ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 5, 2023-01-24 00:00

יוסף טייב: צוהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את פתיחת התערוכה "אלבום משפחתי" של הצייר איליה גפטר, לציון יום השואה הבינלאומי

יוסף טייב:  כידוע לכם לנו פה בוועדת החינוך יש מנהגים מקדמת דנא, גם המוזיקה בתחילת הישיבה, מי שמנהל את זה והוגה את הרעיון זו יהודית מנהלת הוועדה

יוסף טייב:  גם נושא התערוכה ואני רוצה לומר לכם שגם ח"כים שלא חברים בוועדה שמו לב ישר בכניסתם, מתי זה היה? אתמול? שלשום? לשינוי, על התמונות

יוסף טייב:  יש פה באמת אווירה, כי מעבר לחינוך הפורמלי, תקנות וחוקים שאנחנו מעבירים פה, חילוקי דעות וחילוקי אידיאולוגיה, אנחנו מעברים מסרים לפעמים גם דרך אומנות, תמונות, מוזיקה

יוסף טייב:       אני חושב שזה מבורך ואין זמן מתאים יותר מאשר לפתוח את התערוכה בהשתתפות הצייר שנמצא פה וניתן לו את זכות הדיבור, כדי להביע באמת גם את התחושות אבל גם את המקצועיות כשאתה מסתכל על תמונות ורואה את המסרים

יוסף טייב:  אנחנו נשמח באמת שתבוא ותסביר לנו מאיפה הגיעו הכישרונות וגם הרצון לבוא ולהביע באמת את הסיפור דרך תמונות וציורים

יוסף טייב:  אני בזאת קורה לכל תלמיד פה בישראל ותלמידים מהתפוצות שיש להם את הכישרון הזה, לבוא ולהוציא את זה לאור, להתמקצע, להעביר את הרגשות והמסרים דרך תמונות, ציורים ומוזיקה

יוסף טייב:  אני חושב שאין דבר חשוב מכך

יוסף טייב:  אז בבקשה, איליה המיקרופון לרשותך

איליה גפטר: תודה רבה, תודה רבה

איליה גפטר:  ממש תענוג להיות פה, תודה רבה על האירוח, על האירוח של הפתיחה, על האירוח של הצילומים שאני עשיתי

איליה גפטר:  לגבי הכישרון, אני חושב שהכישרונות של כולנו מגיעים מאותו מקום, לכולנו יש כישרונות שונים

איליה גפטר:  נאומים זה לא בהכרח אחד הכישרונות שלי, אז ברשותכם אני אשתמש בטקסט שכתבתי לקראת הפתיחה ואולי גם קצת אימפרוביזציה

איליה גפטר:       זו תערוכה ראשונה שלי בירושלים, ירושלים זו עיר מאוד משמעותית בחיי

איליה גפטר:  יש לי מערכת יחסים ארוכה ומורכבת עם המקום הזה

איליה גפטר:  בפעם הראשונה הגעתי לירושלים ב-1990 עם הוריי ועם העלייה הגדולה מברית המועצות

איליה גפטר:  כשהגענו לעיר הזו, הדירה היחידה שהוריי יכלו להרשות לעצמם הייתה דירת מרתף בשכונת עין כרם ותיכף מגיעים עוד כמה אנשים, הם כבר פה, שמכירים אותי מאותן השנים בעין כרם, תענוג לראותכם

איליה גפטר:  הדירה לא ממש הייתה דירה, זה היה חדר שפעם היה בור מים בבית ערבי ישן

איליה גפטר:  אז למעשה תקופה מסוימת התגוררנו בבור מים וכשנמצאים במקום הזה זמן מה, לאט לאט מבינים שהדרך היחידה משם היא למעלה, למרות כוח הגרביטציה של הנסיבות

איליה גפטר:       השאלה היא מה הכוח שמושך למעלה, ובשבילי אותו כוח זה היה כוח של אומנות

איליה גפטר:  כל חיי ציירתי ושאפתי ללמוד ציור, שאפתי ללמוד אומנות ולהתמקצע כמה שאפשר והגעתי לארצות הברית ששם למדתי ציור ותולדות האומנות

איליה גפטר:  אחרי זמן מה החיים החזירו אותי לירושלים ובשנות ה-2000 התחלתי ללמד ציור

איליה גפטר:  כמורה ומרצה שאלתי את עצמי מהי המשמעות של ציור, מה המשמעות של אומנות, מה המשמעות של תולדות האומנות

איליה גפטר:  אני גיליתי לאט לאט שהמשמעות של יצירות האומנות זה משהו שמתרחש במפגש של הצופה עם היצירה

איליה גפטר:  המשמעות של היצירה זה לא בהכרח הכוונה של היוצר, זה המפגש של היצירה עם הצופה

איליה גפטר:  מה מתרחש באותו מפגש? זה מאוד מאוד מסתורי ומאוד מאוד אישי, המשמעויות הרבות של יצירת אומנות אחת אלה התחושות האישיות של כל אחד ואחד שמסתכל על אותה יצירה

איליה גפטר:       למעשה, כשאנחנו מסתכלים על אומנות אנחנו נפגשים עם התחושות שלנו ואנחנו נפגשים עם עצמנו

איליה גפטר:  לפעמים המפגש הזה לא בהכרח הכי נעים, אנחנו יכולים לפגוש גם דברים איומים כשאנחנו נפגשים עם עצמנו ואנחנו נפגשים עם המציאות שהיצירה יכולה לשקף

איליה גפטר:  מפגש עם האיום בציור או באומנות בכלל, זה לא בהכרח דבר רע, זה יכול להיות דבר מצוין

איליה גפטר:  כשאנחנו נפגשים עם אימה במציאות, זאת טראומה

איליה גפטר:  כשאנחנו נפגשים עם אימה באומנות, זה גילוי של המשמעות של הטראומה וזה גילוי המשמעות של מה שקורה במציאות שלנו, גם אם זו לא קופסת שוקולדים

איליה גפטר:  מפגש עם אומנות יכול להוביל אותנו בהדרגה להבנה של המשמעות של חוסר השלמות בחיים האישיים שלנו ובחיים הקולקטיביים שלנו

איליה גפטר:  כמו שאמרתי, החיים שלנו לא תמיד מי יודע מה, וההיסטוריה שלנו בטוח לא מי יודע מה

איליה גפטר:       אני ממש ממש גאה ושמח להציג את העבודות שלי, אני ממש ממש שמח שאתם פה בשביל האירוע ואולי קודם כל בשביל להסתכל על היצירות

איליה גפטר:  היצירות, אלה סך הכול ניסיונות לפענח את המציאות, לפענח את הצדדים הלא סימפטיים של המציאות שלנו ולהשלים איתם, ויותר מזה להבין מהו המקום האישי שלי ושל כל אחד מאיתנו ביחס שלנו למציאות

איליה גפטר:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה, אני בהחלט רוצה לומר לך שאני חושב שכל אחד שמביט ביצירות שלך, כמובן אני מאמין שלכל אחד יש תחושות אחרות והזדהות אחרת מול הציורים

יוסף טייב:  באמת אני חושב שלא היה ראוי יותר מיום השואה הבינלאומי בשביל להביא את הדבר הזה גם לכנסת לוועדת החינוך

יוסף טייב:  אנחנו קודם כל מברכים שתמשיך ליצור באמת יצירות טובות, להעביר את המסרים

יוסף טייב:  אני חושב שדווקא מתוך ההיסטוריה שלנו שלפעמים עברנו דברים קשים, דווקא דרך היצירות אנחנו יכולים לתת תקווה וחזון לדור העתיד שלנו

יוסף טייב:  בסוף, אנחנו עם חזק שעבר המון בהיסטוריה, אבל אנחנו פה, עדיין פה במדינת היהודים, מדינה חזקה גם ברמה הכלכלית, גם ברמה הביטחונית, גם ברמה הביטחונית

יוסף טייב:       אני חושב שהתוצר שמדינת ישראל מצליחה להוציא גם בתחום האומנות, אולי אנחנו לא משקיעים מספיק שם, באמת זה יכול להיות אולי המקום לתת פוש סביב הסיפור הזה ואולי זאת תהיה באמת דחיפה קדימה לקרוא לכלל חברי הכנסת, גם לממשלה, לחשוב לקראת תקציב 2023, לעשות שם איזשהו שדרוג ולדחוף קדימה את הילדים שלנו שיש להם את הכישרונות האלה, שרוצים ליצור, רוצים ללמוד גם ברמה אקדמית, להוביל את הנושא הזה קדימה

יוסף טייב:  שוב תודה על השתתפותך וסליחה על הצרידות, אנחנו אחרי לילה לבן

יוסף טייב:  אז, יהודית ברשותך

יהודית גידלי: ברשותך אדוני יושב הראש

יהודית גידלי:  דבר ראשון, אני מבקשת לציין שיש הרבה תערוכות בוועדה החינוך מזה הרבה מאוד שנים, ועדת החינוך התרבות והספורט

יהודית גידלי:  היצירות והתערוכות כאן, אפשר לומר כמו שאמרת, זו מסורת רבת שנים

יהודית גידלי:  אני רוצה להודות לך אדוני יושב הראש שאתה ממשיך במסורת הזו, שום דבר לא מובן מאליו, תודה רבה

יהודית גידלי:       אני משתדלת שהתערוכות יהיו כאן מתאימות בראש ובראשונה למסגרת של הכנסת, ואז גם להתאים את זה או לגבי התאריך כמו היום, יש גם תאריכים כמו יום האישה ודברים כאלה, או לתקופת השנה

יהודית גידלי:  שנה שעברה בדיוק בזמן הזה הייתה תערוכה מיוחדת לט"ו בשבט

יהודית גידלי:  אז אנחנו לא יכולים לכל אירוע ולכל יום, כי לעשות תערוכה זה לוקח זמן, מאמץ, עם הצייר, בוודאי לא נעשה את זה ביום אחד

יהודית גידלי:  ותודה איליה שהסכמת לבוא ולהתארח במעוננו, נמשיך ונקווה שיהיו תערוכות נוספות

יהודית גידלי:  אני מבקשת לציין שהיו פה תערוכות מכל קשת האזרחית במדינת ישראל, נשים, גברים, יהודים, ערבים, חרדים, מתנחלים, דרוזים, ציורים, צילומים, אנשים פגועי נפש, תלמידים

יהודית גידלי:  אני מקווה שכיסיתי את הכל, וכך גם נמשיך

יהודית גידלי:  תודה רבה

יוסף טייב: מדינת ישראל בכללותה

יהודית גידלי: זהו, זאת הנקודה המדויקת, תודה

יוסף טייב: ברשותכם, יש מישהו שרוצה למסור איזשהו מסר לצייר

יוסף טייב:  רק לפרוטוקול להגיד שם

חנוך גנן: חנוך גנן ממשרד התרבות

חנוך גנן:  רק לדעת, היכן התערוכה הזאת מוצגת באופן קבוע והאם היא מסתובבת בכלל בארץ?     

איליה גפטר: תודה על השאלה

איליה גפטר:  הציורים מגיעים ישירות מהסטודיו שלי

איליה גפטר:  הציורים האלה וציורים אחרים יהיו מוצגים בתערוכת יחיד בתל אביב, בבית האומנים בדצמבר 2023

איליה גפטר:  אז בהזדמנות הזו אני ממש מזמין בחום את כל הנוכחים, את החברים שלכם וקרובי המשפחה

איליה גפטר:  תהיה אפשרות נוספות לראות את היצירות ועוד יצירות רבות אחרות מאותה סדרה

חנוך גנן: תודה רבה

יוסף טייב: עוד מישהו? כן בבקשה

עודד ברי: עודד ברי

עודד ברי:  רק לברך את איליה, מזל טוב, נולד לו אתמול בן ראשון

יוסף טייב: מזל טוב

יהודית גידלי: ואו, מזל טוב

עודד ברי: אז יש שתי לידות, של אתמול ושל היום

איליה גפטר: תודה, תודה

יוסף טייב: לזה לא ציפינו

יוסף טייב:  כן, האם יש עוד מישהו שרוצה לומר משהו? התרשם ממשהו? רוצה לשתף אותנו?      

שרון סופר: שרון סופר, האוצרת של הכנסת, אחראית על אוסף האומנות של הכנסת בוועדה

שרון סופר:  זו אומנם הממלכה של יהודית אבל זו תמיד עבודה בשיתוף פעולה ברוכה ונעימה וזאת באמת הזדמנות לברך

שרון סופר:  אני חושבת שלאומנות באופן כללי ובטח לאומנות בכנסת, כפי שאמרת אדוני יושב הראש, יש מקום ותפקיד גם להרחיב את השיח למקומות שמאפשרים עוד צורת ביטוי ועוד יכולת לבחון את הדברים

שרון סופר:  זה בית שחלק מכוחו זה לדעת לנהל את המחלוקת ודרך יצירות אומנות, גם כאלה שעוסקות בכאב ובטראומה, יש להן בהחלט מקום כאן

שרון סופר:  שוב, מהמקום של הדרך של האומנות באופן כללי, להיות עוד מבט אנושי ייחודי לעשייה שנעשית כאן, רלוונטיות לחברה באופן כללי ואני שמחה על ההזדמנות

שרון סופר:  ברכות איליה על עצם התערוכה ועצם הפיכתך לאבא

איליה גפטר: תודה רבה

יוסף טייב: כן בבקשה

בניה בן נון: שמי בניה בן נון ואני מכיר את איליה בערך יום אחד אחרי שהוא הגיע ארצה בעלייה הענקית מרוסיה

בניה בן נון:  הוא היה שכן שלנו יחד עם ההורים שלו

בניה בן נון:  הוא באמת גר במקום מאוד צפוף וקטן

בניה בן נון:  אני ארצה לספר סיפור דווקא על הקליטה שלהם

בניה בן נון:  שני ההורים שלו היו מהנדסים

בניה בן נון:  אימא שלו הייתה בענייני מחשב ואבא שלו היה מהנדס יציקות מתכת שעבד במפעל ברוסיה שם יוצקים את הברגים הענקיים של הצוללות

בניה בן נון:  כאן לא בונים צוללות

בניה בן נון:  עזרתי לו למצוא עבודה

בניה בן נון:  יום אחד אני רואה מודעה, המפעל של המרכבה מחפש מומחה ליציקות

בניה בן נון:  הוא נסע לשם ובסוף היום חזר ואמר שהיה שם תור של 40 מהנדסי יציקות מרוסיה והוא היה אחד מהם

בניה בן נון:  לא קיבלו אותו

בניה בן נון:  עם הזמן שני ההורים מצאו עבודה טובה אבל בכל זאת אחרי כמה שנים התגלגלו עם איליה ואח שלו לקנדה ושם הוא גדל והתפתח ואחר כך קיבל מלגה בארצות הברית ללימודי אמנות

בניה בן נון:  יום אחד האיש מחליט שהוא חוזר ארצה ומאז אני עוקב אחריו

בניה בן נון:      הציורים שלו מתפתחים ומה שאני יכול להגיד גם על ציורים אחרים שראיתי וגם על זה, לא הייתי קורא לזה ציור מסחרי

בניה בן נון:  זה בא מתוך הנשמה שלו

בניה בן נון:  אני עוד לא יודע בדיוק, אולי איליה יסביר לנו איך אתה פתאום חוזר לשואה שאולי סבא וסבתא שלך היו מעורבים בה

בניה בן נון:  אולי אתה יכול להסביר לנו

איליה גפטר: כל הסדרה הזו התחילה לפני כמה שנים, מהציור הזה

איליה גפטר:  זה ציור שמבוסס על צילום שחור-לבן בגודל כזה בערך וזה צילום של סבא רבא שלי ברכסטאג

איליה גפטר:  סבא רבא שלי הגיע לרכסטאג במאי 1945 עם הצבא האדום

איליה גפטר:  הוא היה היסטוריון בצבא הסובייטי

איליה גפטר:  כמה ימים לאחר הניצחון הוא הצטלם עם עוד מספר חיילים בבניין של רכסטאג

איליה גפטר:  זה צילום שאני מכיר מהילדות

איליה גפטר:  כמו כל דבר מוזר ואיום, הוא מושך את המבט

איליה גפטר:  זה גם מפחיד וגם מושך

איליה גפטר:  באיזשהו רגע של התפתחות שלי כצייר, אני שאלתי את עצמי מה יקרה אם אני אצייר את זה

איליה גפטר:  התחלתי לחקור את ההיסטוריה הנפשית במשפחה, מסבא רבא שלי, ולאחר מכן אני הבנתי שיש שם עוד אנשים ומה ההיסטוריה הנפשית שלהם ומה היה רוח התקופה

איליה גפטר:  אז עשיתי עוד ציורים שחלקם מבוססים על צילומים מארכיונים, צילומים מקוריים שיצא לי לרכוש, צילומים מארכיונים של אותה תקופה, מ-1943, 1942

איליה גפטר:  זה למשל מצעד בקייב, במרכז קייב, אלה שבויים נאצים אחרי השחרור של קייב, כמה שנים לאחר הכיבוש הנאצי

איליה גפטר:  כך הסדרה התפתחה

איליה גפטר:      כאשר ציירתי חלק מהציורים האלה לפני מספר שנים הגיעו מבקרים לסטודיו והשאלה נפוצה הייתה למה אתה מצייר את זה אבל לא הייתה לי תשובה ברורה

איליה גפטר:  בזמן שמתרחשת מלחמה באירופה, באוקראינה, שואלים אותי את השאלה הזאת הרבה פחות

איליה גפטר:  לא שואלים את השאלה הזאת אלא פשוט מקבלים את הציורים

איליה גפטר:  פתאום מגלים שאימא זאת לא רק אהבה אלא זה יכול להתרחש בכל רגע

איליה גפטר:  זו התשובה

יוסף טייב: אני רוצה להדגיש, אמנם אנחנו ועדת החינוך, שכעולה בעצמי אני שוב חוזר ואומר את מה שאמרתי בוועדות קודמות

יוסף טייב:  אני חושב שמדינת ישראל צריכה להשכיל שיש אנשים מוכשרים מאוד שמגיעים עם גלי העלייה השונים ולא משנה מאיזו מדינה

יוסף טייב:  משרד הקליטה ומשרד החינוך צריכים להבין זאת ולהקל על קליטתם

יוסף טייב:  שמענו את הסיפור שעולה מגיע ומתגורר היכן שהוא מתגורר

יוסף טייב:  אמנם אולי בשנות ה-90 לא היינו מספיק מפותחים אבל לצערי אנחנו שומעים סיפורים כאלה גם בשנת 2022 ו-2023

יוסף טייב:       כן אני גם קורא לממשלה להבין שיש לנו כוח עצום של יהודי התפוצות שנמצאים שם, חלקם עושים את הצעד ועולים לישראל ולגבי חלקם לפעמים הסיפור הוא לא כזה זוהר והם מחליטים כל אחד מסיבותיו לחזור, חלקם לארץ המוצא וחלקם למדינות אחרות

יוסף טייב:  זה קורה בכלל גלי העלייה

יוסף טייב:  אני שומע ביקורת על עולים שחוזרים

יוסף טייב:  זה קורה אצל הצרפתים, אצל האמריקאים, אצל האוקראינים ואצל עולי רוסיה

יוסף טייב:  זה קורה בעיקר במדינות היכן שיש לאן לחזור ויש גם את האפשרות ואת הכישרונות להתפתח במקומות אחרים

יוסף טייב:  לפעמים אנחנו מפספסים את הכוחות האלה, לפעמים מפספסים אותם לתקופת מה כמו במקרה שלך כאשר בסוף אתה חוזר הביתה, אבל לפעמים אנחנו מפספסים אותם והם פשוט לא חוזרים

יוסף טייב:       אני חושב שיש כאן גם אמירה, גם סביב היצירה אבל אם אנחנו מדברים על יצירה אני חושב שגם היוצר בעצמו והסיפור האישי של היוצר מביא איתו איזשהו סיפור ותובנות

יוסף טייב:  ואני חושב שהצלחנו סביב הסיפור שלך גם להביא לוועדה תובנות ברורות לפחות לגבי קליטתם של העולים בישראל

יוסף טייב:  בסוף אנחנו מדינת הגירה אבל אנחנו כמעט ולא משתמשים במושג הזה הגירה

יוסף טייב:  כשאנחנו מדברים על ישראל, אנחנו אומרים עלייה

יוסף טייב:  אם כן, עלייה תרתי משמע

יוסף טייב:  אנחנו מתכוונים שמדינת ישראל תשכיל ותהיה עלייה גם ברוח ואנחנו נשקיע גם במשאבים אבל גם בכוחות משולבים

יוסף טייב:  אנחנו גם נחנך את ילדינו להבין ולחיות לא רק לצד האחר אבל עם האחר ועם השונה ועם מי שמגיע ממדינות העולם עם התרבויות שלו

יוסף טייב:  בסוף אנחנו לא מבקשים מעולה להפוך להיות צבר

יוסף טייב:  אנחנו מבקשים להיקלט במדינת ישראל, כמובן לקבל את חוקיה אבל להביא למדינת ישראל

יוסף טייב:  בסוף אנחנו מדינה שמקבצים נדחינו מארבע תפוצות

יוסף טייב:  אנחנו מקבלים אותם מכל ארצות העולם ומדינת ישראל בסוף היא בונה את התרבות שלה, של עצמה, עם השילוב הזה של יהודים שמגיעים מכלל העולם וטוב שכך

יוסף טייב:      שוב יהודית, אני מברך על היוזמה

יוסף טייב:  תודה לצוות הכנסת, כמובן תודה לצייר איליה

יוסף טייב:  מבחינתי התרשמות מאוד גדולה

יוסף טייב:  תמשיכו להביא לוועדה ולכנסת  תערוכות טובות ויפות

יוסף טייב:  מקווים שביום השואה הבין-לאומי הזה אנחנו נזכה להיות אור לעמים ואור לגויים, להביא את הבשורה גם של שלום, גם של הכלה, ובסוף גם לשמר את זהותנו היהודית כעם יהודי כאשר אני חושב שבסוף זהותנו היהודית שמרה עלינו לאורך כל התקופות אם זאת השואה ואם אלה כל תקופות ההיסטורי שהעם היהודי עבר

יוסף טייב:       שוב, תודה רבה

עודד ברי: דיברת על עלייה לישראל

עודד ברי:  איליה התחנך בארצות הברית והוא הגיע לביקור בישראל

עודד ברי:  בביקור בישראל פנה אליו סופר סת"ם ואמר לו שהוא כותב את ההגדה והוא רוצה שאיליה יצייר את כל ההגדה

עודד ברי:  כמה ציורים אלה היו?     

איליה גפטר: 70

עודד ברי: 70 ציורים לא מציירים ביום אחד

עודד ברי:  יש הגדה עם מהדורה מוגבלת של סופר סת"ם עם הציורים של איליה

עודד ברי:  70 ציורים

עודד ברי:  זה לקח כל כך הרבה זמן ולכן הוא נשאר בישראל

עודד ברי:  גם יד אלוהים נגעה לנו כאן

יוסף טייב: עוד מישהו רוצה לומר משהו?     

קריאה: הוא מביא לנו אור

יוסף טייב: האור יוצא מכאן אבל מתפשט בסוף

יוסף טייב:  מבחוץ פנימה

אבידע איילון:  כמה מילים על איליה כילד

אבידע איילון:  היינו שכנים שלהם בעין כרם

אבידע איילון:  כשאיליה הגיע כילד קטן, שלחו אותו לבית ספר שם לימדו פרשת השבוע והוא לא הבין אף מילה

אבידע איילון:  לא לימדו אותו לדבר

אבידע איילון:  בעלי שעבד בחינוך מיוחד הזמין את איליה פעמיים בשבוע אחר הצוהריים אלינו לשיעורים בעברית מדוברת

אבידע איילון:  איליה לא ידע עברית, יהושע לא ידע רוסית והכול התנהל בציורים של ילד, ילדה, משפחה, בית, עץ וכולי

אבידע איילון:  אני זוכרת ציור אחד במיוחד

אבידע איילון:  יהושע היה טוב ללמד אבל לא בציור

אבידע איילון:  הוא צייר ציור אחד עם שפתיים ענקיות, ילד עומד מול אימא וזה היה ציור עם נשיקה

אבידע איילון:   יהושע היה כל פעם קונה משהו, איזה ממתק שיהיה להפסקת התה

אבידע איילון:  פעם הוא הביא עוגיות שמרים ועוגיות גבינה ואיליה פתח ושאל איפה הגבינה

איליה גפטר: זה שאני יודע לצייר, זו דרך מאוד ארוכה והתגלגלות מאוד ארוכה

איליה גפטר:  הרבה מאוד לימודים

איליה גפטר:  תוצאה של הרבה מאוד גורמים אבל זה שאני יודע להגיד כמה מילים בעברית, הכול בזכות של בעלה זיכרונו לברכה של אבידע

איליה גפטר:  אני שולח לאבידע וליהושע ז"ל נשיקה

יוסף טייב: בדיוק בשבוע שעבר היה לנו כאן דיון על מורי אולפן ועל חוסר באולפנים

יוסף טייב:  אולי משרד הקליטה יוכל לקבל ממך יצירה חדשה, איך להעביר לימוד השפה העברית לתלמידים ולעולים החדשים בישראל

יוסף טייב:      שמחתי על השתתפותכם

יוסף טייב:  תודה רבה על כך שכיבדת אותנו ביצירות

יוסף טייב:  אם יש סדרות אחרות, אולי בזמן אחר אפשר לראות אותן

יוסף טייב:      תודה רבה

יוסף טייב:  אני נועל את הישיבה

יוסף טייב:  עוד כמה דקות נעבור לישיבה הבאה