלה הזאת זה מינהל מקרקעי ישראל, רמ"י, שלקחו שטח אדמה, אמרו שהם רוצים מיליון שקל, מי שייתן יותר הוא יקבל את השטח, והם נותנים גם שני מיליון שקל לקבלנים פרטיים ולכן הם גרמו לכל הסחרחורת הזאת

חיים ברוידא:  מינהל מקרקעי ישראל בשנה האחרונה הרוויחה 37 מיליארד שקל על חשבון הגב של הילדים שלנו, בשנה שעברה 21 ואחר כך ירדו ל-16 ולחמש, תבין מה עשו פה בכל התקופה הזאת, אבל זה כבר עניין אחר

חיים ברוידא:       הייתי גם בוועדת כלכלה בשבוע שעבר ואמרתי את הדברים האלה ואני מקווה שיהיה שינוי, כי אנחנו מאבדים פה את הילדים שלנו שיוצאים לרעות מה שנקרא בשדות זרים, מקימים מושבות בקפריסין ובפורטוגל ובאיטליה וכשאני רואה בטלוויזיה שלנו בני חמש-שש לומדים פורטוגזית ולומדים ספרדית ולומדים יוונית כואב לי כי הם לא יחזרו למדינת ישראל

יבגני סובה: בוא נגיד שהם לא ייסעו לעפולה או לדימונה, הם רוצים או להישאר ברעננה או לטוס לקפריסין

יבגני סובה:  תשאל כל ילד בדרום מה זה רעננה, הוא יגיד לך מה זה, זה טופ שבטופ, כאילו וואו, רעננה, יש להם תחושה שיש הכול ואתה מתאר פה בעיה שהיא קשורה לאנשים שגדלו ברעננה ולא יכולים לקנות בית פה, אפילו דירת שלושה חדרים ברעננה

יבגני סובה:  אתה יכול לבנות פה מערכת חינוך מושלמת, הילדים שלך לא יישארו פה

יבגני סובה:  זו הבעיה

חיים ברוידא: דירת שלושה חודשים ברעננה עולה שלושה מיליון שקל, ארבעה מיליון שקל

אריה אופיר: ואיפה יש שלושה חדרים? רק בישנים

יבגני סובה: חדשה יד שנייה?      

חיים ברוידא: יש גם יד שנייה, תלוי באזורים

חיים ברוידא:  זה לא הגיוני וזה לא שפוי וזה נושא אחד שאנחנו צריכים - - -      

יבגני סובה: איך אתה יכול לקלוט עולים אם המחירים הם כאלה?      

חיים ברוידא: אז מגיעה לפה אוכלוסייה חזקה

קריאה: אנחנו חייבים להתקדם

יבגני סובה: דווקא בנקודה הכי מעניינת אנחנו צריכים להתקדם?      

קריאה: ניתן לנחמה להשיב לחבר הכנסת, אתגר אותנו יושב הראש וראש העיר עם הלו"ז

קריאה:  אנחנו צריכים להמשיך עם הנושא הזה

רויטל טפירו: אנחנו נפגוש את העולים

קריאה: אנחנו נפגוש שם את העולים ואת הנהלת בית הספר

יבגני סובה: הבעיה שאני צריך לחתוך כי ב-12:00 אני צריך להיות בירושלים, אבל לא משנה, תני לי בבקשה את המספרים

נחמה אפרתי: כל מה שנאמר פה זה נכון עד שמגיעים לעולים החדשים

שלום בן משה: אין לה כאן מספרים

נחמה אפרתי: יש לי מספרים

נחמה אפרתי:  מדי שנה מגיעים באופן קבוע 270 עולים חדשים שמתווספים במערכת החינוך

יבגני סובה: ילדים או כלל העולים החדשים?      

רויטל טפירו: לא, זה תלמידים למערכת החינוך

נחמה אפרתי: ועוד כ-70 עד 90 לגני ילדים

נחמה אפרתי:  המספרים המצטברים עד עשר שנים אחורה, מעל כ-2,500 תלמידים שהזינו את מערכת החינוך העירונית

נחמה אפרתי:  מה שמדהים זה לראות שחצי ממלכתי וחצי ממלכתי דתי

נחמה אפרתי:  זה באופן קבוע, אין עיר אחרת שהיא ניזונה כל שנה מכמות כזאת ובמגוון הזה, רויטל וראש העיר ציינו גם את הגיוון של המדינות

יבגני סובה: לא, אבל בשנה האחרונה, בגלל המלחמה, יש ערים שקלטו גם 5,000 ו-6,000

יבגני סובה:  נוף הגליל קלטו כמעט 6,000

נחמה אפרתי: אז אצלנו זה לא פיקים

אריה אופיר: גם ראשון לציון

יבגני סובה: 75,000 עולים ומתוכם ריכוז הילדים אפילו יותר, אנחנו מדברים על 30,000 ילדים שבאו עכשיו ויש כאלה שעוד מחכים לשינוי מעמד ולתוך מערכת החינוך הוסיפו גם את ילדי הפליטים שהם עדיין לא חזרו, אז אנחנו מדברים פה על גבם הרחב של הילדים

נחמה אפרתי: לגבי מדינות מוצא - - -      

אריה אופיר: לא, הם לא הגיעו לפה

יבגני סובה: בגלל מחירי הדיור הם לא הגיעו, אי אפשר פה לגור

קריאה: גם אין להם עוגן של קהילה

אריה אופיר: אריאל וראשון לציון קלטו הרבה מאוד, הם קלטו הכי הרבה ילדים ופליטים

אריה אופיר:  זה לא שלנו, אז אני פחות יודעת

נחמה אפרתי: אני רק אגיד משפט, חזרנו להיות עיר שקולטת עלייה אנגלוסכסית

נחמה אפרתי:  זה נכון, צדק ראש העיר, שיש פה נוכחות של עלייה מצרפת שמורגשת מאוד בבתי הספר

יבגני סובה: צרפתים בעיקר זה ממלכתי דתי מן הסתם

שלום בן משה: ביסודי

רויטל טפירו: אחר כך יש מעבר, אתם תראו את זה באוסטרובסקי, את המעבר שלהם לחינוך הממלכתי

יוסף טייב: ברשותכם, אני רק אסכם במילה אחת

יבגני סובה: רגע, משפט אחד לגבי הצבא

יבגני סובה:  מה הבעיה לדבר עם אדלשטיין לקיים דיון בנושא הזה? אני לא נכנס לעניין אם מבחני דפ"ר אפשר לעשות בשפות שונות, יכול להיות שהצבא דווקא בגלל זה צריך לבדוק, אי אפשר לקחת עכשיו בן אדם שהוא אולי מבריק מבחינה שכלית, אבל העברית שלו לא תהיה מספיק מספקת בשביל להגיע לתפקיד במודיעין

יבגני סובה:  יכול להיות שיש פה איזה שהוא היבט מקצועי

יבגני סובה:  אפשר לעשות הידברות עם הצבא, זאת לא בעיה, אפשר לשבת ולשמוע, במסגרת ועדת חוץ וביטחון, אפשר לעשות את זה, זו לא בעיה

רויטל טפירו: חשוב

יבגני סובה: דרך אגב, שרון ניר מישראל ביתנו היא תת אלוף במילואים, היא עסקה בזה, היא גם, נדמה לי, בוועדת משנה בניין הכוח

יבגני סובה:  אני אדבר איתה, אני אשאל אותה אם אפשר לתרגם מבחני דפ"ר לשפות זרות

נחמה אפרתי: זה לא רק לתרגם, זה לתת להם הכנה כמו ש - - -      

יבגני סובה: אני אשאל אותה

יבגני סובה:  אם יש הסבר הגיוני למה זה לא נעשה עד עכשיו צריך לשמוע את ההסבר

יבגני סובה:  אם לא נעשה אז צריך לעשות, אולי זה עניין של תקציב, זה רק תרגומים

לימור סון הר-מלך: גם נחמה התייחסה פה לנשר

לימור סון הר-מלך:  נחמה התייחסה לסוגיה של ההורים, יכול להיות באמת שההורים צריכים איזה שהיא תמיכה

לימור סון הר-מלך:  את דיברת על הקהילתיות, אבל לראות איך נותנים להורים כי בסוף הם הגב

חיים ברוידא: ילד נקלט, הורים נקלטים

חיים ברוידא:  ילד לא נקלט ההורים לא נקלטים

לימור סון הר-מלך: נכון, אבל אנחנו מדברים פה על הנשירה מצה"ל

לימור סון הר-מלך:  משום מה זה ברור שמי שמגיע ורוצה לשרת במקום רציני אז הוא צריך גב של ההורים שלו

לימור סון הר-מלך:  שם זה אולי המבחן הכי קשה ואם להורים אין את החוסן מספיק מבפנים אז יהיה מאוד קשה

זהבה לנדמן: בואו תשמעו את שי שטרן, המנהל שאנחנו הולכים לפגוש באוסטרובסקי, אני חקרתי על הנושא הזה עבור ראש העיר, הנשירה בקרב העולים הצרפתים במהלך השירות הצבאי, הנתון מדהים, ושי, שהיה מנהל חינוך בנתניה, גם עם עולים צרפתים, מצא פתרון לזה, הם עשו שם קידום מאוד משמעותי

זהבה לנדמן:  אני משאירה לכם לשאול אותו על זה, הוא המנהל של תיכון אוסטרובסקי

רויטל טפירו: כן, אנחנו בדרך לשם, הוא מחכה לנו

רויטל טפירו:  גם כאיש צבא לשעבר

יוסף טייב: ברשותכם אני אהיה קצר

יוסף טייב:  אני בכוונה לא התחלתי לדבר כי רציתי לשמוע ולקבל מהעיר ואני חושב שהצגתם את זה בצורה נפלאה ביותר

יוסף טייב:  כשאמרת, רויטל, שאחת מהסיבות שהגענו זה עולים, זה נכון, אבל לא רק

יוסף טייב:  אני חושב שהסיבה העיקרית שהגעתי לרעננה וקיבלתי מהמון ראשי ערים בקשה להגיע לסיור, הראשון שנעניתי זה חיים ואני חושב שהסיבה היא מאוד פשוטה

יוסף טייב:  יש לנו פה ראש עיר - - -     

רויטל טפירו: מחויב

יוסף טייב: מטבע הדברים יש אתגרים, אבל ראש עיר שמצליח באמת להקים, יש מקום בעיר לכולם, חרדים, חילוניים, מסורתיים, ממלכתיים, דתיים, ואפילו אם תסתכל על חברי המועצה אתה תראה שכולם פה חברים

יוסף טייב:  אני חושב שבזה, חיים, אנחנו צריכים ללמוד ממך גם בכנסת איך אנחנו עושים את זה

יוסף טייב:  אני ודוידסון עושים את זה מעולה, וגם יבגני, אבל לא כולם

קריאה: כמה שנים אתה ראש עיר?      

יוסף טייב: קדנציה ראשונה שלו, השנייה בדרך

חיים ברוידא: אבל נולדתי פה, אני מעורב פה בכל הקהילה הזאת לא מהיום

יוסף טייב: ארבע שנים באמת והוא מנהל את זה בצורה טובה

יוסף טייב:  היה חשוב לי שחברי הוועדה יראו שאפשר להגיע למקום טוב ואנחנו בהמשך נגיע למקומות שזה קצת יותר מורכב, גם בפריפריה וגם עם אתגרים הרבה יותר גדולים, אבל לפחות רציתי שתהיה להם את הדוגמה לאן צריך לשאוף

יוסף טייב:  אני לא אומר שהכול גמור, גם פה יש עוד הרבה מה לעשות ובמה להשקיע, ודאי גם במשאבים מהממשלה כלפי השלטון המקומי

יוסף טייב:       רציתי לברך גם את שלום על זה שהגעת וטרחת, ואני יודע עד כמה הנושא קרוב לליבך ואתה לוקח את זה באמת ברצינות רבה, ולברך כל אחד ואחד מכם, ראשי מחלקות, רויטל, שיש לי איתה היכרות של כמה שנים כבר, באמת היא דוגמה ומופת של מנהלת מחלקת חינוך שפשוט הבינה את הצורך ואת המורכבות של הקהילות ושל העולים ושל חרדים ולא חרדים, והצליחה להוביל את זה בצורה חלקה ועם מדיניות של ראש העיר

יוסף טייב:  אז פשוט תודה רבה

חיים ברוידא: אני רציתי להגיד לשושבין

יוסף טייב: אחרון אחרון חביב, לורן עיאש

חיים ברוידא: נכון, מגיע לו, האיש עושה עבודה

חיים ברוידא:  הוא פוליטיקאי ואיש עבודה פשוט נהדר

יוסף טייב: קודם כל הוא אדם עם לב חם, לפני שהוא פוליטיקאי

יוסף טייב: נכון

יוסף טייב: הוא בטעות נדחף לפוליטיקה, כמוני פחות או יותר, אבל באמת אדם שמצליח גם להכיל את האחר

יוסף טייב:  אני כאחד שגדל ביהדות התפוצות, אני אומר בכל מקום, וסיפרתי את זה גם לסימון, בבית הספר שלי בשונה מפה בארץ, שם יש בית ספר יהודי נקודה, בצד ימין שלי היה אחד שלקח את האוטו בשבת עם ההורים שלו 45 דקות, היה נוסע באוטו לבית הכנסת, מצד שמאל היה אחד שלא היה הולך בכלל לבית הכנסת ואני הייתי הולך 45 דקות לבית הכנסת ברגל

יוסף טייב:  אבל עד היום אנחנו חברים, אנחנו מזמינים אחד את השני, ואנחנו לא רק חיים אחד לצד השני, אלא באמת עם השני

יוסף טייב:  אני חושב שהדוגמה הזאת של רעננה צריכה להיות דוגמה ומופת לכלל ערי ישראל וזו הסיבה העיקרית שלשמה רציתי להביא לפה את הוועדה

חיים ברוידא: אני ראש העיר הראשון שמכהן ונולד ברעננה, בן לזוג שהגיע לפה ב-1948 עם שתי מזוודות ושני ילדים, ניצולי שואה, ואני יותר גאה מהדברים האלה לא יכול להיות

חיים ברוידא:  אז באמת סוגרים מעגל ואני מקווה שהחברה הישראלית באמת תתאחד כי אין לנו ארץ אחרת ואין לנו משהו אחר אלא אך ורק להיות כולנו ביחד

חיים ברוידא:  ממש תודה ונמשיך את הסיור

חיים ברוידא:           (בהמשך הסיור – בי"ס אוסטרובסקי)     

שבח שטרן: זה תהליך שהתחלנו אותו לפני שנתיים, קצת יותר משנתיים, תוך כדי הקורונה עם תובנות גם מתקופת הקורונה, אבל גם בכלל מהצורך לחדש ולרענן את עצמנו ושמנו את חמשת העוגנים האלה

שבח שטרן:       דבר ראשון, ולא לפי סדר החשיבות, הם כולם בסופו של דבר ספירליים ומתערים זה בזה, יחסים וערכים לפני הכול

שבח שטרן:  תיכון אוסטרובסקי הוא תיכון מצוין, יכולתי להגיע לכאן לפני חמש שנים, לשבת רגל על רגל, 100% זכאות לבגרות או קרוב לזה, ולנוח על זרי הדפנה של מי שעשה את העבודה לפניי, אבל בחרנו לעסוק דווקא ביחסים ובערכים ולא בציונים, כי ציונים יש פה ואנחנו ממשיכים לשמר את הדברים

שבח שטרן:  יחסים וערכים לפני הכול ואני בהמשך אראה גם מה אנחנו עושים סביב העניין הזה

שבח שטרן:      רב תרבותיות ובין-לאומיות

שבח שטרן:  יש פה באמת מגוון אדיר של אוכלוסיות, גם עולים חדשים, כמו שאמרתי מ-29 מדינות שונות בעולם, זה לא משהו שקיים במדינת ישראל בעוד מקום ממה שאנחנו לפחות יודעים

שבח שטרן:  הדבר הזה מכניס לתוך כיתה אחת רב תרבותיות מכל העולם, שפות שונות, ואת הדבר הזה אנחנו מנסים לחבר כאן ביחד לתרבות הישראלית, להוויה הישראלית

שבח שטרן:  זו משימה שהיא פשוט ציונות בלי ציניות

שבח שטרן:  ציונות בלי ציניות זו אחת ממשימות העל של בית הספר

שבח שטרן:       אנחנו עוסקים המון בהיבטים החברתיים, הקהילתיים והסביבתיים, וגם פה אראה מספר דוגמאות לחיבור הזה כל הזמן של הקהילה, עוסקים ומטפלים בצמיחה ובפיתוח, גם של אנשי הצוות וגם של התלמידים, מאפשרים להם בחירה ככל שזה מתאפשר לנו וגם לזה אני אתן מספר דוגמאות

שבח שטרן:  יש פה לא מעט תלמידים שלומדים באקדמיה תוך כדי הלימודים בתיכון ובאמת מגיעים להישגים יוצאי דופן

שבח שטרן:       וגם הרבה מאוד פיתוח וטיפוח של הספורט

שבח שטרן:  יש פה שתי נבחרות של בית הספר שמגיעות באמת להישגים מדי שנה, גם בכדורסל וגם בכדורעף, נבחרות פשוט מדהימות

שבח שטרן:      ופדגוגיה חדשנית

שבח שטרן:  בכל מקום שאפשר היה לשדרג את עצמנו מבחינה פדגוגית ולהכניס תכניות, דברים חדשניים, בין אם קשורים להכנה לבגרות עצמה ובין פיתוח מיומנויות, היבטים של למידה עצמית, היבטים של חשיבה ביקורתית

שבח שטרן:  בכל מקום שאפשר היה לשלב את הדבר הזה הכנסנו יעדים שנוגעים בתחומים האלה ובעצם אנחנו כבר שנתיים מריצים את התכנית הזאת ומגיעים ללא מעט הישגים

שבח שטרן:       מבחינת תעודת הזהות

שבח שטרן:  מספרים כלליים של בית הספר

שבח שטרן:  סך הכול 762 תלמידים ב-32 כיתות, 94 מורים, רובם הגדול עם תואר שני, שבעה דוקטורים, צוות ברמה מאוד מאוד גבוהה, מסור, מקצועי, באמת יוצא דופן ביכולות ההכלה שלו ועוד פעם, אני מזכיר, ההתמודדות עם העולים, זה חלק בלתי נפרד מהצורך של המורים שלנו גם לדעת לטפל ברב תרבותיות הזאת

שבח שטרן:  כשאתה נכנס לכיתה אתה מוצא את עצמך מתחיל בעברית, עובר לאנגלית, אם אתה גם יודע צרפתית אז עוד איזה שתיים-שלוש מילים בצרפתית

שבח שטרן:       יושבים פה מסביב הצוות שלי, יש לנו פסיכולוגית, ז'קלין, דוברת שש שפות, היא הפסיכולוגית של העולים

שבח שטרן:  אנחנו נדרשים, בטח עכשיו אחרי הקורונה, ללא מעט עיסוק בעניין הזה

שבח שטרן:  יש לנו מורים רבים שהם בעצמם עברו את התהליך הזה של העלייה

שבח שטרן:  יושבות פה ניצה ולילי, שתיהן עולות, לילי מורה לעברית, עלתה מארגנטינה לפני 20 שנה, וניצה שהיא אמנם ישראלית, אבל היא אחרי הרבה שנים בצרפת, מרכזת את מגמת הצרפתית שלנו

שבח שטרן:  שליש מהעולים שלנו הם מצרפת

שבח שטרן:  זה היחס

שבח שטרן:       אמרתי ככה בדרך, כשעלינו במדרגות, 69 תלמידי חינוך מיוחד משולבים בכיתות הרגילות של בית הספר, בכל הכיתות, גם עולים חדשים חלקם

שבח שטרן:  אין לנו כיתות חינוך מיוחד

שבח שטרן:  השילוב הוא מדהים, הוא לא פשוט וגם הוא מייצר עוד אתגר לכולנו, אבל אנחנו שומרים על הדבר הזה באדיקות

חיים ברוידא: בעיקרון איפה שאפשר להכניס ילדים ולשלב אותם בכיתות הרגילות אנחנו עושים את זה, זה חשוב, גם בשביל הילדים שיידעו שיש ילדים שהם קצת שונים

שבח שטרן: אפשר פה לראות את ההתפלגות

שבח שטרן:  שכבת י', כבר ממש מעל 50% עולים, 52% הם עולים שאנחנו מחלקים אותם לשלוש רמות מבחינת ההיבחנות שלהם

שבח שטרן:  אני לא יודע אם יצא לכם כבר בתור ועדה להיכנס לעומקם של הדברים האלה, אבל לעולים יש התאמות והקלות בהיבחנות שלהם וברמת הלמידה שלהם ובהתאם לזה אנחנו כמובן מחלקים אותם

שבח שטרן:       דוגמה למחזור אחד, דרך מספרים אפשר לפעמים להבין תמונה קצת יותר עמוקה

שבח שטרן:  זה המחזור שסיים בשנה שעברה, 258 תלמידים, 11 כיתות, מתוכן ארבע כיתות עולים

שבח שטרן:  אפשר לראות את ההישגים במתמטיקה ואנגלית, הם יוצאי דופן, 41% סיימו עם חמש יחידות מתמטיקה

שבח שטרן:  זאת ירידה לעומת שנתיים קודם, הקורונה עשתה את שלה

שבח שטרן:  זה באמת נזקים של הקורונה, אבל עדיין 80% עם חמש יחידות אנגלית

שבח שטרן:  זה מספרים באמת יוצאי דופן שהתיכון מגיע אליהם

שבח שטרן:       תלמידי עתודה מדעית טכנולוגית, תלמידים שלומדים שתי מגמות מדעיות, 20% מהשכבה, 52 מהתלמידים לומדים שתי מגמות מדעיות מעבר לחמש מתמטיקה וחמש אנגלית, הם מגיעים לתעודת בגרות איכותית ומצטיינת

שבח שטרן:       סך הכול במחזור הזה יש 12 תלמידים שאין להם תעודת בגרות מלאה, אבל יש להם כמעט הכול, נשאר להם השלים בגרות אחת או שתיים ואנחנו ממשיכים לעקוב אחריהם ולרדוף אחריהם במובנים מסוימים כדי שיבואו להשלים את החסר

שבח שטרן:       אפשר לגעת בעוד נתון, 26%, כמעט רבע מהשכבה, סיימו עם הצטיינות במעורבות החברתית שלהם

שבח שטרן:  זה גם משהו שאנחנו לא מוותרים עליו

שבח שטרן:  המעורבות החברתית שלהם בקהילה סופר חשובה

שבח שטרן:  יש לדבר הזה אדוות שממשיכות ומלוות שנים אחר כך את הילדים האלה

שבח שטרן:       אני רץ קדימה

שבח שטרן:  נתוני גיוס לצה"ל

שבח שטרן:  גם פה אחוזים מאוד מאוד גבוהים, גם בנים וגם בנות, ואת זה אני חייב להגיד, יושבים פה לא מעט חובשי כיפות, בתיכון אוסטרובסקי לומדים לא מעט תלמידים דתיים שבוחרים לבוא ללמוד בתיכון ממלכתי רגיל בגלל האיכות שלו ובגלל האופי שלו ואנחנו מאפשרים לכולם להיות כאן

שבח שטרן:  אין מיון בכניסה, כל מי שרוצה להיות תלמיד באוסטרובסקי וגר באזור הרישום, או עולה חדש, שאת כל העולים החדשים אנחנו מרכזים כאן, יכול לבוא ללמוד כאן

שבח שטרן:  נתוני הגיוס לצה"ל לא מושפעים מהעניין הזה, להיפך, המוטיבציה עולה, השירות רובו שירות משמעותי, גם אצל בנים וגם אצל בנות

שבח שטרן:       הנתון המאוד מרשים של השנתיים האחרונות זה עלייה דרמטית בכמות התלמידים שהולכים לשנות שירות ולמכינות

שבח שטרן:  זה משהו שאנחנו עובדים עליו חזק מאוד ורואים את התוצאות כבר בשנתיים האחרונות ואני חושב שזה גם יילך ויעלה

שבח שטרן:  זה נתון מאוד מאוד חשוב מבחינתי, אני חושב שהעוד שנה הזאת של נתינה למען החברה מביאה את החבר'ה האלה לצה"ל מוכנים יותר, בשלים יותר, ואחרי זה הם גם עושים שירות משמעותי בצבא

שבח שטרן:       כשמדברים על יחסים וערכים לפני הכול אנחנו בסוף מדברים על אקלים חינוכי מיטבי

שבח שטרן:  אני מניח שאת המונח הזה רובכם מכירים

שבח שטרן:  הדבר הזה הוא ספירלי, לא משנה מה אתה רוצה להשיג, תירה את החץ באופן מדויק וכנראה תפגע במשהו שמשפיע על הדבר הזה

שבח שטרן:  אנחנו עושים המון בתחום הזה, גם כדי לחבר את העולים למה שקורה פה, במדינה בכלל, בעיר בפרט, בתיכון עוד יותר עמוק

שבח שטרן:       חגיגה דמוקרטית שעשינו פה לקראת הבחירות עם פאנל של חברי כנסת מכל המפלגות

שבח שטרן:  תחשבו, העולים, זו פעם ראשונה שהם נדרשים להצביע, פעם ראשונה שהם מבינים מה זה הפוליטיקה הישראלית, אין להם עוד הזדמנויות

שבח שטרן:  אז מעבר לשיעורי האזרחות עשינו פה פאנל, הגיעו 11 נציגים של 11 מפלגות, זה היה מאוד מרשים

שבח שטרן:       כנ"ל מסעות וטיולים, אתם תשמעו תיכף מהתלמידים, כולל ביקורים, גם במקומות אחרים כמו אצל הדרוזים בכסרא-סמיע או בדלית אל-כרמל, כלומר גם חשיפה לעוד תרבויות בארץ

שבח שטרן:       שבוע העליות

שבח שטרן:  שבוע מטורף שאנחנו מרימים כאן כל שנה

שבח שטרן:  נותנים לעולים במה להציג את המקום שממנו הם הגיעו, לספר את סיפור העלייה שלהם

שבח שטרן:  אתם תיכף תשמעו ארבעה סיפורים מרגשים

שבח שטרן:       וסוף סוף הצלחנו השנה לצאת לגדנ"ע, פעם ראשונה שקיבלנו הקצאה

שבח שטרן:  רעננה, אין בעיית גיוס, אין בעיית אחוזי גיוס, אבל יש בעיה שצריך לדעת לרתום את העולים לגיוס משמעותי ולגרום להם להבין מה זה צבא

שבח שטרן:  בשנה הראשונה שלי פה יצאתי ל'מסע ישראלי' עם שכבת י"א

שבח שטרן:  העולות החדשות והעולים, אני לא אבדל רק את הבנות, אבל הבנות נתקלות בקושי יותר מורכב כשהן צריכות שירותים, הן בחיים לא היו בשטח, הן לא יודעות מה זה לטייל בשטח ומה זה לעשות צרכים בשטח

שבח שטרן:  אלה דברים שאם אתה לא מוציא אותם לטיולים האלה ולא נותן להם את האפשרות, כולל גדנ"ע, ללבוש שלושה ימים מדים ולהרגיש קצת מה זה צבא

שבח שטרן:  מאוד מאוד משמעותי, מאוד עוזר

סימון דוידסון: 'מסע ישראלי' לא יוצאים פה?      

שבח שטרן: יוצאים, השנה לא, כי לא קיבלנו הקצאה

סימון דוידסון: מה זאת אומרת לא קיבלתם הקצאה? אני עשיתי את זה

קריאה: זה לא התיכון היחיד

חיים ברוידא: יש עוד הרבה שלא קיבלו

קריאה: התיכון היחיד שכן קיבל הקצאה הורידו לו את זה

חיים ברוידא: יש הרבה תיכונים שלא קיבלו

קריאה: התיכון היחיד שקיבל הורידו לו והוא נמצא בבעיה

שבח שטרן: הבטיחו לי שבשנה הבאה, אבל עוד פעם, אתה מתחיל לייצר דיליי, אתה יוצא את י"ב כי הם לא היו בי"א ואז מה יהיה בי"א?      

סימון דוידסון: לא, אבל הייתה סיטואציה שבגלל הקורונה הייתה שכבה שלמה שלא יצאה

שבח שטרן: לא, זה בעיית מכרז

סימון דוידסון: דבר איתי

שבח שטרן: בואו נשים את זה רגע בצד, זה לא העניין

שבח שטרן:  בהקשר של הצוות, זה גם פיתוח וטיפוח הצוות כדי לייצר תחושת שייכות ולחזק את תחושת השייכות לאוסטרובסקי והמחויבות למקום וגם בסוף לתת כלים גם למחנכים וגם למורים המקצועיים להתמודד עם המורכבויות השונות שאנחנו נתקלים בהם כאן

שבח שטרן:  אז בעניין הזה כל ההשתלמות שלנו הבית ספרית השנה מוקדשת להתמודדות עם אוכלוסיות ייחודיות בדגש על העולים החדשים והחינוך המיוחד

שבח שטרן:       בשנה שעברה יצאנו לסמינר מחנכים, לקחתי את כל מחנכי הכיתות ליומיים של סמינר שעסקנו בו בשאילת שאלות

שבח שטרן:  במרבית המקרים כשאתה נכנס ללמוד בכיתה והמורה שואל את התלמידים: יש לכם שאלות? התלמידים שואלים שאלה ואז הוא עונה להם

שבח שטרן:  אחד הדברים שאנחנו מנסים ללמד את המורים זה אל תענה בתשובה, תענה בשאלה, תגרום בסוף לתלמיד לחשוב מה באמת התשובה למה שהוא רוצה לדעת

שבח שטרן:  זאת מיומנות שצריך לרכוש אותה, עסקנו בזה יומיים שלמים של סמינר

שבח שטרן:  קהילות לומדות

שבח שטרן:  לקחנו את קבוצת המחנכים וחילקנו אותם לפי סוגי הכיתות שהם מחנכים, כדי לתת לקבוצת העמיתים הזאת שיש לה המון מן המשותף כלים להתמודד

שבח שטרן:       פדגוגיה חדשנית

שבח שטרן:  יש פה המון דוגמאות, אני אתן אחת, משהו קטן וטוב

שבח שטרן:  חוגי השכלה כללית שאנחנו מאפשרים לכיתה י', לתלמידי שכבת י', לבחור מורים מצוות בית הספר, מורה לתנ"ך שמלמד פילוסופיה, מורה לכימיה שעושה חוג בסלסה וכך הלאה, דוגמאות לדברים שהמורים מביאים איתם מההובי שלהם, מההווי שלהם ונותנים לתלמידים לבחור

שבח שטרן:       ובסוף הרבה מאוד פעילויות שקשורות לקהילה ולסביבה ולחברה

שבח שטרן:  הקמנו גם גינה קהילתית שתלמידי בית הספר במסגרת המעורבות החברתית שלהם מפתחים אותה וגם ספריית צעצועים שפועלת שלוש פעמים אחרי הצהריים, מגיעים לפה ילדים בגילאי גן ויסודי ומשחקים פה אחר הצהריים בספרייה שהתלמידים מפעילים אותה, מיזם שעשינו ביחד עם הקרן ליזמות חינוכית

שבח שטרן:  והרבה מאוד פעילויות שקשורות לדברים האלה

שבח שטרן:  בסלון של אוסטרובסקי, אנחנו מארחים פה מדי שנה אנשים כאלה ואחרים

שבח שטרן:       אני רוצה לסיים לפני שאני נותן לתלמידים להיכנס, להראות לכם את הדבר האחרון שעשינו כאן לפני שבועיים ביחד עם כל קהילת בית הספר

שבח שטרן:       (קטע שירה)

שבח שטרן:  זה אירוע שכל קהילת בית הספר חוגגת את סיום המחצית ואנחנו עושים לזה פרומואים וחזרות

שבח שטרן:  מה שאתם רואים פה זה קליפ שמסכם את אירוע השירה עצמו שאליו מגיעים כל בית הספר, מורים, תלמידים וגם הורים וגם חיים ורויטל מכבדים אותנו בנוכחותם

שבח שטרן:       אני רוצה שתכירו חמישה תלמידים שלנו, ארבעה תלמידים ובוגרת אחת

שבח שטרן:  הם יציגו את עצמם

שבח שטרן:  הדר, בבקשה

הדר - תלמיד: היי, שלום, שמי הדר קפלן

הדר - תלמיד:  אני עליתי לפה לפני שנה וחצי מארה"ב, אז אני ממש חדש

הדר - תלמיד:  אני והמשפחה שלנו עלינו מכמה סיבות

הדר - תלמיד:  ההורים שלי הם תושבים חוזרים, הם רצו, אחת, לחזור לתרבות הזו שהם גדלו בה, שתיים, אחותי שהיא עלתה לארץ לפני ארבע שנים להתגייס לצבא, היא עכשיו סיימה את השירות שלה ומטיילת בכל העולם

הדר - תלמיד:       אבל לי סיפרו אחרת

הדר - תלמיד:  איך אני ידעתי על ישראל? אני הכרתי את ישראל, היינו פה בקיץ בכמה טיולים, הולך לים וחוזר הביתה, אבל כשאמרו לי שעולים לפה זה הפך את כל העולם שלי

הדר - תלמיד:  הייתה לי כבר תכנית ללימודים, אבל הגעתי

הדר - תלמיד:  פגשתי את כל המשפחה שלי, פגשנו כמה חברי משפחה

הדר - תלמיד:  מתי הגעתי? אני הגעתי לפה בי"א, בשיא הבגרויות וכל הקשיים שבאים איתן

הדר - תלמיד:  בלי הרבה הקלות שמקבלים כעולים פה באוסטרובסקי אני לא הייתי מצליח איך שהצלחתי

הדר - תלמיד:  דבר ראשון, בכיתות עולים זו הזדמנות מאוד טובה להכיר הרבה תלמידים במצבי, מישהו שמתקשה עם השפה או עם הקבוצה התרבותית

הדר - תלמיד:  הספקתי להכיר הרבה אנשים חדשים, הרבה עולים חדשים וגם צברים תוך כמה כיתות וכמה טיולים שעשינו במהלך השנה

הדר - תלמיד:       בארה"ב אני אגיד שלא היו טיולים כמו שאנחנו עושים פה

הדר - תלמיד:  היה לנו עכשיו 'מסע מתחברים' שטיילנו בכל מיני מקומות וישנו בווילות כולנו יחד וזו הזדמנות מאוד טובה בשבילי להכיר הרבה אנשים חדשים שלא הכרתי לפני ושלא הייתי חושב להכיר אותם

הדר - תלמיד:  אז אוסטרובסקי עשתה לי שינוי מאוד גדול

הדר - תלמיד:  אני הגעתי בעצבים ולא יצאתי מהחדר שבועיים אולי מרוב זה שלא רציתי להגיע, אבל עכשיו אני כבר חלק פה, חווה את התרבות, ולא הייתי מקבל את זה בארה"ב

ויויאנה - תלמידה: שלום לכולם

ויויאנה - תלמידה:  קוראים לי ויויאנה, אני עליתי מאורוגוואי לפני שלוש שנים

ויויאנה - תלמידה:  זו הייתה הפעם הראשונה שלי בישראל, אף פעם לא ביקרתי עד שעשיתי עלייה

ויויאנה - תלמידה:  כן היה לי קשר עם ישראל כי הייתי בבית ספר יהודי וגם בתנועת נוער, אבל אף פעם לא חשבתי לעלות לישראל

ויויאנה - תלמידה:  כשהגעתי היה לי מאוד קשה, כי כמו שאמרתי לא הכרתי פה ולא כל כך אהבתי את המדינה בהתחלה ולא הרגשתי חלק וגם היה לי את הקושי הגדול בשפה, שזה השפיע גם מבחינה חברתית וגם לימודית

ויויאנה - תלמידה:       למשל באורוגוואי הייתה לי את החבורה שלי, היו לי חברים, הייתי בחוג תיאטרון, כאילו יום יום ממש אקטיבי ואז הגעתי לפה ובבית הספר הייתי זאת שבצד, שקטה, כי אני מצחיקה ולא ידעתי להיות מצחיקה בעברית, אז כאילו היה מאוד קשה

ויויאנה - תלמידה:  מבחינה לימודית גם היה לי קשה, כי היה לי טוב בבית הספר, הבנתי את החומר, ידעתי איך לכתוב מבחן באורוגוואי, וגם פה, כאילו הייתי צריכה לתרגם את החומר

ויויאנה - תלמידה:  אולי שואלים משהו בכיתה, ידעתי את התשובה ולא הייתי יכולה להגיד את זה, וגם זה היה כאילו קשה ומעצבן בהתחלה

ויויאנה - תלמידה:       אני הגעתי באמצע הדרך בבגרות, אבל כשהגעתי לפה והיו כיתות עולים הרגשתי הרבה יותר בנוח והצלחתי להשתחרר ולדבר עם אנשים ולעשות חברים וכאילו לחזור להיות אני, לצאת, שיהיה לי כיף, התחלתי להכיר, כבר הייתה לי שגרה שוב

ויויאנה - תלמידה:  וגם לפני זה לא הכרתי כל כך את המדינה, בגלל זה לא אהבתי, אבל באוסטרובסקי עשינו הרבה טיולים ויצא לי לבקר בהרבה מקומות שלא יצא לי עם המשפחה, כי הם עובדים ואין הרבה זמן, וכן שמתי לב שזו מדינה מאוד יפה ואני אוהבת את ישראל

ויויאנה - תלמידה:  וגם עם ה'מסע' שהדר אמר, שהיה מסע מקסים, שהיינו ביחד עם ישראלים

ויויאנה - תלמידה:  אז זה לא רק שאנחנו עם העולים, גם יש לנו הזדמנות להיות כולנו ביחד ולהיות חלק מהחברה

ויויאנה - תלמידה:       היה יום מסוים שזה היה יום של הקשר שלנו עם העם וביקרנו בחברה של החרדים וגם של הדרוזים, אז כן יצא לנו להכיר את החברה שיש פה בישראל ועכשיו אני יכולה להגיד שאני מרגישה חלק מהחברה, חלק מישראל, אני מרגישה שאני גם חלק מהכיתה, לפני הרגשתי פחות ועכשיו אני כן משתתפת ויש לי חברים ואני תורמת במשהו, זה מה שאני מרגישה

יוני - תלמיד: שלום, אני יוני, עולה חדש מצרפת, עליתי לפני שמונה שנים

יוני - תלמיד:  הסיבות העיקריות שאנחנו עלינו לארץ זה בגלל הדת כי אנחנו דתיים ובצרפת אי אפשר להיות דתיים, ללבוש כיפה או ציצית או ללכת לבית הכנסת בלי שיסתכלו עלינו מוזר או יזרקו עלינו אבנים או דברים כאלה

יוני - תלמיד:  אז זו אחת הסיבות העיקריות שעלינו לארץ, והסיבה השנייה זה כי כל קיץ שהיה אז היינו באים לארץ בגלל שחם פה ונעים פה וזו הארץ שלנו, כמו שכתוב

יוני - תלמיד:  אז זה למה שעלינו לארץ

יוני - תלמיד:       כשעליתי לארץ הייתי בכיתה ד', בגיל מאוד צעיר

יוני - תלמיד:  כבר לכולם יש את החבורות משלהם בבתי הספר, ילדים קטנים, קשה להיכנס, אז היה לי מאוד קשה בשבועיים הראשונים, לא דיברתי, לא רציתי להיות בבית ספר בכלל, הייתי חוזר הביתה, אומר לאימא: בואי תיקחי אותי

יוני - תלמיד:  ואז היו צרפתים בכיתה שלי, שהם הכניסו אותי לאט לאט איתם, כי לא הייתי מדבר עברית, ואז בבית הספר שהייתי, זה היה בבית ספר ביל"ו, אני לא יודע אם יש עכשיו עדיין, יש אולפן

יוני - תלמיד:  באולפן למדתי עברית, תקשרתי עם אנשים ואז לאט לאט התפתחה העברית ונכנסתי לחבורה של הישראלים כביכול וזה משהו שמאוד אהבתי כי באמת פה האנשים בישראל מה זה נחמדים, משתפים אותך, אוהבים אותך, לא ידחפו אותך: לך, לא אוהבים אותנו

יוני - תלמיד:  הם אומרים: בוא, תהיה איתנו, תשחק איתנו

סימון דוידסון: גם בכנסת זה ככה

יוני - תלמיד: אני רואה, כולם צוחקים ביחד, חברים, כיף חיים

יוסף טייב: אתה יודע איזה חברים אנחנו

יוני - תלמיד: אני רואה, אחד ליד השני

סימון דוידסון: אנחנו לא דוגמה

יוני - תלמיד: ואז הגעתי לפה לאוסטרובסקי לכיתת עולים

יוני - תלמיד:  אני הגעתי בגיל קטן אז כיתת עולים בשביל העברית לא כזה רלוונטי בשבילי, אבל הייתי עם כל האנשים שאני יודע שהם חוו אותו דבר כמוני, לא היו להם חברים, נכנסו לחברה חדשה, שזה לא משהו קל

יוני - תלמיד:  אני לא יודע אם למישהו פה זה היה, אבל זה לא קל, אני אומר לכם, זה משהו חדש לגמרי

יוני - תלמיד:  אז יש לנו משהו ביחד שזה כאילו תורם לנו, שזה כאילו כבר הקשר יותר קל לחיבור

יוני - תלמיד:  ואז דיברנו ואני כעולה ותיק יכול לעזור לעולים שפחות זמן להבין את השיעור, להיכנס לחברה הישראלית, הרגשתי שאני כבר מחשיב את עצמי כישראלי, אז כיתת עולים זה מאוד תורם לדעתי, וגם בכללי, בית הספר, עם האולפן וכל זה, זה משהו שהוא מאוד חשוב

אילנה - תלמידה: שלום, שמי אילנה, עליתי מברזיל לפני שלוש שנים

אילנה - תלמידה:  היו כמה סיבות לעלייה שלנו

אילנה - תלמידה:  הראשונה זה פשוט המשפחה שלי מאוד ציונית, אז תמיד ביקרנו את ישראל ותמיד אהבנו פה

אילנה - תלמידה:  סיבה אחרת זה פשוט בברזיל ממש מסוכן ולא הייתי יכולה לצאת מהבית לבד והיה ממש קשה כי המצב הביטחוני שם ממש לא טוב, אז ממש רציתי לעלות כי תמיד חשבנו שפה המקום הנכון בשבילנו, זו המדינה היהודית, זה המקום הנכון

אילנה - תלמידה:       היה ממש קשה בהתחלה, כי לא הייתי יכולה לדבר בעברית ובאנגלית ולעשות חברים, הייתי ב'השרון', בחטיבה, חצי שנה וזה היה ממש ממש קשה ואז הגעתי לאוסטרובסקי, לכיתת עולים, שעזרו מאוד מאוד כי הרגשתי מאוד בנוח לשאול שאלות וגם כולם מבינים אחד את השני, אז לא היה אכפת לי לעשות טעות כשאני מדברת והרגשתי מאוד בנוח

אילנה - תלמידה:       וגם עם הצבא, פה ישבנו עם חיילת שיכולים לשאול שאלות וגם הלכנו כקבוצה לצו ראשון, כי לי אמא ברזילאית, אבא ברזילאי, אז אין לי אף אחד לשאול שאלות על הצבא, אף אחד לא יודע, אז פה הלכנו ביחד לצו ראשון וזה עזר לי מאוד

בוגרת ביה"ס: היי, אני מאלו, בוגרת של אוסטרובסקי

בוגרת ביה"ס:  עליתי מדרום אפריקה לפני שלוש שנים

בוגרת ביה"ס:  עליתי מכמה סיבות, אחת זה הביטחון בדרום אפריקה, זה ממש מסוכן, הקיפו אותנו בבית, אבל גם כל המשפחה מצד אמא גרים פה, אז עלינו לפני שלוש שנים

בוגרת ביה"ס:       בשנה הראשונה שהיינו פה שנה שלמה למדתי בבית און ליין כי לא מצאתי מקום שאפשר להיות כאן וללמוד עם השפה והכול, ואז מצאנו את אוסטרובסקי שממש עזר לי כי ראיתי שיש פה כיתות עולים והכול

בוגרת ביה"ס:  נכנסתי ישר לי"א, שזה היה ממש קשה עם הבגרויות והכול, גם להתחיל לקרוא ולכתוב, אבל זה ממש עזר לי

בוגרת ביה"ס:  הצלחתי להכיר מלא עולים חדשים שהם באותו מצב וגם הצלחתי להכיר ישראלים שעזרו לי בכל התהליך

בוגרת ביה"ס:  עכשיו ההורים שלי חזרו לדרום אפריקה ואני בעוד חודש מתגייסת כחיילת בודדה

שבח שטרן: אז מכיוון שאין לנו זמן אני רק רוצה להגיד לסיכום שכמו שאמרתי בהתחלה, כשאתם שומעים את הסיפורים האישיים של כל אחד מהעולים בסופו של דבר זה באמת ציונות, זה ציונות בלי ציניות, ואנחנו פה כדי לתת לכל התלמידים שלנו, לא רק לעולים, תקווה גדולה

שבח שטרן:       אני חושב שזה התפקיד העיקרי שלנו ופה אני בעיקר פונה אליכם

שבח שטרן:  אני חושב שהמשימה החינוכית המהותית והמרכזית ביותר היום היא לאפשר לכל בני הנוער שלומדים אצלנו תקווה גדולה להמשך ואנחנו צריכים בעניין הזה לשמש דוגמה ולהוות חוד חנית ואני, גם כאיש צבא לשעבר וגם כחבר ארגון מנהיגים, ארגון מנהלי בתי הספר החדש, וגם כמנהל תיכון אוסטרובסקי, חושב שהיום בעידן המאוד מורכב שאנחנו נמצאים בתוכו אנחנו צריכים באמת לסמן תקווה לתלמידים שלנו, גם ביסודי וגם בתיכון

שבח שטרן:  וזהו, אני מודה לכם על הביקור

לימור סון הר-מלך: שי, יש לנו שאלה קטנה, התייחסות קטנה

לימור סון הר-מלך:  אמרו לנו שאתה הובלת איזה שהיא תכנית או משהו כזה בנתניה של העצמה של הורים

סימון דוידסון: לא, זה שי אחר

שבח שטרן: הייתי אמנם בנתניה שלוש שנים, אבל לא בזה

זהבה לנדמן: מה שאנחנו מדברים זה על השילוב של החיילים מהעולים החדשים, שיש קושי בשבילם להישאר במהלך השירות ואז הייתה תכנית בנתניה שאתה סיפרת לי עליה, איך באמת זה עזר לעולים להישאר בשירות

שבח שטרן: התכנית הזאת בסוף פה לא יצאה לפועל, אבל יש תכנית חדשה, ממש ממש טרייה, שיוצאת לדרך עם שכבת י"א הנוכחית שלנו ושאמורה לקחת את כל העולים שלא הולכים למחווה אלון

שבח שטרן:  מי שהולך למחווה אלון יקבל שם את המעטפת הנדרשת ויתאימו לו את המקום, מי שלא הולך למחווה אלון יקבל פה, ביחד עם היחידה להכנה לצה"ל של עיריית רעננה, זה שייך לאגף התרבות והנוער, תכנית הכנה לצבא

שבח שטרן:  אני מקווה שההמשך של הדבר הזה, וראש העיר מכיר את זה ואני יודע שהוא תומך בזה, יהיה גם ללוות אותם תוך כדי השירות כי זה חלק מהעניין, בסוף הם נושרים

שבח שטרן:  הם לא לא מתגייסים, הם מתגייסים ונושרים

שבח שטרן:  חלקם, עוד פעם, בסוף זה מספרים קטנים, אבל מספיק שנצליח מאחד למנוע את הנשירה שלו והרווחנו בגדול

שבח שטרן:  תודה

נועה ויצ'נר: צהריים טובים

נועה ויצ'נר:  אני מנהלת מעל 20 שנה, 15 שנה באריאל

נועה ויצ'נר:  אני אחסוך מכם את הדברים במלואם, את הנתונים, הנתונים הם מאוד דומים למה ששי הציג באוסטרובסקי, זו פעם ראשונה שאני שומעת אותו וזה כאילו העתק, כל מה שנעשה אצלם נעשה אצלנו, פשוט עם הצעירים, אז אנחנו נחסוך את הדברים וניגש לעיקר

נועה ויצ'נר:  אנחנו בית ספר יסודי, ממלכתי דתי, בית ספר אריאל

נועה ויצ'נר:      הנתונים שלנו, יש לנו מעל 30% של עולים חדשים מקרוב ל-15 מדינות שונות

נועה ויצ'נר:  גם, רוב העולים שלנו מארה"ב וצרפת, אבל יש מהמון מדינות

נועה ויצ'נר:  הנחות היסוד של בית הספר שלנו הן ארבע הנחות יסוד עיקריות

נועה ויצ'נר:  בבית הספר ממ"ד אריאל חיים בצוותא בחברה רב תרבותית

נועה ויצ'נר:  כל הנושא של רב תרבותיות זאת הרצאה בפני עצמה

נועה ויצ'נר:  הצוות החינוכי של בית הספר מפתח עם השנים רגישות, כמו אצל שי גם אצלנו המון מורים שהם בעצמם עולים חדשים וההשתלמות והדגש בבית הספר הם על שילוב של עולים חדשים בתוך כיתת האם

נועה ויצ'נר:       בשונה מהתיכון שפה יש כיתות עולים לבית ספר אריאל אין כיתת עולים, יש אולפן גמיש, שזאת הכותרת העיקרית, התלמידים נכנסים לכיתה בבוקר לתפילה בכיתת האם ויוצאים ללימודים באולפן, ובמקצועות מתמטיקה, אנגלית, שהם מקצועות בין-לאומיים, הם חוזרים לכיתה

נועה ויצ'נר:  זאת אומרת האולפן הוא גמיש, עם מערכת מותאמת לכל ילד

נועה ויצ'נר:  הסביבה הלימודית

נועה ויצ'נר:  אתם יכולים לראות סביבות לימודיות בשלוש שפות, מותאם לעולים החדשים

נועה ויצ'נר:       המודל שעובד אצלנו זה מודל רחל, מודל של משרד החינוך ומשרד הקליטה

נועה ויצ'נר:  תהליך הקליטה אצלנו בבית הספר, וזה הדגש, הקליטה נעשית למעשה מהרגע שמשפחה מחליטה לעלות לארץ

נועה ויצ'נר:  היא יוצרת קשר עם נחמה אפרתי, האחראית על הקליטה בעיריית רעננה, נחמה מפנה אותם בהתאם לצורך, אם הם רוצים בית ספר דתי, יסודי, היא בודקת את הנושא ומפנה אותם אלינו, ואז למעשה עוד בחוץ לארץ מתחילה התכתבות והם אומרים לנו: אנחנו עומדים לגור באזור שלכם, תגידו לנו מה עלינו לעשות

נועה ויצ'נר:       ואז נכנסת לתמונה יהודית דנסס שהיא מנהלת האולפן, דוברת בעצמה גם שש-שבע שפות, עולה חדשה בעצמה, כי רק עולה חדש יוכל להבין מה זה עלייה

נועה ויצ'נר:  עם כל הכבוד לנו הישראלים לא נבין את זה לעולם, זאת גישה שצריכה להיות ברורה

נועה ויצ'נר:  עולה חדשה מבינה עולים חדשים וזה דבר חשוב

נועה ויצ'נר:  יהודית מתחילה את הקשר איתם עוד כשהם בחו"ל

נועה ויצ'נר:  כשהם היו בבית כנסת, וראינו את זה, הייתה מודעה, מי שרוצה ללמוד בבית ספר אריאל צריך לגור ברחוב הזה והזה, ככה, אמיתי, צילמו לנו את זה

נועה ויצ'נר:       למעשה הקליטה מתחילה עוד בחוץ לארץ

נועה ויצ'נר:  אחר כך כשהם מגיעים לארץ הם מצלצלים אלינו, אנחנו קובעים פגישה רבת משתתפים עם כל עולה חדש שמגיע לבית הספר, מתכנסת ועדה של הסגניות, היועצים, הפסיכולוגים ואני כמובן ואנחנו קולטים אותם ומבקשים מהם לבוא עם המשפחה שלהם ואם צריך דוד או דודה שיתרגמו גם זה בסדר, הם באים אלינו ובעצם יש קבלת פנים

נועה ויצ'נר:       בקבלת הפנים הזאת היא המילה הראשונה של העולה בארץ ישראל

נועה ויצ'נר:  לאחר מכן יש לנו קייטנה שמותאמת לעולים שיהודית מעבירה אותה במהלך החופש ולמעשה ב-1 בספטמבר הם כבר מכירים את בית הספר, הם יודעים מי המורה שלהם, הם שמעו אותה, הם נפגשו איתה והם מגיעים מוכנים לתחילת השנה

נועה ויצ'נר:  יש פה דוגמאות של התכתבויות של הורים

יהודית דנסס: של משפחה שבמקרה הם נמצאים כאן

נועה ויצ'נר: משפחת רובינסון

נועה ויצ'נר:  אני אקצר את הכול, אבל יש לנו המון המון פעילויות שמוקדשות רק לעולים, הווה אומר קפה אריאל לעולים, מפגש שאנחנו עושים, כמו שאמרתי קודם, זאת אומרת העולים זה נושא בפני עצמו, אתה לא יכול לכלול במערך הקליטה של בית הספר בכלל

נועה ויצ'נר:  יש לנו טיול מיועד לעולים, תיכף אתם תראו את זה וכל מיני דברים שהם רק לעולים

נועה ויצ'נר:       איך אנחנו עושים את זה מבחינה פדגוגית אני לא אפרט עכשיו, אבל יש לנו המון המון מסגרות פדגוגיות, יש לנו רכזת פדגוגית שתומכת את הדברים הללו שמיועדים לעולים בלבד

נועה ויצ'נר:  צוות המורים משתנה, שעות לימוד לכל תלמיד באולפן, ליווי והכשרה, קשר עם הקהילה, ידיעון שההורים מקבלים בשלוש שפות בהתאם לשפה שלהם, הם מקבלים את זה עוד כשהם נמצאים בחו"ל, ממש הקשר הראשוני וזה חוברת הסבר פניך לתייר, איפה קונים תלבושת, עם מי יוצרים קשר, מתי בית הספר מתחיל, האם להביא ארוחת בוקר, בצרפת לא מביאים כלום, הכול בית הספר נותן

נועה ויצ'נר:  מה להביא בארוחת הבוקר, שלא תביאי משהו שהילדים האחרים לא מביאים, שלא ייצא דופן

יהודית דנסס: תרבות ונהלים של בית הספר וגם מה קורה ברעננה, מקומות חשובים ברעננה שצריכים לדעת גם, איפה לקנות, איפה העירייה

נועה ויצ'נר: קופת חולים

נועה ויצ'נר:  צלצלו ליהודית באמצע הלילה, הילד היה עם חום, הם לא ידעו לאן ללכת

נועה ויצ'נר:  הכתובת שלהם הייתה יהודית שהפנתה אותם לקופת חולים, למיון וכו'

נועה ויצ'נר:  דברים שבכלל לא מעלים על דעתנו שמעסיקים אותם, אבל זה מה שמעסיק אותם בהתחלה, זה בדיוק הנושא

נועה ויצ'נר:       מבחינה פדגוגית כדי ליצור קשר, ואנחנו משקיעים בזה המון המון מחשבה, בקשר שבין הלימוד של העולה באולפן לבין הלימוד שלו בכיתת האם

נועה ויצ'נר:  לקשר הזה פיתחנו כלי שנקרא מד קליטה שממלאים אותו גם באולפן וגם בכיתת האם וכמה פעמים בשנה יש ישיבות משותפות שהעולה נמצא במרכז על השולחן ודנים בקליטה המיטבית שלו, האם זה מצליח, האם זה לא מצליח, איפה יש דברים לשימור, איפה צריך לשפר

נועה ויצ'נר:  מד קליטה

יהודית דנסס: וזה כלי שאנחנו נותנים לעולים לפני התעודה והילדים וההורים מגיעים לקבלת התעודה וכבר יודעים איפה הם נמצאים

יהודית דנסס:  מכיוון שתרגמנו את זה לכמה שפות אז הורים יכולים לדעת - - -      

סימון דוידסון: את אמרת שקוראים לזה רחל ממשרד החינוך? השאלה אם אני הולך עכשיו לנתניה, לבית ספר שקולט עלייה, יש גם כן את זה, או שזה משהו שהוא ברעננה בלבד

אריה אופיר: אני יודעת מה קורה במחוז מרכז

סימון דוידסון: בכל המחוז שלך אותו דבר?      

אריה אופיר: יש לנו מעט מאוד - - -     

סימון דוידסון: אני רוצה להבין, כי אני מרגיש שאני לא במדינת ישראל היום

סימון דוידסון:  אני רוצה להסביר לכם משהו, דיברתי עם יוסי מקודם, התלחשתי ואמרתי לו: תשמע, הגענו למקום שממנו אפשר רק לרדת

סימון דוידסון:  אנחנו נמצאים בטופ

לימור סון הר-מלך: או ללמוד, סימון

שבח שטרן: אני חושב שאתה טועה, סליחה שאני רגע מתפרץ

שבח שטרן:  אני חושב שאתם טועים, זה מטעה להגיע לרעננה ולחשוב שאתה בטופ, כי ההתמודדות עם העולים החדשים, המורכבות הרב תרבותית הזאת, הם לא מגיעים ממקום - - -     

אריה אופיר: לא, שי, הוא מדבר על השירותים שהם מקבלים

שבח שטרן: רגע, תנו לי רגע

שבח שטרן:  ההתמודדות, חלקם הם ברמה נמוכה מבחינה לימודית, הם מגיעים עם קשיים, להביא אותם למקום של הצלחה זה אתגר, בשפה של מה שאנחנו מכירים מהמדינה זה כמו הפריפריה, זה פריפריה חברתית

סימון דוידסון: שי, לכן שאלתי האם מודל רחל זה משהו שנמצא בכל מקום אחר

שבח שטרן: יש תכנית שנקראת פל"א, פל"א היא תכנית של משרד הקליטה שהייתה גם פה באוסטרובסקי עד השנה

שבח שטרן:  אני נאלצתי לוותר עליה כי כפו עליי לעמוד בתנאי מכרז שאני לא מסוגל לעמוד בהם

שבח שטרן:  אמרו לי: קח, תלמד את העולים משתיים בצהריים

שבח שטרן:  תשאל אותם פה, הם עומדים פה, הם לא יבואו ללמוד, אם הוא סיים את יום הלימודים שלו הוא לא יבוא ללמוד עוד שלוש שעות מתמטיקה כי אלה השעות שמשרד הקליטה מוכן לשלם בהם

שבח שטרן:  רק אם זה יהיה מעורה בתוך מערכת השעות של בית הספר אפשר יהיה לממש את השעות האלה

שבח שטרן:  זה מאות אלפי שקלים שאני נאלצתי לוותר עליהם

אריה אופיר: אני אענה משהו נוסף

אריה אופיר:  עוד פעם, אני מחוז מרכז בלבד, אני לא יודעת להגיד על האחרים

אריה אופיר:  רוב הרשויות שלנו הם סוציואקונומי גבוה מאוד, הן נותנות שירותים טובים

אריה אופיר:  אין לנו עוד עיר כזו עם עולים, אבל אני יכולה לומר שראשון שקלטה המון פליטים עכשיו, פליטים, אין לה יכולת לתת להם שעות כעולים חדשים, עושה המון

אריה אופיר:  לצערי הרב הרבה פעמים הממשקים שלנו עם משרדי ממשלה אחרים שנוגעים בחינוך הם ממשקים מורכבים, גם עם הרווחה, גם עם הקליטה, ואז אנחנו נאלצים להוציא תקציבים שלנו

אריה אופיר:  בסוף הילדים האלה צריכים לקבל מענה, זה בדיוק מה ששי אמר, יש לנו את זה מאוד חזק ברחובות עם משרד הקליטה לגבי האוכלוסייה האתיופית, אותו דבר, אז בסוף אנחנו במצ'ינג עם הרשויות, אבל רוב הרשויות שלנו הן סוציואקונומי גבוה, זה לטוב ולרע האפיון של מרכז מדינת ישראל

יהודית דנסס: אני רוצה להוסיף שאנחנו פיתחנו כלים כי ראינו מהמציאות, ישבנו וחשבנו איך אנחנו עוזרים לעולים שמגיעים לארץ

יהודית דנסס:  לא חיכינו לממשלה

יהודית דנסס:  אנחנו כן עובדים באופן הדוק עם משרד הקליטה ועם נחמה אפרתי, שהיא יד ימין שלנו והכול ואני חייבת לציין את זה, אז כל הכלים שאתם רואים כאן אלה כלים שפיתחנו כי ראינו את הצורך

יהודית דנסס:  לא חיפשנו מודלים, חיפשנו מציאות, מה אנחנו צריכים עכשיו

לימור סון הר-מלך: אתם יצרתם את המודל

יהודית דנסס: אנחנו יצרנו ותרגמנו את כל מה שאתם רואים

נועה ויצ'נר: אין לנו אפשרות, יש לנו רצון

מירום שיף: היכולות והאפיונים שיש לנו בעיר הם לא דומים למה שאנחנו רואים בכלל מדינת ישראל

מירום שיף:  לא שיש פה אתגרים פחותים, ודיברו היום בבוקר גם על מה שקורה בגני הילדים ועם הסייעות, יש פה אתגרים מאוד מורכבים, אבל היכולות להתמודד איתם ומה שנותנים פה זה לא דומה בכלל בכל רובד ורובד עם מדינת ישראל

רויטל טפירו: מירום, רק להגיד הערה, אני חושבת שההתמודדות היא בגלל ההון האנושי שיש פה

רויטל טפירו:  ההון האנושי שיש פה שם את המשימה הזאת במרכז השולחן

רויטל טפירו:  מתמודדים, לא צריך תקציבים

אריה אופיר: רויטל, לצערי הרב, ואני אומרת את זה לצערי כי יש קשר בין הסוציואקונומי של הרשות לאנשי ההוראה שמגיעים אליה ואני רואה את זה בכל המחוז גם, כי להיות מנהלת ברמלה זה לא כמו להיות מנהלת ברעננה עם כל האתגרים שיש

אריה אופיר:  לכן אני אומרת, זה הכול ביחד, זה רשויות חזקות, זה אנשי חינוך טובים

סימון דוידסון: וזה יכולות ניהול

סימון דוידסון:  אתם עושים פה עבודה חבל על הזמן, להסתכל ולקנא

רויטל טפירו: ניתן לנועה לסיים את החלק של האתגרים, שזה הדבר המרכזי

נועה ויצ'נר: קשה לי לקלקל את האווירה המצוינת הזאת

נועה ויצ'נר:  אני לא יודעת להגיד, צריך לומר את זה, אבל החוסר העיקרי שלנו זה בתכניות לימוד עדכניות, אנחנו מלמדים מספרים שכתוב עוד 'נא לשלשל את האסימון', זה לא ייתכן

נועה ויצ'נר:  לא יכול להיות שמישהו לא ייקח את זה לידיים ויחבר תכניות

נועה ויצ'נר:  אז אנחנו מוצאים את עצמנו גם מחברים ספרי לימוד לעצמנו

נועה ויצ'נר:  זאת בעיה מאוד קשה

נועה ויצ'נר:  עזבו את כל העניינים של מעבר בין תרבויות, שזה דברים שהם למעשה אצל כל העולים, אבל החוסר החמור בתכניות למידה עדכניות דורש טיפול מיידי

חיים ברוידא: ברשותך, נועה, אני רוצה להתייחס לדברים האלה

חיים ברוידא:  יושב פה דביר סקעת, שהוא חלומה של כל מנהלת, האיש חי ונושם את בית הספר וכל הנושא הזה של העולים עם הטקסיות זה דבר מדהים

חיים ברוידא:  הם נכנסים לבית הספר עם שירה ומחלקים להם דגלים ומחלקים להם כל מיני דברים בעלי ערך תרבותי וסנטימנטלי למדינת ישראל

חיים ברוידא:  אני נמצא שם בטקסים האלה ולראות את ההורים עומדים עם הסבא והסבתא ובוכים והילדים נכנסים, יש לזה ערך בלתי רגיל

סימון דוידסון: זה ממש מזכיר לי את ההפגנה אתמול בנתניה

חיים ברוידא: ההבדל שאצלנו מי שמממן את זה זה הצד השני של ההפגנה

נועה ויצ'נר: אני רוצה רק לומר לסיום הדברים שלי שבאמת בלעדי דביר הדברים האלה לא היו קורים ותודה לקרן ולמשה

דביר סקעת: קודם כל אני המנכ"ל של משה, שכולם יידעו, אבל הייתי הרבה שנים יושב הנהגת ההורים ועכשיו אני מתמודד על תפקיד אב הבית בבית הספר

נועה ויצ'נר: אני רוצה להגיד שני משפטים לסיום

נועה ויצ'נר:  אחת, אני באמת מאמינה שזאת הציונות המתחדשת, כלומר זה התפקיד שלנו עכשיו להתעסק עם העלייה

נועה ויצ'נר:  זאת האמונה, זה בא מפה, זה לא בא מפה, זה בא מהלב ולכן את כל מה שאנחנו עושים אנחנו עושים מהלב, וזה לא משנה אם יש תכניות או יש תקציב או אין תקציב אנחנו נעשה את זה, איתכם ובלעדיכם, כי זאת המטרה

נועה ויצ'נר:  אז בבקשה, סרטון קצר

נועה ויצ'נר:       (הקרנת סרטון)

נועה ויצ'נר: אני רוצה להזמין את יהודית, מנהלת האולפן

יהודית דנסס: כפי שראיתם אנחנו קולטים את התלמיד העולה, אלא שבשבילנו לקלוט תלמיד זה לקלוט את כל המשפחה ואנחנו רוצים לשמוע אותם

יהודית דנסס:  קחו בחשבון שהם עלו לפני שנה, רובם עלו לפני שנה, ובואו נשמע אותם היום

גבריאל - תלמיד: שלום, השם שלי זה גבריאל, עליתי מברזיל לפני שלוש שנים והיה לי מאוד קשה להגיע בגלל שאני לא הבנתי את השפה והייתי שבע שנים במדינה וזה ממש קשה ללכת למדינה אחרת בלי לדעת כלום

גבריאל - תלמיד:  אז היה לי מאוד קשה, אבל משהו חשוב שאני למדתי, זה להפוך את הקושי להזדמנות, בגלל שגם בקורונה בזום עדיין היה לנו אולפן ודברים כאלה וזה היה לי מאוד טוב וגם החברים והמורים עזרו מאוד וזה היה מאוד מרגיע

ליטל - תלמידה: קוראים לי ליטל, אני בת תשע

ליטל - תלמידה:  שנה וחצי

נועה ויצ'נר: שנה בארץ

יהודית דנסס: באיזה כיתה את לומדת? כיתה ג'

יהודית דנסס:  ומה לגבי הלימודים, רצית להגיד משהו

ליטל - תלמידה: היה לי קשה לעלות מצרפת לישראל כי עזבתי את כל החברות שלי

יהודית דנסס: ואיך הולך לך היום?      

ליטל - תלמידה: יותר טוב

יהודית דנסס: ואיך את מרגישה בכיתה?      

ליטל - תלמידה: יש לי הרבה חברים ויותר טוב

יהודית דנסס: ומה לגבי הלימודים, את מבנה?     

ליטל - תלמידה: כן

יהודית דנסס: הכול? כן?      

טל - תלמידה: קוראים לי טל, אני בכיתה ג' ועליתי לפני שנה והיה לי קצת קשה והאולפן עזר לי

קריאה: מאיפה היא עלתה?      

טל - תלמידה: ארצות הברית

קריאה: היא כבר לא יהיה לה מבטא

שירן - תלמידה: קוראים לי שירן, אני בת 11, עליתי לארץ לפני שנה מצרפת

שירן - תלמידה:  לא ידעתי מילה אחת, אבל למדתי באולפן וזה ממש עזר לי וגם עשינו ממש הרבה טיולים ולמדתי אהבה לארץ ועכשיו אני מרגישה ישראלית יותר ועכשיו פחות קשה לי ואני עדיין עושה אולפן שעה ביום

אמא של טל: אני אמא של טל ויש לי עוד שלושה ילדים ואני ממש ממש מעריכה את ההזדמנות לדבר עם כולם היום, ממש, זה מאוד מרגש

אמא של טל:  עלינו מארה"ב, זה ממש היה חלום שלנו של הרבה שנים לעלות

אמא של טל:  יש המון אתגרים, זה לקח יותר מזמן משרצינו ובגלל זה יש לנו ילדים יותר מבוגרים משחשבנו בהתחלה וזה בא עם המון אתגרים

אמא של טל:  היו הרבה דברים בבית ספר אריאל שעזר לנו להיכנס לקהילה והקליטה שלנו זה היה ממש קשה, אבל בית ספר אריאל ממש ממש בנה את ההרגשה של בית, של קהילה, עם טיולים, כמו שאמרנו, עם תכניות להורים וילדים ביחד

אמא של טל:  זה היה ממש חשוב לנו שיש לנו קהילה בבית החדש שלנו

אמא של טל:      ברשותכם, אם אני יכולה לבקש משהו או להגיד משהו על הניסיון שלנו לעזור לעולים שבאים אחרינו

אמא של טל:  מה שחסר קצת זה גשר בין השנה של האולפן לכל השירותים של האולפן

אמא של טל:  רצינו ממש לעלות לרעננה בגלל ששמעתי על כל השירותים לעולים, על כל הניסיון של בית הספר לעזור לעולים

אמא של טל:  בשנה השנייה אני ממש מעריכה שהילדים שלי נקלטו בכיתה רגילה, אבל אני חושבת שזה די קשה להם לעבור משנה של אולפן לכיתה רגילה

אמא של טל:  אני חושבת שאולי בעתיד יכול להיות שירותים, יותר שעות בשנה השנייה, להיות גשר בין השנה הראשונה לשנה השנייה, ואני חושבת שיכול להיות אולי שעות בצהריים או משהו כזה, לעזור להורים בשנה השנייה ולהמשיך את הקליטה שלהם עם הלימודים ועם חברים וגם להמשיך עם הקשר עם כל החברים באולפן וכל ההורים

אמא של טל:  תודה

אמא של ליטל: שלום

אמא של ליטל:  אני אמא של ליטל ושירן ויש לי עוד שני ילדים

אמא של ליטל:  עלינו מצרפת לפני שנה וחצי

אמא של ליטל:  רק עכשיו סיימתי את האולפן שלי כי גם אני עשיתי אולפן

אמא של ליטל:  מה שאני רוצה להגיד זה שהסוכנות עוזרת לנו רק בנושא הכלכלי וכל החינוך, אם לא היה לי אחותי וגם בת דודה שאמרו לי שיש את נחמה אפרתי בעירייה של רעננה זה היה מאוד מאוד קשה כי לא ידענו את כל ההבדלים בין ממלכתי לממלכתי דתי, חילוני, כל זה, לא היה לנו כזה בצרפת

יוסף טייב: אולי יותר טוב שלא ידעת

אמא של ליטל: גם כל המשפחה וגם נחמה עזרו לנו

אמא של ליטל:  מה שהיה חשוב בבית ספר אריאל שלפני הלימודים ידענו שמחכים לנו

אמא של ליטל:  הייתה לנו פגישה, זה היה בזום כי זה היה בתקופת הקורונה, אבל היה כל הצוות וזה היה מאוד חשוב שידענו שהם יודעים שאנחנו עולים חדשים ויש לנו צרכים מיוחדים כעולים ואז זה מאוד חשוב שהיה לנו קשר

אמא של ליטל:  גם היום, אם יש לי בעיה עם העברית ועם משרד החינוך או משהו אדמיניסטרטיבי, יהודית היא העזרה שלי הפרטית

אמא של ליטל:  היא יודעת איך זה עובד כי בשבילנו זה קשה

אמא של ליטל:  אין בכל המשרדים שפה צרפתית וגם אם עכשיו מדברים קצת עברית זה עדיין קשה לדבר בנושא אדמיניסטרטיבי

קריאה: את מדברת נהדר

שבח שטרן: צריך להגיד שחלק מהקליטה של העולים זה באמת קליטת המשפחות

שבח שטרן:  אני חושב שנחמה וכל הצוות של בתי הספר בכלל והעירייה, כל הגורמים שרק יכולים לתרום לדבר הזה, מאוד מסייעים לנו, אבל בית הספר הופך להיות איזה כתובת

שבח שטרן:  אנחנו מקבלים המון פניות מהורים של עולים שצריכים עזרה בדברים שלנו הם נראים הכי טריוויאליים בעולם, אבל להם הרבה יותר קשה להתמודד עם זה וזה מתחיל ביסודי וזה נגמר דרך החטיבות וגם בתיכון

שבח שטרן:  זהו, המון המון תודה לכם

קריאה: אנחנו רוצים לעמוד בלוחות הזמנים, בבקשה סיכום של יושב הראש וראש העיר

דביר סקעת: חיים, אני יכול להגיד משפט, ברשותכם, ממש משפט קצר

דביר סקעת:  אני רוצה להגיד לגבי העניין של קליטת עלייה

דביר סקעת:  קודם כל שיתוף הפעולה הפורה שיש בכלל ברעננה בין מוסדות החינוך לבין הנהגת ההורים, ויושבת כאן מאחוריי מי שכיהנה עד לא מזמן כיושבת ראש הנהגת ההורים העירונית ובארצית סגנית, אז היא יכולה לאשר את הדברים, הוא שיתוף מבורך ולא רק מבורך, הרבה פעמים אנחנו רואים התכתשויות בין המוסד החינוכי לבין קהילת ההורים

דביר סקעת:  אני לא אומר שזה לא קורה, כי ברור שלפעמים יש פערים בהבנה או בהסתכלות, אבל היופי כאן ברעננה, ובטח בעניין של החינוך והקליטה של העולים החדשים –      וכאן המקום להגיד תודה לך, חיים, בית הספר אריאל לא יכול היה לארח כי בבית ספר אריאל בשבועיים הקרובים, בעזרת ה', אנחנו פותחים אולפן עולים וחדרי טיפולים, גם לעולים וגם טיפולי הכלה, וזה מתחם גדול ב-700,000 שקל שצריך להבין שעיריית רעננה מסבסדת כאן 50% וקהילת ההורים מרימה מעצמה ואומרת: חבר'ה, חשובים לנו

דביר סקעת:       עוד דבר שלא נאמר כאן, בבית ספר אריאל, ובזה אני מסיים, יש קיר עולים שכמו שיהודית אמרה, אנחנו לא מחכים מה יגידו לנו או מה יביאו או איזה תכניות לימוד, אנחנו רואים מה הצרכים בשטח

דביר סקעת:  קיר העולים הזה גם נבנה בשיתוף ובעזרה של עיריית רעננה

דביר סקעת:  כל תלמיד, והם יודעים את זה, שמגיע לבית ספר אריאל הוא אומר מאיפה הוא הגיע ויהודית דואגת להזמין דגל במיוחד בשבילו ותולים את זה

דביר סקעת:  מתחת לקיר העולים כתוב מה שאומר הנביא ישעיהו, שאי סביב עינייך וראי כולם נקבצו ובאו לך

דביר סקעת:  אז נקבצו, על זה שמעתי וורט מאוד יפה, נקבצו זה כולם באים לישראל, אבל מה זה באו לך? השאלה מה אנחנו עושים עבורם

דביר סקעת:       וזה המקום גם להגיד לנועה תודה על מה שנקרא נתינה ושיתוף אין סופי של ההורים

דביר סקעת:  וכמו שאמר חיים, לא רק החלום של כל מנהלת שאנחנו נעזור, החלום שלנו ההורים שכל מנהלת תאפשר לנו לעזור

חיים ברוידא: דביר עובד 24 שעות ביממה, הוא מצלצל אליי בשתיים לפנות בוקר: אתה ער? אני אומר לו: עכשיו כבר לא

רויטל טפירו: עכשיו כבר כן התכוונת

דביר סקעת: אבל צריך להגיד שחיים מגיע גם בשתיים לפנות בוקר, הוא בא בשבע וחצי לחלק להם דגלים למרות שבשמונה הוא חייב להיות בפגישה במשרד

זהבה לנדמן: ואני כאמא שהילד שלי בגר בבית ספר אריאל וגם אני בעצמי תושבת חוזרת לגור ברעננה, בחרתי בגלל קליטת העלייה

זהבה לנדמן:  אני יכולה להגיד ממקור ראשון שכל מה שנאמר פה הוא אמת

זהבה לנדמן:  האמת שרעננה היא דוגמה, יש המון אתגרים, ראינו את האתגר הכי גדול ששמעתי מכל השיחות שהיו לנו פה הבוקר, זה על הנושא של הצוותים, שאין מספיק צוותים, וזה כבר ברמה הלאומית

זהבה לנדמן:  ואם גם אצלנו יש את זה, גם פה, עם כל הפתרונות, אז אני חושבת שברמה הלאומית זה הדבר הכי קריטי שצריך להתרכז בו ושנלמד מרעננה על פלורליזם ושיתוף פעולה בין חילוניים לדתיים, כל הסוגים של אנשים, זה משהו נורא מיוחד ואני מאחלת שכל המדינה שלנו תהיה ככה

חיים ברוידא: לפני שניתן ליושב ראש אני רוצה לומר שאנחנו ראינו פה עכשיו דרמות אנושיות, רבותיי

חיים ברוידא:  תבינו, הילדים האלה נעקרו מהסבתות ומהשכונות ומהחברים ובאו והגיעו לכאן למדינת ישראל עם ההחלטה שהיא ציונות על כל המשתמע ממנה, כי מי שרע לו במקום מסוים שהוא גר בו הוא מחפש

חיים ברוידא:  אז אני אומר שזאת הציונות החדשה ואנחנו צריכים לדבוק בה

חיים ברוידא:       ברעננה יש את בית בנג'י, שזה לחיילים בודדים, זו פעם ראשונה בתולדות רעננה שאנחנו נתנו לאותה עמותה להקים עוד מבנה של בנג'י

חיים ברוידא:  בנג'י זה רב סרן בנג'י הילמן שנהרג במלחמת לבנון השנייה, בכל אופן יש שם בראשון 82 חדרים לחיילים בודדים, יש כבר טייסים שנמצאים, כולם קרביים, ועכשיו אנחנו בונים עוד בניין אחד עם 90 חדרים שזה מבחינתנו עוד עוגן

חיים ברוידא:  אני אומר דבר כזה, המדינה זקוקה להם והם זקוקים למדינה, אנחנו צריכים לקחת את זה בחשבון

חיים ברוידא:       לא דיברנו רק על הטוב, אנחנו הצגנו פה את הקשיים

חיים ברוידא:  זה נראה כאילו פה הכול הכול טוב, יש המון המון קשיים ואתגרים ולי יש סיסמה ואני תמיד אומר אותה: אל תגידו לי למה לא, תאמרו איך כן, וזה מה שאנחנו מנסים לעשות

חיים ברוידא:  ברעננה להיות ראש עיר ולנהל מערכת חינוך זה לא קל

חיים ברוידא:  זה סוציואקונומי גבוה, אנשים תובעניים מאוד ואנחנו צריכים להתמודד כל הזמן עם הדברים

חיים ברוידא:  כל אחד פה כתושב, ואני מנסה להגיע לטופ, דורש את הדרישה שלו, הוא רוצה גן ליד הבית, הוא רוצה את המורים הכי טובים ולכן אנחנו עושים את הדברים

חיים ברוידא:       ואני התעקשתי בתחילת הקדנציה הזאת, גם בנושא הפוליטי, להחזיק בתיק החינוך והספורט, אני ראיתי בו אתגר

חיים ברוידא:  ראיתי בו אתגר וגם אמרתי לשר הביטחון בשעתו כשהוא היה פה בביקור, או כשפגשתי אותו, אמרתי לו שאני רואה בשר הביטחון ושר החינוך היינו הך, שניהם באותו מעמד, הביטחון שלנו הוא בסופו של דבר החינוך

חיים ברוידא:  ברעננה אנחנו עושים גם סדרי עדיפויות, אז אנחנו שמים בסדרי עדיפויות שלנו כספים ממקומות אחרים בחינוך כי זה הדבר שמוביל אותי

חיים ברוידא:     תפיסת העולם שלי היא אפס נשירה

חיים ברוידא:  חבר'ה, יושב לכם ילד שהיה התלמיד הכי גרוע בכיתה, אבל הספורטאי הכי טוב בכיתה

חיים ברוידא:  כשאני השתחררתי מתוך הסביבה הטבעית שגדלתי בה, והייתי ילד מאוד חברתי, חלילה שאף אחד לא יחשוב שהיו פה בעיות, אבל הלכתי לצבא ובצבא גיליתי את עצמי ושם התפתחתי

חיים ברוידא:  אם היית שואל אותי בתור ילד אם אני אהיה ראש עיריית רעננה אז כולם היו צוחקים מסביב, אבל אלה דברים שאני בונה על עצמי, באותה תיאוריה, לסיים י"ב כיתות ולהמשיך וללמוד ואחר כך להגיע לכל המחוזות שאתה רוצה להגיע

חיים ברוידא:  כל הזמן אני אומר, אני שומר על הילדים

חיים ברוידא:  יש כאלה ילדים שמגיעים רק פעמיים-שלוש לבית הספר, שיהיה לו תעודת י"ב כיתות, הם יתעוררו בשלב מסוים והם יגיעו לאן שהם רק רוצים

חיים ברוידא:       אני רציתי לנצל את ההזדמנות ולהגיד לכל חברי ועדת החינוך שאני גאה שבאתם לכאן, כמובן חבר הכנסת יוסף טייב, שבאתם לרעננה לראות וללמוד ואנחנו מוכנים להיות מודל ולסייע בכל דבר כדי שלא רק רעננה תהיה במקום הזה אלא כל מדינת ישראל כי זה החוסן והביטחון של עם ישראל לכל הדורות

חיים ברוידא:  תודה רבה

סימון דוידסון: אני רוצה לומר לכם משהו, אני עולה חדש ישן ותיק, עליתי בגיל שנה וחצי מליטא, אני לא נראה כזה, אבל עליתי מליטא, יוסי גם כן עולה חדש

סימון דוידסון:  אנחנו ישבנו השבוע בכנסת עם קבוצה גדולה מאוד של תלמידים והם הסתכלו עלינו וחלק מההפתעה שלנו הייתה ששני חברי כנסת שאחד מהעולם החרדי, ש"ס, אחד יש עתיד, חילוני, ושניהם עולים חדשים מקצוות אחרים של הגלובוס, אבל בסוף יש לנו את אותה מטרה, כשאנחנו יושבים בוועדת חינוך יש לנו אותה מטרה

סימון דוידסון:       ואני אומר לכם, אני מכיר את ראש העיר הרבה זמן והייתי פה בסיורים וידעתי שאנחנו מגיעים למקום שהוא דוגמה ומופת במדינת ישראל, שממנו אפשר רק לרדת, לא לעלות

סימון דוידסון:  אבל אחרי שאני נמצא פה מספר שעות אני מבין שלושה דברים

סימון דוידסון:  האחד, הכוח שלכם האמיתי זה השותפות בין ההורים, בין הקליינטים נקרא לזה, לבין העירייה עצמה

סימון דוידסון:  הקשר והקשב והגשר שמחבר בין שני העולמות, ההקשבה לצרכים והידיעה איך לפתור את הדברים האלה, וזה רק על ידי אנשי מקצוע

סימון דוידסון:       אנחנו יודעים יותר ויותר בוועדה שבסוף זה ניהול וככל שיהיו מנהלים עם לב גדול, ובאמת עם תשוקה לבוא, והייתי מורה פעם לפני הרבה מאוד שנים ומחנך ואני יודע שזה מגיע רק מהלב, אי אפשר להכריח מורה להיות מורה טוב אם זה לא בא ממנו

סימון דוידסון:  וכשאני מסתכל עלייך, גברתי, את החלום של כל הורה

סימון דוידסון:  אני רואה את החיוך שלך וכשראית את הילדים בטלוויזיה וקראת להם ורואים אתכם ורואים אותנו ואת המנהל ואת המנהלת, זו המתנה הכי גדולה של העיר הזאת

סימון דוידסון:       אז אני באמת רואה את זה כדוגמה לכל החינוך בבתי הספר במדינת ישראל

סימון דוידסון:  יש לנו עוד דרך ארוכה לעשות את זה, לא נצליח בכל מקום, אבל יישר כוח לכל האנשים שעובדים פה ואתם ממלאים את הלב, יש מקומות שהם דוגמה מדהימה במדינת ישראל

יוסף טייב: ברשותכם אני אהיה קצר, אנחנו חייבים לעמוד בלוח הזמנים

יוסף טייב:  אני התרגשתי, ודאי ממנהלי בית הספר, הצוות, ההשקעה המדהימה שלכם, כמובן באמצעות הכלים שנותן ראש העיר לבית הספר, אבל כשאני שמעתי את אותם תלמידים, אני עליתי בגיל שלהם, והיה לי תחושה של דה-ז'ה-וו

יוסף טייב:  כשאני עליתי לארץ אני רוצה לומר לכם שאף אחד לא חלם, וגם אני לא חלמתי, שאני אהיה יושב ראש ועדת החינוך

יוסף טייב:  אז אל תזלזלו בעצמכם

יוסף טייב:       ובסוף אני חושב שדווקא בפרק הזמן הזה של השסע בחברה הישראלית והפירוד, דווקא הנושא הזה של עולים שמגיעים, כל אחד מהמקומות שלו, מהקהילות שלו בעולם, ומצליחים ללמוד תחת קורת גג אחת, הורים שבאים מעולמות שונים, אבל מצליחים ללמוד, ואני רוצה להגיד את זה לשבחך, שי, זה לא מובן מאליו לראות הורים דתיים ושאינם ושהתלמידים לומדים תחת קורת גג אחת, בבית ספר אחד

יוסף טייב:  האמת, אני עוד לא למדתי את המתכון, אנחנו צריכים לשבת פה שעות נוספות כנראה

שבח שטרן: תזמין, מתי שתרצה

יוסף טייב: אבל כנראה, כמו שסימון אומר, כשיש את הלב ויש את הרצון להתעסק בקליטת עלייה ולדאוג לזה שבסוף יהיו אזרחים טובים במדינה, ולא משנה מאיזה מגזר הם מגיעים, כי בסוף יש לנו מדינה אחת

יוסף טייב:  כאחד שעלה מהתפוצות אני יכול להגיד לכם שכשאני שומע, גם בכנסת, ויש את הנאומים ויש את החיכוכים ויש את הבדלי הדעות, אני אמרתי בוועדת חינוך, ביום הראשון, כל מה שיעבור פה יעבור פה אחד, כי בסוף אנחנו מתעסקים בחינוך של הילדים שלנו

יוסף טייב:  וגם אם יש דברים שיש חילוקי דעות ויש אידיאולוגיה שונה, אנחנו נדע לעשות את זה בשיח מכבד, בשיח טוב

יוסף טייב:  אחד החברים הכי טובים שלי בכנסת זה סימון ואנחנו מגיעים משתי מפלגות שונות

סימון דוידסון: מאוד שונות

יוסף טייב: מאוד שונות, אבל בסוף בסוף לשנינו יש מטרה אחת, שתהיה פה מדינה טובה ליהודים, שתקלוט את היהודים מכלל העולם, שכולנו נחיה פה ביחד

יוסף טייב:  אני חושב שהמסר הזה הוא חשוב מאוד

יוסף טייב:  אני חושב שהילדים האלה, העולים והורי העולים, שעשו את הצעד הזה – אני אמרתי בנאום הבכורה שלי, ואני אסיים בזה, שילד שעולה לארץ עם הוריו הוא קורבן להחלטת הוריו, הוריו החליטו מסיבות הכי טובות שיהיו, אבל בסוף הוא קורבן

יוסף טייב:  אתם כצוות מצליחים להכיל את זה ולהבין את התחושות שלו ולתת לו את הכלים כדי שבאמת הוא יוכל להיקלט, גם בנושא השפה, גם בנושא החברתי, גם בנושא הלימודי, אבל לא פחות אחרי זה בנושא של להיקלט בחברה הישראלית, וזה לא משנה אם זה בצבא ואם זה בעולם העסקים אחר כך

יוסף טייב:       כמו שאמרתי בבוקר אצל ראש העיר, היה חשוב לי להביא את חברי הוועדה לרעננה

יוסף טייב:  קיבלתי פניות מהמון ראשי ערים, אבל אני חושב שרעננה – ועוד פעם, שלא תחשוב שאני מנסה לשים אותך בצד שאני אומר שלך לא צריך לעזור, צריך לעזור גם לרעננה, אבל אני חושב שבשביל חברי הוועדה לראות דוגמה של עיר שמצליחה גם בקליטת עלייה, גם בנושא של לחבר בין אוכלוסיות ולחיות יחד זה בשבילנו באמת דוגמה

יוסף טייב:  כשנלך לערי הפריפריה ונלך לערים ששם החיכוכים מאוד גדולים, גם בין מגזרים, גם בין ציבורים, לפחות תהיה לנו דוגמה להציע ולהוביל גם בתוך הוועדה את השיח הזה ואת ההצלחה הזאת

יוסף טייב:  תודה רבה

שבח שטרן: אני מבקש משפט אחד שרציתי להקריא, אני לא נוהג להקריא מהדף, אבל בכל זאת גם לצייד אותך בברכה לדרך

שבח שטרן:  צ'רלס דיקנס כתב ספר שקוראים לו 'תקוות גדולות', מקודם דיברתי בסוף הדברים שלי על התקוות הגדולות, אז להקריא מהדף, תזכרו בשביל מה ובעיקר בשביל מי אנחנו נמצאים כאן

שבח שטרן:  אנחנו מזכירים את זה לעצמנו כל הזמן

שבח שטרן:  נמצא איתי פה כל הצוות שלי, צוות ההנהלה, באמת כל בוקר מחדש מזכירים לי בשביל מה אנחנו כאן

שבח שטרן:      אנחנו כאן כדי לבנות לנוער שלנו תקוות גדולות

שבח שטרן:  תקוות גדולות הוא גם שמו של אחד מרבי המכר הגדולים של צ'רלס דיקנס, הוא מספר את סיפור חייו של פיפ, כמו גם של התלמידים שלנו

שבח שטרן:  החיפוש של פיפ, נער יתום ועני שבעקבות מפגשים גורליים הופך להיות ג'נטלמן משכיל ובעל מעמד

שבח שטרן:  החיפוש שלו, כמו גם של התלמידים שלנו, אחר מקומם בחברה הוא מסע סוער ומרגש אשר עולות בו לכל אורכו שאלות של מוסר, אהבה, נאמנות, יצרים, כבוד ותקוות גדולות

שבח שטרן:  מהמקום הזה תודה לכם ובהצלחה

רויטל טפירו: תודה רבה לצוות אוסטרובסקי ואריאל על הכנסת האורחים