ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 25, פרוטוקול מספר 4, 2023-01-23 00:00

יוסף טייב: צהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא: אלימת כלפי מורים ותלמידים במערכת החינוך

יוסף טייב:  א' בשבט, תשפ"ג

יוסף טייב:  23 לינואר 2023

יוסף טייב:  אתחיל מהפן המשפטי

יוסף טייב:  כיוון שאנחנו עוסקים בנושאים שגם קטינים והחשיפה שלהם, אז בהוראת היועצת המשפטית, ובגלל הרגישות של הנושאים האלה, ונושאים רגישים שצפויים לעלות בישיבה, אני קובע כי בהתאם לסעיף 120 לתקנון הכנסת, או שתהיה בקשה ראויה לצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברות ושל קטינות, דוברים או קטינים, ככל שזה יידרש לבקשת משתתף אחר בישיבה, עם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור, עלולה לגרום נזק למי שביקש זאת, או לזולתו שברור שחלק מהדיון עלול להימחק מהפרוטוקולים

תמי סלע: יש הנחיה במקרים ספציפיים של ילדים, תלמידים, גם הורים של ילדים שעברו פגיעה או כפגיעים או כנפגעים, בבקשה לא לציין פרטים מזהים, פרטים אישיים, יש איסור פרסום על הדברים האלה

תמי סלע:  ובכלל, גם דברים שנמצאים באיזשהו הליך משפטי או בחקירה, לא להיכנס לפרטים, אלא ברמה הכללית, העקרונית, כי שוב, מבחינת כיבוד בין רשויות, ולא לשבש חקירה או הליך משפטי שמתנהל

תמי סלע:  תודה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  אני חושב שהנושא הוא חשוב, קריטי, הוא עלה גם בכנסת הקודמת

יוסף טייב:  גברתי השרה היוצאת, קידמה את התוכנית "באים בטוב", ואני מברך על כך

יוסף טייב:  אני רוצה להתמקד בוועדה, ויש פה  נושאים רבים: אלימות ברשתות, אלימות כלפי מורים, כלפי תלמידים

יוסף טייב:  הורים של תלמידים כלפי צוות בית, ולכן אני חושב שמין הראוי היה לבוא ולפרוס, ולאחר מכן, לפחות לכנס את הישיבה, כל נושא, ולפחות בנושאים הגדולים, כל תחום בנפרד, כדי להוביל בסוף להחלטות הוועדה וליישומן מול המשרדים

יוסף טייב:  אין לי ספק שנעשתה עבודה טובה במשרד

יוסף טייב:  התוכנית שהתחילה במשמרת שלך, אני שומע גם ממנהלי בתי-ספר, וגם מקרובות, אני אומר את זה – מנהלות בתי-ספר גם בממ"ד וגם בבתי-ספר אחרים, אני מתרשם שבאמת אנחנו מתחילים לראות ניצנים של משהו, השאלה אם זה מספיק

יוסף טייב:  השאלה אם לקחנו בחשבון את כלל ההיבטים

יוסף טייב:  השאלה אם חלק מהדברים נלקחו ונרשמו בחוזר מנכ"ל אכן מיושמים על-ידי המשרד

יוסף טייב:       מה שאני רוצה, לפחות לקבל מהוועדה הזאת בסוף היום, זה איך הדברים מתגלגלים מהפירמידה למעלה לכיוון למטה, איך הדברים מיושמים

יוסף טייב:  איפה הדברים שטעונים שיפור, ואיפה אפשר לשפר - תמיד אפשר לשפר

יוסף טייב:  ברשותכם, הייתי רוצה לקבל ממשרד החינוך, מבחינתכם, איך אתם רואים את התוכנית "באים בטוב", ותוכניות אחרות שבאות באמת בשביל למנוע את האלימות הזאת כלפי מורים, כלפי תלמידים, אלימות ברשתות

יוסף טייב:  לצערנו, בסוף אנחנו נחשפים פעם אחר פעם לפרסומים, גם ברשתות החברתיות, אבל גם בתקשורת

יוסף טייב:  תלונות שמגיעות גם ללשכתי, ואני מאמין גם לשאר לשכות של חברי הכנסת

יוסף טייב:  גם מגורמים ממשלתיים שהאלימות שהולכת, ולצערי, לא מפסיקה כלפי אותם תלמידים, או כלפי צוות חינוך

יוסף טייב:  אנחנו יודעים שחוקק בזמנו ענישה יותר כבדה של עד חמש שנים למי שבעצם בא לפגוע בצוות חינוכי - השאלה האם באמת הענישה הכבדה הזאת בסוף הואילה במשהו? האם אנחנו רואים איזושהי ירידה במקרים? האם זה תרם למשהו? האם זה לא תרם? בסוף, אנחנו מדברים על חינוך

יוסף טייב:  אבל לפעמים טועים ומנסים לאלף במקום לחנך, ואז השאלה היא האם זה באמת נכון

יוסף טייב:  אנחנו צריכים גם את זה לשקול

יוסף טייב:  ברשותכם, משרד החינוך, מנהל אגף, מאיר אלפסי נמצא? לא נמצא

יוסף טייב:  מי נמצא מטעם משרד החינוך?     

קרן רוט איטח: צהריים טובים, אני ממלאת מקום של מנהלת אגף תוכניות סיוע, מניעה בשרות הפסיכולוגי  ייעוצי

קרן רוט איטח:  ונמצאת איתי כאן ורד גיל, שהיא ממונה על הנושא של קידום אקלים ומניעת אלימות

קרן רוט איטח:  בראשית דבריי, אני רוצה לציין ולומר שישראל היא בין חמש המדינות היחידות שהעניקו תמיכה נפשית, רגשית לתלמידים ולמורים במהלך תקופת הקורונה, וזה על-פי דוח ה-OECD שהתפרסם ב-2022, זאת אומרת, שמשרד החינוך היה מאוד מודע למגמות ולנזקים של תקופת הקורונה, ועשה המון מהלכים כדי לשפר את המצב הרגשי, חברתי של הילדים

קרן רוט איטח:      כשמדברים על אלימות, אנחנו צריכים לקחת בחשבון גם שתופעת האלימות היא תופעה שמתרחשת בתוך בתי-הספר, אבל היא לא מנותקת ממגמות חברתיות, וממה שקורה בחברה הכללית

קרן רוט איטח:  לצערי, ילדים רואים - ילדים עושים, וצריך לקחת גם את הדבר הזה בהקשר המאוד רחב, ולהבין שכדי להתמודד עם התופעה הזאת, חייבת להיות ראייה מאוד רחבה עם שותפויות מאוד גדולות

קרן רוט איטח:  המשרד, בראשותה של השרה היוצאת, שמה את הנושא הזה על סדר-היום, ועל סדר עדיפות עם התוכנית של "באים בטוב", שבאמת אומרת לבתי-הספר – תדייקו את הצרכים שלכם

קרן רוט איטח:  תסתכלו מה מאפיין את האוכלוסייה שלכם, ובהתאם לכך תבנו תוכניות מותאמות אוכלוסייה, מותאמות מגדר, מותאמות התאמה תרבותית

קרן רוט איטח:  כשמדברים על תופעת האלימות, צריך להתייחס לדבר הזה

קרן רוט איטח:  חשוב לנו לציין, כי הממדים של האלימות עד תשע"ט שנבדקו העידו על מגמה של ירידה, זאת אומרת, הייתה מגמה של בלימה בהיבטים של אלימות בתוך המערכת הבית-ספרית, וזה תוצר של עבודה מערכתית והשקעת משאבים מאוד גדולים של מערכת החינוך בתופעה הזאת

קרן רוט איטח:      לצערנו הרב, במדדים האחרונים שנמדדו גם במחקר HBEC וגם בנתונים של סקר האקלים, ראינו עלייה בהתנהגויות של אלימות, ויותר מזה, ירידה בתחושת השייכות של תלמידים, וירידה בתחושות המוגנות של הילדים

קרן רוט איטח:  מבחינתנו, ירידה בתחושות השייכות - היא אחד המדדים שמנבאים התנהגויות סיכון

קרן רוט איטח:  הדברים האלה הם על שולחן העבודה שלנו

קרן רוט איטח:   אנחנו עושים הרבה מאוד פעולות

קרן רוט איטח:  ממשיכים את הפעולות של "באים בטוב"

קרן רוט איטח:  אנחנו עושים הרבה מאוד עבודה עם הורים

קרן רוט איטח:  עם הרצאות להורים

קרן רוט איטח:  עם מבנה סדור שמדי יום שני בערב הרצאות להורים בצורה מקוונת למגוון אוכלוסיות במגוון נושאים שהמטרה היא באמת לתת להורים כלים גם בזיהוי, גם באיתור, וגם במתן מענה ותמיכה על מגוון של התנהגויות סיכון, ובכלל, על מגוון של דברים גם משימות התפתחויות של הורים עם הילדים שלהם

קרן רוט איטח:  זה דבר שהתחלנו בשנה שעברה במסגרת תוכנית "באים בטוב" וממשיך גם השנה

קרן רוט איטח:  אני חייבת לציין שגם השר הנכנס, וגם המנכ"ל, שמים את הנושא הזה על סדר-היום

קרן רוט איטח:  מתקיימים דיונים במגוון מעגלים כדי לראות מה עוד נדרש לעשות כדי לייצר מענים יותר מותאמים ויותר מדויקים

יוסף טייב: לצערי, בדרך כלל, הורים שבאים ומשתתפים בתוך הסדנאות האלה, ובתוך ההרצאות האלה – אנחנו כולנו צריכים את זה

יוסף טייב:  אבל אלה שפחות צריכים

יוסף טייב:  האם יש לנו דפוס פעולה, איזשהו תמריץ בשביל לגרום שאותם הורים שבאמת צריכים לבוא ולהשתתף באותם הרצאות?      

קרן רוט איטח: אז קודם כל לומר, מה שציינתי כרגע זו פלטפורמה שהיא יותר פלטפורמה אוניברסלית, שפונה לכלל ההורים

קרן רוט איטח:  וכמו שאתה אומר, הרבה פעמים לאו דווקא הורים שצריכים את המענים האלה מגיעים

קרן רוט איטח:  אבל בנוסף לזה, יש מענים נוספים שניתנים במסגרת יישובית, או במסגרת בית-ספרית, או במסגרת מחוזית, כשהרעיון הוא באמת או גם תמיכה וליווי על-ידי השרות הפסיכולוגי שנותן מענים והדרכות הורים ספציפיים, או כל מיני מענים אחרים שבאמצעותם ניתנים מענים להורים מאותרים, ילדים עם בעיות התנהגות וכדומה

קרן רוט איטח:  אז הדברים הם בשני הכיוונים

קרן רוט איטח:  פעם אחת, ברמה האוניברסלית לתת לכלל ההורים

קרן רוט איטח:  פעם שנייה, לתת מענים להורים מאובחנים ומאותרים כמו שאתה ציינת

יוסף טייב: האם המשרד קבע לעצמו יעדים, מדדים, לשם מדידת התוכנית? מטרות מסוימות, יש איזשהו צפי, כמות משתתפים, תוצאות של אותן תוכניות? האם יש איזשהו מעקב ופיקוח? בסוף, אני מבין, מנהל בית-ספר בונה לעצמו את התוכנית לפי הצרכים, לפי האוכלוסייה שנמצאת בתוך בית ספרו

יוסף טייב:  האם יש למשרד איזשהו כלי מדידה? האם המשרד קבע לעצמו יעדים מול התוכנית? בסוף אני מבין שהתוכנית עובדת כמעט שנה, נכון? האם יש למשרד נתונים להביא לוועדה, לחברי הכנסת, לארגונים, בעצם, לאיפה אנחנו נמצאים היום, ואיפה אנחנו רוצים להגיע בעוד שנה

קרן רוט איטח: התוכנית בוודאי עובדת על בסיס נתונים, כמו שציינתי, יש סקרים שנעשים מדי שנה, מדי שנתיים, שעל סמך הנתונים האלה אנחנו מודדים את עצמנו, ומציבים לעצמנו את היעדים הבאים

קרן רוט איטח:  כמו שאמרתי, גם מדדים שמתייחסים למדדי אלימות, וגם למדדים שמתייחסים לתחושת מוגנות ושייכות של הילדים בבית-הספר

קרן רוט איטח:  נמצאת כאן ורד

יוסף טייב: אני אתן למשרד החינוך להשים את דבריו

יוסף טייב:       נמצאים פה שני חברי כנסת, שהם גם סגני יו"ר הכנסת, והם צריכים לזוז לנשיאות

יוסף טייב:  אז ברשותכם

יוסף טייב:  בבקשה

משה טור פז: צהריים טובים, אדוני היושב-ראש, קודם כל, צריך להתחיל ולומר שאלימות בחינוך היא תמיד כשל

משה טור פז:  כלומר, כשיש אירוע אלים, הוא בהגדרת - כישלון

משה טור פז:  אני החלפתי מנהל בית-ספר, או הגעתי לתפקיד ניהול בית-ספר, לבית ספר שהוא היה מאוד אלים

משה טור פז:  הייתה בו בעיית אלימות קשה, שבאה לידי ביטוי, וזה קצה – שש פעמים בשנת לימודים אחת הוזמנה ניידת משטרה לבית-הספר

משה טור פז:  אני לא מכיר עוד דוגמה כזו, אבל המחישה אובדן שליטה

משה טור פז:  וכשאתה עוסק באיך אתה מתמודד עם אלימות, אז יש לזה הרבה מאוד פרטים קטנים, אבל אני חושב שיש כמה נקודות מהותיות

משה טור פז:  הרי בסוף המשרד הוא משרד, הוא מטה, והוא צריך לתת כלים, ייעוץ, ליווי למה שקורה בשטח

משה טור פז:  המדד הוא בסוף התלמיד והמורה

משה טור פז:       רק אציין שתי נקודות בהקשר הזה

משה טור פז:  קודם כל, הדבר הזה של אקלים בית-ספרי הוא מהותי מאוד

משה טור פז:  אתה יכול את אותו בית-הספר – זכיתי שאחרי שנה מדדו אותי בבית-הספר, וראו שהאקלים השתנה לגמרי

משה טור פז:  זה לא היה דבר אחד, זה אלף פעולות קטנות – מטיפול ביד מאוד קשה באירועי אלימות בצד אחד, אבל הרבה מאוד דברים חיוביים שאתה יכול לעשות

משה טור פז:  אני אתן דוגמה שהיא תישמע מוזר – לשפץ את השירותים בבית-הספר

משה טור פז:  גם זה דבר שהשקעה נכונה יכולה להקטין, או אפילו להעלים אירועי אלימות ועוד ועוד

משה טור פז:       אני אומר דבר אחד שלמדתי דווקא כשהייתי מנהל מחוז, וזה דבר שראיתי אותו באירוע גדול יותר בירושלים

משה טור פז:  אחד הדברים שהם הם מתמודדים נכון ומשפרים אקלים של מוסד חינוכי זה אומניות למיניהם: מוסיקה, וכל שאר האומנויות

משה טור פז:  שמעתי דווקא מניר ברקת, שהיה אז ראש העיר ירושלים, ואני הייתי ראש מנהל החינוך, בכל בית-ספר שהכנסנו מוסיקה, לא היו אירועי אלימות, זה היה פשוט מדהים, בהשקעה לא גדולה

משה טור פז:  אנחנו בדרך כלל פוגשים, בטח בכנסת ובתקשורת, את האלימות באירועי הקצה שלה

משה טור פז:  אבל בעבודה נכונה, אנחנו מונעים אותה

משה טור פז:  אנחנו מונעים אותה על-ידי עבודה חינוכית נכונה מלמטה, בטיפול השורש, בעבודה של איש מחנך

משה טור פז:  אני בא עכשיו מדיון שעסק משהו בצה"ל, אבל באנלוגיה אלינו, בסוף, שם מדברים על שרשרת פיקוד, פה זה שרשרת חינוך

משה טור פז:  בסוף, אם יש מחנך טוב, כיתה שעובדים איתה נכון, לא רק שאין אלימות, יש בנייה חינוכית, ובעיקר בזה צריך להשקיע – בבנייה החינוכית הנכונה, כמובן בטיפול באירועי הקצה

משה טור פז:  תודה

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:       חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון

יוסף טייב:  בבקשה

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, גם על הבאת הנושא החשוב הזה לדיון

יפעת שאשא ביטון:  ברשותך, אני רוצה לתת איזושהי התייחסות רחבה לנושא של אלימות בתוך מערכת החינוך

יפעת שאשא ביטון:  צריך לזכור שכאשר אנחנו מדברים על אלימות במערכת החינוך, כמו שאתה אמרת, יש לה רבדים רבים ומגוונים, בין אם אנחנו מדברים על אלימות כלפי ילדים, בין אם כלפי צוות שגם את זה אנחנו רואים, בין אם זה הורים שמעורבים

יפעת שאשא ביטון:  אגב, גם כלפי צוות, וגם כלפי ילדים

יפעת שאשא ביטון:  אני יודעת שאולי לא כולם מכירים

יפעת שאשא ביטון:  אבל יש לא מעט מקרים שבהם הורים מחליטים על חרם על ילד, שזה נשמע מופרך לחלוטין

יפעת שאשא ביטון:  אבל זו מציאות שקיימת בשטח

יפעת שאשא ביטון:  אי-אפשר לנתק את בתי-הספר, את מערכת החינוך מהמאקרו, מהמדינה

יפעת שאשא ביטון:  בסוף, זה מיקרו-קוסמוס של מה שאנחנו חווים וחיים

יפעת שאשא ביטון:       צריך לומר, אנחנו יצאנו מתקופת הקורונה חבולים

יפעת שאשא ביטון:  אני ישבתי כאן בכנסת לא מעט פעמים, ואמרתי – הילדים ישלמו מחיר יקר

יפעת שאשא ביטון:  הילדים בלי גבולות

יפעת שאשא ביטון:  הילדים מול מסכים הרבה מאוד שעות

יפעת שאשא ביטון:  אנחנו שנים עשינו הכול כדי להוציא אותם מהמסך, ועכשיו, בשנתיים של הקורונה, אנחנו שמנו אותם מול המסך, חשופים לתכנים אלימים, פורנוגרפיים, כבר לא יודעים מה נורמטיבי ומה לא נורמטיבי, ואת כל זה קיבלו בתוך מערכת החינוך, וזו הסיבה שאני ישבתי כאן מיד כשהחזרנו אותם לתוך המערכת

יפעת שאשא ביטון:  אמרתי - תנו לזה את המקום ואת הבמה, גם אם זה יהיה על חשבון שיעורים, גם אם זה יהיה על חשבון מתמטיקה, או דוגמאות אחרות שנתתי, אבל זה באמת לא משנה

יפעת שאשא ביטון:  תנו לזה מקום ובמה, כי זה בסוף התשתית לכל הלמידה

יפעת שאשא ביטון:  בואו רגע נזכור, כשאנחנו מדברים על חינוך, זה לא רק מה שאנחנו מעבירים לילדים שלנו בתוך בית-הספר או בתוך הכיתה

יפעת שאשא ביטון:  בסוף חינוך זה במובן הרחב שלו

יפעת שאשא ביטון:  כשאנחנו יכולים לדבר עם הילדים כמה שנרצה בתוך בית-הספר, נקדיש את כל שעות היום לנושא של אלימות – כשהם יוצאים החוצה משער בית-הספר, ופוגשים את האלימות בכביש, בסופרים, בקופות החולים, נכנסים לרשתות החברתיות ורואים את ההורים שלהם, או החברים של ההורים שלהם, או מבוגרים אחרים מתבטאים כמו שהם מתבטאים, והאלימות צועקת בכל מקום אפילו פה בבית הזה - מה אנחנו מצפים שהילדים שלנו באמת יעשו ומה הם ילמדו? איזו דוגמה אישית הם מקבלים ומה אנחנו מלמדים אותם

יפעת שאשא ביטון:       	ולכן, אני חושבת שהדיון הזה מעבר לפרקטיקה של קודם כל לא להעלים ולא להתעלם מזה

יפעת שאשא ביטון:  לא לפחד מזה – כשיש מקרה אלימות בבית-הספר, שימו אותו על השולחן, טפלו בו

יפעת שאשא ביטון:  דברו עליו

יפעת שאשא ביטון:  תפתחו שיח בכל הגזרות, בין אם זה הצוות, ובין אם זה הילדים

יפעת שאשא ביטון:  דברו עם ההורים

יפעת שאשא ביטון:  תנו לזה את המקום ואת הביטוי - אל תפחדו, כי יש מסגרות היום שמפחדות, מנהלות מפחדות ומנהלים להעלות את הנושא הזה לסדר-היום, שלא יגידו שבית-הספר שלהם נכשל

יפעת שאשא ביטון:  פה זה לא כישלון

יפעת שאשא ביטון:  אנחנו התמודדנו עם אלימות בתוך מערכת החינוך הרבה מאוד שנים אחורה

יפעת שאשא ביטון:  אני אומרת בכאב ובצער, אנחנו נמשיך להתמודד גם בעתיד – השאלה באיזה עוצמות ובאיזה היקפים

יפעת שאשא ביטון:  ככל שאנחנו ניתן לזה יותר מקום, ופחות נתעלם, ולא נפחד להתמודד עם זה, אני בטוחה שאנחנו נצליח למזער את המינונים

יפעת שאשא ביטון:       	מילה אחרונה, כן

יפעת שאשא ביטון:  גם כל מי שיושב פה סביב השולחן, ומי שרואה אותנו בחוץ, אנחנו המבוגרים, יש לנו אחריות מאוד גדולה בבתים שלנו בשיח, בקבוצת המבוגרים

יפעת שאשא ביטון:   בואו ננסה אנחנו להיות פחות אלימים, אני בטוחה שאם הילדים יראו אותנו פחות אלימים, אז גם הם  יורידו את המינונים האלה

יוסף טייב: הייתי מוסיף, בפרט בבית הזה

יפעת שאשא ביטון: לגמרי

יפעת שאשא ביטון:  תודה רבה

יפעת שאשא ביטון:  אני מתנצלת שאני יוצאת

יפעת שאשא ביטון:  הייתי שמחה להישאר כל הדיון

יעל חמו: סליחה, השרה לשעבר, הייתי ממש רוצה להתפרץ אם אפשר, כי אני רוצה שהיא תשמע את המקרה הספציפי שלי אם אפשר

יוסף טייב: לא

יוסף טייב:  אני מנסה לשמור על הסדר

ורד גיל: תודה רבה על הדברים

ורד גיל:  אני אמשיך את דבריה של קרן ממש בכמה משפטים

ורד גיל:  בשנה האחרונה עדכנו את חוזר המנכ"ל אקלים בנושא של מוגנות, ואני אומר שהעדכונים נמצאים על שולחנו של המנכ"ל החדש שלנו, ואני מניחה שבשבועות הקרובים הוא ייצא

יוסף טייב: העדכון האחרון היה ב-2020

ורד גיל: נכון

ורד גיל:  במאי 2020, היו תיקונים אחרונים

יוסף טייב: איפה זה עומד מאז?              

ורד גיל: אז אני אומר שזה נמצא על שולחנו של המנכ"ל

ורד גיל:  יש שלושה פרקים שהם בעדכון שעוסקים בנושא של מוגנות

ורד גיל:  אנחנו מקווים שהם ייצאו ממש בקרב

יוסף טייב: הוא מתייחס לכלל הרבדים?     

יפעת שאשא ביטון: כן

יפעת שאשא ביטון:  הוא מתייחס גם לצוותים, גם לתלמידים

ורד גיל: וגם לאלימות של הורים כלפי הצוות

ורד גיל:       הוא מדבר על סמכויות

ורד גיל:  אני רק אומר לגבי השאלונים, לאור השינויים שחלו בעקבות הקורונה, משרד החינוך עם רמ"א, ישבנו והוספנו מדדים שמדברים על התחושות, ועל המצוקות של התלמידים, כדי שיהיה לנו מסד נתונים רחב יותר, כדי שנוכל לתת מענים לכלל התלמידים

ורד גיל:  אני אומר שהנתונים האלה מגיעים לבית-הספר, ובכלל למשרד, ואיתם אנחנו עושים עבודה שהיא מאוד חשובה כדי שנוכל לדייק את המענה שנרצה לתת גם ברמה מערכתית, וגם ברמה הבית-ספרית עד רמת הפרט

ורד גיל:  אני אומר שאנחנו לומדים בשנה האחרונה, אנחנו תמיד למדים, אבל בשנה האחרונה יותר ויותר, מה עובד מבחינת אקלים בעולם

ורד גיל:  יש חפיפה לבין הדברים כשאנחנו מקדמים לא מעט שנים, אנחנו מדברים על כך שחייבים להמשיך לעבוד על חוסן צוותי חינוך, בייחוד אחרי תקופת הקורונה

ורד גיל:  אנחנו יודעים כמה שזה חשוב ומשמעותי לעבוד עם הצוותים

ורד גיל:  כל החלק של מעורבות של תלמידים – יש לנו כאן תלמידים, מועצת תלמידים, אז ממש לתת לתלמידים להעביר מפגשים לקבוצת השווים שלהם

ורד גיל:  אנחנו יכולים לקדם מאוד את המערכת

ורד גיל:  כל החלק של מיומנויות חברתיות, להמשיך לעבוד עם התלמידים על מיומנויות חברתיות, זה יקדם מאוד

ורד גיל:  הגברת פיקוח, מדיניות ברורה

ורד גיל:       כאן חבר הכנסת דיבר, שמצד אחד, צריך שיהיו גבולות מאוד ברורים לצד החלק של היחסים

ורד גיל:  כשאנחנו מקדמים אקלים, אנחנו מדברים על גבולות לצד קידום יחסים

ורד גיל:  אנחנו מדברים על עבודה ועל עשייה שהיא מבוססת נתונים שהזכרתי

ורד גיל:  וכל החלק של שותפויות, כולל שותפויות הורים

ורד גיל:  תודה

יפעת שאשא ביטון: בתוך החוזר יש גם כלים, שאפרופו, כשמדברים על מנהלים וכו', אז איזה כלים נוספים יהיו לרשות בתי-הספר, שזה, אגב, דורש עוד חשיבה ועיבוד שהם מעבר לכלים שקיימים היום, כי אנחנו יודעים שאנחנו קצת מוגבלים מבחינת הכלים האלה

יפעת שאשא ביטון:  אני רק אומר כי אני יוצאת מהדיון, אז לא אוכל לראות אם זה עולה, אבל לא פעם נדמה שאם יש ילד בעייתי או איזושהי בעיה, פשוט לוקחים ומזיזים אותו למקום אחר

יפעת שאשא ביטון:  מה שאני רוצה שנזכור בדיון הזה, שמערכת החינוך נמצאת בשביל כל הילדים במדינת ישראל

יפעת שאשא ביטון:  אנחנו חייבים לעשות את התהליך גם עם הילדים הפוגעים וגם עם הילדים הנפגעים, כדי לראות איך אנחנו מעלים אותם על המסלול

יפעת שאשא ביטון:  אסור לנו לוותר על אף אחד בתוך התהליך הזה

יפעת שאשא ביטון:  זה קשה

יפעת שאשא ביטון:  זה מתיש

יפעת שאשא ביטון:  לפעמים זה גם מרגיז, כי כולם רוצים פתרונות כאן, ועכשיו, אבל  חשוב ממש שאנחנו נזכור שאנחנו מדברים על ילדים, ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו נותנים את כל המעטפת, כמובן, בלי שהצוותים והמנהלים, וכל מי שנמצא שם ישלמו את המחיר

יוסף טייב: משרד החינוך, רק לגבי תקציב

יוסף טייב:  האם יש תקציב ייעודי השנה לתוכנית?     

קרן רוט איטח: השנה אין תקציב ייעודי לתוכנית

יוסף טייב: אז איך אנחנו לטווח ארוך בונים על תוכנית שאנחנו לא יודעים מה קורה איתה?      

קרן רוט איטח: יש איגום משאבים בתוך הגפ"ן

קרן רוט איטח:  למנהלים יש תקציב לבחור תוכניות מותאמות בהתאם למענים

קרן רוט איטח:  זה ניתן למנהלים, זה ממשיך

יוסף טייב: אבל מנהל בית-הספר אין לו תקציב ייעודי ליישום התוכנית הזו, או שזה נמצא בתוך תוכנית גפ"ן

קרן רוט איטח: לא

יוסף טייב: אבל מנהל לא חייב, נכון?      

קרן רוט איטח: בגפ"ן, יש שלושה רבדים

קרן רוט איטח:  יש תוכניות שהן חובה, ויש תוכניות לבחירה

קרן רוט איטח:  זאת אומרת, שמנהלי בתי-הספר, יש להם תקציב שהם יכולים לעשות אותו בהתאם לצרכים שלהם עם חדרי מורים, עם הילדים, מה שצריך, הם יכולים לבחור מאגף התוכניות

יסמין פרידמן: אחרי שזה עבר לאבי מעוז?     

יוסף טייב: תוכנית "באים בטוב", זה לא קשור לאבי מעוז, יסמין

יוסף טייב:  האם תוכנית "באים בטוב", המשרד חשב להכניס אותה כתכנית חובה, או שזה כרגע לא בא בחשבון?     

קרן רוט איטח: "באים בטוב", זו תוכנית שבעצם נתנה את הדגש לנושא של התערבות על מניעת אלימות וצמצום התנהגויות סיכון

קרן רוט איטח:  היום, המענים האלה נכנסים לתוך הגפ"ן

קרן רוט איטח:  זאת אומרת, שאנחנו בצד העבודה שהמשרד נותן, יש אפשרות שמנהל בית-הספר גם יבחר במבחר מענים חיצוניים שיכולים לסייע בקידום אקלים והתנהגויות סיכון

יוסף טייב: אבל מנהל בית-הספר לא חייב

יוסף טייב:  ברשותכם, משרד החינוך ומשרד האוצר, אני פונה אליכם, אני חושב שכדאי לחשוב על כיוון שהתוכנית הזאת תהיה תוכנית מחייבת

יוסף טייב:  אנחנו מדברים על מקרי אלימות שהולכים וגוברים, והיה ראוי שמנהל בית-הספר עם כל הפתיחות, ולתת לו את האפשרות איך לעשות את זה מול המגזר שנמצא מולו, אבל כן לחייב אותו להוביל את התוכנית הזאת שבסוף מושקע שם הרבה כסף

קרן רוט איטח: אני רוצה לציין משהו נוסף

קרן רוט איטח:  שיש את התוכנית המחייבת של משרד החינוך שנקראת "הכוחות שבדרך", זאת בעצם תוכנית חובה שמקנה באמצעות כוחות בית-ספריים מיומנויות, עבודה על מיומנויות, ביניהם עבודה על ויסות רגשי, עבודה של כל הכישורים החברתיים שנדרשים

קרן רוט איטח:  אז זה צד אחד שכן נעשה, שממשיך להיעשות

קרן רוט איטח:  זה לא שהכול רק על תקציבים חיצוניים, יש עבודה

קרן רוט איטח:  יש תוכנית בית-ספרית של המשרד, "הכוחות שבדרך", היא נקראת

יוסף טייב: מה התוכנית "באים בטוב" באה להוסיף?      

קרן רוט איטח: לא

קרן רוט איטח:  התוכנית "באים בטוב", באה ואומרת למנהלי בתי-הספר יש לכם תקציב ייעודי להוסיף ולעבות למה שניתן - - -  היום, יש עדיין תקציבים שהם ניתנים לבתי-הספר

יוסף טייב: יחד עם זאת, אני חושב שכדאי מעבר לכישורי חיים, ולתוכניות הקיימות, היה ראוי להוביל מדיניות

יוסף טייב:  אני אדבר על זה גם עם השר הנכנס, וגם עם המנכ"ל, ומנהלי האגפים

יוסף טייב:  נעשה בהידברות

יוסף טייב:  אני חושב שהנושא הוא  חשוב - ביטחון ילדינו וצוות ההוראה הוא לדעתי מהחשובים ביותר

יסמין פרידמן: אדוני, יושב-ראש הוועדה, שאלת אותם אם התוכניות האלה באמת הוכיחו את עצמן? האם אנחנו נוריד את רף האלימות? אנחנו זוכים בכלל לתשובה?      

יוסף טייב: אנחנו נגיע לזה

יוסף טייב:  זה בשאלות ההמשך

יוסף טייב:       בבקשה, חבר הכנסת יוסף עטאונה

יוסף עטאונה: תודה, כבוד היושב-ראש, אכן, הביטחון של ילדינו הוא מאוד חשוב, וגם האחריות עלינו גם כמערכת, גם כרשויות מקומיות, וגם משרד החינוך, אכן לספק את הביטחון האישי לכל ילד במערכת החינוך

יוסף עטאונה:  אבל לצערי, אחד הנושאים, ואחד האתגרים הגדולים של מערכת החינוך בשנים האחרונות, היא ההתמודדות עם נושא האלימות במערכת החינוך, אם זה כלפי תלמידים, כלפי מורים, ותלמידים

יוסף עטאונה:  הבעיה בקרב החברה הערבית בכלל היא כפולה, לפי דעתי, כי בעיית האלימות וגל האלימות שבשנים האחרונות שקיים, ולכן, אי-אפשר לקיים את הדיון על אלימות במערכת החינוך בניתוק, או במשהו מנותק מהחברה בכלל, וכל מה שקורה, כי כל מה שקורה גם ברחוב הוא מקרין על מערכת החינוך, וגם מערער את הביטחון האישי של התלמידים, ופוגע בתהליך הלמידה עצמו

יוסף עטאונה:       ולכן, לפי דעתי, חייבים לקיים דיון משותף של כל הגורמים איך אנחנו יכולים לספק את הביטחון האישי לתלמידים

יוסף עטאונה:  לגבי האוכלוסייה הערבית, לגבי התהליך עצמו, ולגבי התוכניות שקיימות במערכת לטפל באלימות - מה שאני יודע, וגם ממה שקיבלתי מהרבה יישובים שקיים מחסור מאוד רציני בכל השרות הפסיכולוגי ייעוצי

יוסף עטאונה:  הם מדברים על אלימות וטיפול רגשי בילדים, במיוחד, ביסודי ובגיל הרך, כמעט ולא קיים בתקן ייעוץ של משרד החינוך לתת אותו למערכת החינוך בבתי-הספר היסודיים, וזה תלוי הרבה ברצון הטוב של מנהלי ומנהלות בתי-הספר, אבל זה לא מחייב את כולם

יוסף עטאונה:       בעיה נוספת שהיא גם ייחודית לאוכלוסייה הערבית, לחברה הערבית בכלל בבתי-ספר יסודיים בגני ילדים, זה המחסור במאבטחים בכניסה של מוסדות החינוך

יוסף עטאונה:  בכל בתי-הספר היסודיים בחברה הערבית וגני הילדים, אין אבטחה בכניסה

יוסף עטאונה:  באווירה שקיימת היום, ובאלימות שקיימת היום, הנושא הזה מאוד חשוב, כבוד היושב-ראש, ואני חושב שצריך גם למצוא את המקום שלו לשולחן ולדיון בנושא האבטחה בבתי-הספר

יוסף עטאונה:  תודה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  האם למשרד החינוך יש פילוח של מקרי אלימות לפי מגזרים? נשמעה פה טענה שיש מקרי אלימות רבים יותר – כך אני שומע מחבר הכנסת יוסף עטאונה

יוסף טייב:  השאלה היא אם יש לנו נתונים כאלה? ואם לא, כדאי לאסוף

ורד גיל: יש נתונים

ורד גיל:  מתוך ההסדרים האחרונים של רמ"א, גם נתונים משווים על-פי פילוחים

ורד גיל:  אנחנו יכולים להעביר אותם

יוסף טייב: נשמח להעביר את זה לוועדה ולחברי הוועדה, כדי שנוכל להיות אפקטיביים, ולהעביר את המשאבים ואת התוכניות לאיפה שצריך

יוסף טייב:       בבקשה, חבר הכנסת סימון דוידסון

סימון דוידסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מרגיש שאני בדה-ז'אוו – שכאילו הייתי פה פעם ודיברנו על הדברים האלה וכלום לא קרה

סימון דוידסון:  ואגיד לך משהו - גם כלום לא יקרה

יוסף טייב: נבדוק את זה

סימון דוידסון: אני אבדוק אותך

סימון דוידסון:  אבדוק את אותנו, אבדוק את כולם

סימון דוידסון:  אגיד לך למה כלום לא יקרה

סימון דוידסון:  כי הפתרונות נמצאים

סימון דוידסון:  אתם זוכרים שהיינו בתקופת קורונה? זוכרים כזה דבר? אני לא יודע כמה היו אנשים ממשרד החינוך

סימון דוידסון:  ישבתי פה בוועדה שעות, וקיבלנו נתונים ומחקרים מהפרופסורים הכי מומחים שיש

סימון דוידסון:  ידענו למה הובילה הקורונה, לאיזה מקרי אלימות, ואיזה אגרסיות, ומה קרה לילדים שלנו

סימון דוידסון:  אבל גם למדנו מהמחקרים האלה, אדוני היושב-ראש, שילד שהיה בתקופת הקורונה בתקופת הקורונה במסגרת ספורטיבית, ויכול להמשיך לעשות ספורט, או שההורים שלו הוציאו אותו לפעילות ספורט מחוץ לבית, הנתונים היו שהילד לא הגיע לאלימות הזאת

סימון דוידסון:  שהילד הזה נמנע ממצב של אגרסיות, ושהוא צריך פסיכולוגים ופסיכיאטרים, ומיליארדים נוספים ונוספים

סימון דוידסון:  האם קרה משהו? האם השתנה משהו ממשרד החינוך בנושא הזה? לא

סימון דוידסון:       אגיד לך עוד דבר

סימון דוידסון:  ילד שנמצא בפעילות ספורטיבית, הוא ילד שלא יגיע לאלימות

סימון דוידסון:  נקודה

סימון דוידסון:  לא בחברה הערבית, ולא בחברה היהודית, ודיברתי על החברה הערבית שנה וחצי

סימון דוידסון:  נעשה משהו? – נאדה

סימון דוידסון:  חבר'ה, אוהד שהולך לראות כדורגל זה לא הספורטאי

סימון דוידסון:  הנתונים בכל העולם מראים שילד שנמצא בפעילות ספורטיבית לא מגיע למצב של אלימות, ולא לסמים ולא לאלכוהול וכדומה

סימון דוידסון:  הפתרון הוא הכי זול, הכי מהיר, ואפשר לבצע אותו, וביצעו את זה בעולם

סימון דוידסון:  יש תוכניות ענקיות בכל העולם, אתן לך תוכנית קטנה בארצות-הברית שקראו לזה – mid night basketball שזה הפך אחרי זה גם במשך היום

סימון דוידסון:  במקומות הכי קשים, האלימות הכי גדולה, הורידו את מקרי האלימות לכמעט אפס, כי נתנו לילדים את האפשרות לעשות פעילות ספורטיבית

סימון דוידסון:  יש מדינות בעולם שמתחילים את היום ב-15 דקות פעילות גופנית, זה לא משנה אם זה יוגה, לא משנה אם זו ריצה, אם זה קפיצה עם חבל

סימון דוידסון:  הילד מתנהל אחרי זה בצורה שונה

סימון דוידסון:  ילד עם בעיות קשב וריכוז, מה הדבר הכי טוב בשבילו? פעילות גופנית להוציא אותו, להפעיל אותו

סימון דוידסון:  זה קורה רק אם מנהל של אותו בית-ספר מאוד רוצה את זה

סימון דוידסון:  נכון, יש את זה גם בגפ"ן

סימון דוידסון:  ונכון, אפשר לעשות את זה

סימון דוידסון:  אבל זה צריך להגיע מלמעלה

סימון דוידסון:  ואפשר לצרף אגודות ספורט של האזור

סימון דוידסון:  והעיריות יהיו מוכנות לעשות את זה

סימון דוידסון:  ויש פרויקט אדיר של ספורטאים מצטיינים בצבא שהם חיילים בבתי-ספר, רק תבקשו את זה מהם – אבל זה לא קורה, וזה לא יקרה, כי זה לא מספיק חשוב, אבל זה מתחת לידיים שלנו

סימון דוידסון:  אני באמת סומך עליך, ואני אציק בנושא הזה, כי הנושא הזה אפשר באמת לשנות באמצעות הספורט

סימון דוידסון:       נקודה אחרונה שאני רוצה להגיד, זו החברה הערבית שאתה העלית

סימון דוידסון:  אתה יודע שבחברה הערבית זה הפתרון היחידי, אני אומר לך היחידי שאפשר לשנות את הילדים לעתיד

סימון דוידסון:  כי אם ניקח ילד ונבנה מגרשי ספורט בלי סוף, וניתן להם לשחק כדורגל, לא מדבר איתך עכשיו בריכות שזה יקר, ואולמות שזה יקר

סימון דוידסון:  הילדים האלה שאנחנו בגיל 10 נתפוס אותם, ונשים אותם במסגרות, בגיל 20, הם לא יגיעו למה שהם מגיעים היום

סימון דוידסון:  קח את זה בידיים

סימון דוידסון:  באמת, כחבר כנסת מהחברה הערבית, אני נותן לך טיפ, אני נותן לך תוכניות מפה ועד כפר-סבא איך אפשר לעשות את זה

סימון דוידסון:  לך עם זה עד הסוף, תשנה את כל החברה הערבית

סימון דוידסון:      משרד החינוך נמצא פה

סימון דוידסון:  הייתי עכשיו בוועדת פנים

סימון דוידסון:  דיברנו שם עם כל ראשי הערים

סימון דוידסון:  אתם יודעים שמעל 50% מבתי הספר אין בכלל אולם ספורט? אתם יודעים שעד 1998, בנו בתי-ספר עם אולמות ספורט ושינו את זה? מישהו בכלל העלה את זה פעם? למה בונים בית-ספר עם ספריה, ועם מעבדות, ועם חדר מורים ועוד ועוד, ואולם ספורט זה לא חשוב? למה ילד בשעה 13:00 בצהריים, צריך לצאת ולעשות שיעור ספורט ב-38 מעלות חום? איזו ילדה תרצה אחרי שיעור ספורט לחזור אחרי זה לכיתה? אז לא עושים שיעורי ספורט

סימון דוידסון:  זה דיון שצריך לעסוק בו

סימון דוידסון:  נושא של שיעורים, של חינוך גופני בבתי-ספר

סימון דוידסון:  חבר'ה, הגיע הזמן שגם בחברה הערבית, וכן, אדוני היושב-ראש, גם בחברה החרדית, ילד צריך לעשות ספורט, זה חשוב

סימון דוידסון:  כל שקל שנשקיע בו, נחסוך 10 שקלים בעתיד – גם במערכת הבריאות, גם במערכת הנפשית שלו, בכל דבר

סימון דוידסון:   אז אני אגיד את זה עוד פעם ועוד פעם, עד שבסוף ייפול למישהו האסימון

סימון דוידסון:  תודה

יוסף טייב: יש לנו תוכנית משותפת לגבי השחייה?      

סימון דוידסון: דרך אגב, כל ילד צריך ללמוד שחייה

סימון דוידסון:   זה כתוב בגמרא

יוסף טייב: מה שנכון, נכון

יוסף טייב:  אני מסכים עם כל מילה

סימון דוידסון: עכשיו, אחרי מה שאמרתי את לא מסכימה איתי?     

לילי הלפרין: אני מסכימה

יוסף טייב: כדאי לקחת את הנושא בחשבון, ובאמת, אולי לעשות איזשהו סקר סביב זה

סימון דוידסון: יש מיליון סקרים

סימון דוידסון:  קיבלנו אותם פה

סימון דוידסון:  קיבלנו אותם

יוסף טייב: אני רוצה לקבל נתונים רשמיים מהמשרד

יוסף טייב:  לא שאני לא מאמין למה שחבר הכנסת סימון אומר, ברור לי שזה נכון

יוסף טייב:  אבל אני רוצה שהוועדה תקבל באמת - - -      

סימון דוידסון: דרך אגב, סתם נתון, ואני מסיים

סימון דוידסון:  מתוך 45 דקות של שיעור, אתה יודע כמה נטו זה ספורט? 24 דקות

יוסף טייב: בבקשה, מנהלת גן צוף

יוסף טייב:  רגב תאיר

מאיר ארגוב: אני באתי לפה לייצג את המקרה שלי

מאיר ארגוב:  אני מדברת באיזשהו מקום בשם כל גננות ישראל, לדעתי

מאיר ארגוב:  לצערי, לפני חודשיים, חודשיים וחצי, חוויתי אלימות, לא פיזית, אבל מדובר באלימות מילולית בהפצת שקרים, זה אפילו לא לשון הרע, זו הפצת שקרים נגדי

מאיר ארגוב:  האלימות הזאת ממשיכה ללוות אותי, למרות שאני חזרתי לגן

מאיר ארגוב:  לא, זה לא היה מצד הורים, מצד סייעת

מאיר ארגוב:  האלימות הזאת ממשיכה ללוות אותי עדיין חודשיים אחרי - זה חי, קיים, ונושם

מאיר ארגוב:  זה בבית-הכנסת, זה בשכונה, זה בללכת לסופר

מאיר ארגוב:   יש לי בנות, ברוך השם, אז זה בבית-הספר שלהן, וזה משהו שאני עדיין חיה אותו, לצערי

מאיר ארגוב:   מדובר בהתפרצות של סייעת שעבדה איתי

מאיר ארגוב:  כל הפשע שלי וכל החטא שלי היה שניסיתי למנוע ממנה לקחת בכוח ילדה בת שלוש לשירותים

תמי סלע: רגע, סליחה

תמי סלע:  זה נמצא בהליכים משפטיים כלשהם?     

מאיר ארגוב: לא

מאיר ארגוב:  התיק נסגר מחוסר אשמה

מאיר ארגוב:  אין לי אפילו מושג איך פשוט נוצרה הסיטואציה שהסייעת התפרצה, צעקה בגן מול 34 ילדים

מאיר ארגוב:  כל הפשע שלי היה זה שניסיתי להרגיע אותה – תשתי מים, תרגעי, תנשמי, תשבי רגע – זה היה כל הפשע שלי

מאיר ארגוב:  היא יצאה בסערת רגשות מהגן, ומאז בעצם מתחיל הסיפור שלי, החוויה שלי

מאיר ארגוב:  מהרגע שהיא יצאה מהגן, היא בעצם הלכה לעירייה, התחילה להפיץ שקרים עליי שאני צעקתי, שאני הרבצתי

מאיר ארגוב:  היא הלכה להגיש מיד תלונה במשטרה, והיא גייסה או גויס, לא יודעת איך, נציג העובדים של הרשות המקומית לטובתה

מאיר ארגוב:  אני זכיתי לתואר "הגננת התוקפת" מגן צוף, בעיתון המקומי

מאיר ארגוב:  כמובן, שמבחינת משרד החינוך, לא היה כלום

מאיר ארגוב:  לא הושעיתי, אפילו לא לרגע ולא לדקה

מאיר ארגוב:  ברשות המקומית מעולם לא שמעו את הסיפור שלי, לא הקשיבו לגירסה שלי אפילו לא לרגע

מאיר ארגוב:       אני קיבלתי ממשרד החינוך הנחיה ברורה, מידית, לא לדבר על האירוע

מאיר ארגוב:  בנוסף, לא לדבר על האירוע שהמשמעות של זה, שמופצים שקרים מצד סייעת, ודממה מצידי, או מצד הפיקוח, נוצרת תחושה שהאמת אצל הסייעת

מאיר ארגוב:  לצערי, לא רק זה, התבקשתי לעזוב את הגן

מאיר ארגוב:  אני לא מצאתי לנכון לעשות את זה, כי אני לא עשיתי שום פשע ושום עבירה

מאיר ארגוב:  לפי דעתי, זה היה רק מוסיף חטא על פשע למען הילדים

מאיר ארגוב:  נשארתי מטעם הפיקוח בלי מענה – אם אני אמורה לשתוק ולא לענות, מה אני כן אמורה לעשות? מי כן עוזר? מי כן תומך? מי כן מגבה?       נכון להיום, אפילו שהתיק נסגר מחוסר אשמה, ואפילו שקיבלתי גיבוי מקצועי מהרב גד בר-טוב, לצערי, זה איזשהו משהו שפשוט פרח והלך לו

מאיר ארגוב:  אבל עוגמת הנפש, השבר שנוצר בפנים אחרי 18 שנים שאני גננת, מעולם לא הייתה לי בעיה עם שום סייעת אף פעם

מאיר ארגוב:  ועוד להיפך, תמיד כל אשת מקצוע שנכנסה אליי לגן - מפקחת, מדריכה, פסיכולוגיות למיניהן, תמיד ציינו לשבח את האווירה הנעימה בגן ביני לבין הסייעות שלי

מאיר ארגוב:  ביני לבין הילדים, את הכבוד ההדדי שיש אצלי בגן

יסמין פרידמן: למה את לא תובעת דיבה? תתבעי דיבה?      

יוסף טייב: ברשותכם, חברת הכנסת יסמין פרידמן, אני פחות רוצה להיכנס לנושא הספציפי

יוסף טייב:  אבל אני ארצה בהמשך שמשרד החינוך יוכל להגיד לי, והמרכז לרשות המקומית, האם קיים איזשהו מתווה שבמקרים כאלה, בכוונה אני אומר, לא להתייחס למקרה הספציפי, אבל כן במקרים שכאלה מה הנוהל, ומה הפרוצדורה שמקובלת במשרד, ברשות המקומית? ללא קשר, מיכל מנקס,  מרכז השלטון המקומי

יוסף טייב:  בבקשה

מיכל מנקס: תודה רבה

מיכל מנקס:  כבוד היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך על זה שממגוון הרחב של הנושאים שעל סדר-היום, בחרת בנושא הזה באחת מהישיבות הראשונות

מיכל מנקס:  אני חושבת שאם לא הייתה אלימות, אתה צודק שאתה צריך נתונים, אבל אם לא הייתה אלימות שהיינו עדים לה יום יום, לא היה צורך בכינוס הוועדה הזאת, ולא היה צורך בתוכנית פעולה

מיכל מנקס:       אני חושבת שלומר שהחינוך של הילד הוא בבואה של הילד בביתו, זה תירוץ, וזה פותר אותנו מעשייה

מיכל מנקס:  ולא שזה לא נכון, אבל בהינתן זה, הייתי רוצה לראות את מערכת החינוך שתפקידה לחנך, ולמנוע לא לטפל, לא להעניש, לעתים גם צריך את זה

מיכל מנקס:  אז כן, אני כן הייתי רוצה לראות את מערכת החינוך כניצנים, הבועה הסבירה, הנכונה שנותנת דוגמה

מיכל מנקס:  אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך, היינו שותפים לעדכון חוזר המנכ"ל, אני חושבת שהיו חסרים בו פרקים נרחבים והם נכונים

מיכל מנקס:  אבל אלה הם רק כלים

מיכל מנקס:  וכמו שעלה כאן גם האוטונומיה שניתנת היום למנהל בית-הספר, למנהל אגף חינוך בהכנסת תוכניות, ויש מגוון רחב של תוכניות, היא מבורכת

מיכל מנקס:  אבל, הזמן לפעילות הזו, שעות החינוך, שעות המחנך שפוגש את כיתתו, הוא זעום ולא רלבנטי ולא ריאלי

מיכל מנקס:  התפיסה שרק מחנך הכיתה תפקידו לחנך היא שגויה

מיכל מנקס:  כל מורה שפוגש ילדים וגם מדריך, הוא מחנך כמו שגם הוריו, למרות שאין להם תעודת הוראה

מיכל מנקס:  ועל כן, אני חושבת שאפשר להיעזר בוועדה, ואני חושבת שזה גם מתקבל באהדה גם במשרד החינוך

מיכל מנקס:  אני מאמינה בהצבת בגבולות וחופש להתנהלות בתוכה

מיכל מנקס:  אבל אני מצפה שתצא אמירה שבקרות מקרה אלימות קטן כגדול, ואגב, רבים מהמקרים שמדוברים פה הם אלימות פיזית, אבל אנחנו גם כמובן מתייחסים לאלימות המילולית, לחרמות, לאלימות ברשת

מיכל מנקס:  אני לא מבדילה בין תלמיד להורה וכו'

מיכל מנקס:  אז בקרות מקרה, עצירה ארצית של הלימודים בכל הארץ, עם הנחיה לשיח עם התלמידים

מיכל מנקס:  לבירור ערכים, לבירור עובדות

מיכל מנקס:  גם ללמד איך לא לשפוט מקריאה של ידיעה כאן, או אחרת

מיכל מנקס:       אז כן, עצירה והנחיה כזו שלא חשוב אם השיעור הראשון באותו יום הוא שיעור במתמטיקה, גם המורה למתמטיקה, צריך ללמד לחנך, וללמד להוקיע תופעות, ולהגיד מה כן

מיכל מנקס:  באותה מידה, וכמו שאמרתי, צריך להכשיר את הילדים לצרוך פעילויות פנאי

מיכל מנקס:  אמר פה חבר הכנסת ספורט, מבורך, זה אחד מהדברים

מיכל מנקס:  גם ללמוד לנגן בקונסרבטוריון, גם בתנועות הנוער, ולא דבר אחד

מיכל מנקס:  זה שאני הולכת פעמיים בשבוע לפעילות בתנועת הנוער, לא ימנע ממני גם לנגן בלהקה, או לשיר במקהלה המקומית

מיכל מנקס:  צריך ללמד את זה

מיכל מנקס:  צריך לסבסד את זה

מיכל מנקס:  יש היום תוכניות

מיכל מנקס:  יש כסף, ואין שום בעיה

יוסף טייב: ברשותך, האם היום כל מורה מקבל הכשרה איך להתמודד עם המקרים האלה? יש איזשהו נוהל שמחייב מצד המשרד? התחלנו תכנית "באים בטוב", אבל אנחנו לא מכשירים את הצוות

דורית חזן: אני יושבת-ראש ארגון מורות מחנכות, והשאלה לטעמי, האם כל מי שנכנס למערכת החינוך החל מגיל לידה ועד גיל שש, הוא אדם שמוכשר לעבוד במערכת החינוך? ולצערי, התשובה היא לא

דורית חזן:  אם כל אדם יכול להיכנס לגן ולהחליף גננת לנהל את יום החינוך, אנחנו עדים לתופעות שהכתבים אומרים – הגננת, הגן האלים

דורית חזן:  אנחנו עדים לזה בגלל שאין באמת קריטריונים אמיתיים מי האדם הראוי לחנך ילדים

דורית חזן:  נכון שאנחנו הופכים להיות הורים

דורית חזן:  אנחנו מרגישים בילד השני והשלישי, איך אנחנו הופכים להיות מקצועיים יותר

דורית חזן:  אבל תחשוב לרגע, שאם נכנסת המטפלת, ומשרד החינוך הוא המשרד שאחראי עליה, ואומר, אותה אישה צריכה לקבל קריטריונים, יש מבחנים

דורית חזן:  אני לא יכולה להחליף טייס

דורית חזן:  אני לא יכולה להחליף נהג אוטובוס, ואני לא יכולה להחליף נהג מונית

דורית חזן:  באותה מידה, לא יכול להיות שמי שאמון על חינוך הילדים שלנו, יוכל להיכנס לגן ללא כל הכשרה

דורית חזן:  הדבר הזה צריך לצאת בקריאה חד-משמעית מהמדינה, שאין אדם שנכנס לעבוד כמחנך, מטפל מגיל לידה והלאה, לא יכול להיות שהוא יהיה אדם ללא הכשרה

דורית חזן:  זה הדבר הראשון

יוסף טייב: התחיל שיפור בתקנות בכנסת ה-2023

דורית חזן: היום אם גננת חולה, זה המצב היחיד שהיא יכולה להיעדר, לצערנו מהגן

דורית חזן:  אם גננת חולה, אין מי שיכולה להחליף, לא רוצות להחליף אותה

סימון דוידסון: יש קריטריון יחיד היום להחליף אותה, זה רק שיהיה דופק

דורית חזן: נכון

סימון דוידסון: אם יש דופק, הכול בסדר

דורית חזן: חד-משמעי

דורית חזן:  זה עצוב ביותר

דורית חזן:  אני רוצה להגיד קודם כל תודה על הדיון המבורך

דורית חזן:  היום, זה לא מקרי, היום הזה א' שבט, כבר שלוש שנים מציינים את יום הגננת ברחבי הארץ על-ידי ארגון גננות מחנכות

דורית חזן:  זה אומר שאם וצריכים לציין יום אחד כמו יום כדור הארץ, כמו כל יום אחר שאנחנו רוצים, סימן שיש בעיה, ולכן יש כאן שמחה מהולה בעצב

דורית חזן:  אני מדברת על זה שהיום אנחנו נמצאים כאן

דורית חזן:  תאיר ציינה כאן אלימות לשמה כשהמערכת בעצם לא נתנה לה מענה

דורית חזן:  לא נתנה לה גיבוי

דורית חזן:  משרד החינוך עמד, סליחה שאני אומרת את זה, כעלה נידף, ואמר לה - שקט, אל תדברי

דורית חזן:  אולי כדאי שתעברי למקום אחר

דורית חזן:  בואי ננסה לסגור את זה בצד שלנו

דורית חזן:  חבר'ה, כאן זאת בעיה חמורה

דורית חזן:  המפקחת הייתה צריכה לצאת לקראת ההורים ולהגיד -  אני מכירה את הגננת שלי

דורית חזן:  18 שנה הגננת הזאת אני מכירה אותה, אני יודעת שהיא בעלת תעודות

דורית חזן:  המקרה מטופל נכון במשטרה, ועד שהתבהרו הדברים, אנחנו מלווים אותה

דורית חזן:  היא הייתה צריכה להמשיך להגיע לגן

דורית חזן:       היום האישה הזאת שנמצאת כאן עובדת בגן

דורית חזן:  אבל אם אימא מעזה להניף יד עליה ולהגיד לה - אוי ואבוי לך אם תגעי בילדה שלי, באותה נשימה, אוי ואבוי לך אם לא תחבקי את הילדה שלי

דורית חזן:  אני רוצה להגיד שאנחנו באמת פושעים

דורית חזן:  כי לא יכול להיות שאיש ציבור, מחנכת – אני אומרת את זה בעצב, ובלהט ביחד

דורית חזן:  לא יכול להיות שמחנכת בגיל הרך תהיה מאויימת, היא תגיע לגן כשהאדמה רועדת מתחתיה יום יום

דורית חזן:  מחנכת צריכה לדעת לחבק את הילד

דורית חזן:  לתת לו מענה

דורית חזן:  היא צריכה לתת את המענה גם להורה ואת המעטפת להורה, אבל היא גם צריכה לקבל מענה

דורית חזן:  כאן נאמר שיש תוכניות, ועוד תוכניות, כל פעם ממציאים תוכנית

דורית חזן:  כשאני הייתי גננת, אתה יודע איך קראנו לזה? הינה, עונת התותים, נגמר, עוד רגע זה נגמר

דורית חזן:  אנחנו כבר לא מתייחסים לזה ברצינות

דורית חזן:       חבר'ה, המפקחת שלנו צריכה להפוך ממפקחת למדריכה, מלווה, יועצת

דורית חזן:  אנחנו לא חומר

דורית חזן:  אנחנו צריכות את הליווי ואת החיבוק ואת ההדרכה לאורך כל הדרך

דורית חזן:  ואני רוצה לדעת שמי שנכנסת לעבוד לטפל בילדים, היא אישה, או אדם מוכשר שיש קריטריונים לא פחות מטייס

דורית חזן:  לא פחות מדוקטור, כי אני אחראית על פיתוח דור העתיד מגיל לידה, ועד גיל שש, זה הרגע שהמוח שלנו, שהגוף שלנו מתפתח והופך להיות, אנחנו צריכים להיות בעצם אזרח המחר

דורית חזן:  אתם, כולכם עברתם בגן הילדים

דורית חזן:  כולכם התחנכתם בגיל הילדים

דורית חזן:  נהייתם מה שהפכתם להיות גם בזכות הגננת ובעיקר

דורית חזן:  אתם רוצים למנוע אלימות? גן הילדים

דורית חזן:  אתם רוצים להגיד לא לקטוף – תצא לנוף, ואל תקטוף – גן הילדים

דורית חזן:  רוצים למנוע תאונות דרכים – בגן הילדים

דורית חזן:  כל מה שאתם רוצים לגעת זה בגן הילדים

דורית חזן:  יש אפשרות לעשות את זה באפס משאבים

דורית חזן:  הגננות מגויסות

דורית חזן:       אני בעצמי גננת

דורית חזן:  כשהתחלתי להיות גננת, בחיים שלי לא הסתכלתי כמה שעות נתתי למערכת

דורית חזן:  מאז אופק חדש, פתאום התחילו למדוד את השעות שלנו

דורית חזן:  כמה שעות את נותנת? 30 שעות, 40 שעות, לא

דורית חזן:  חבר'ה, יש כאן אישה שעובדת ונותנת מעצמה

דורית חזן:  מגיעה מהבית, מגייסת את כל הבית שלה לתת למען הילדים, למען הגן

דורית חזן:  תנו לה את כל הקרדיט שבעולם, ותתחילו את זה מהמעונות

דורית חזן:  זה הדבר הראשון שצריך להיות

דורית חזן:  אם המשרד יאמין שהוא מעסיק את הטוב ביותר, לא יהיה מצב כזה שהורה יערער על גננת, כי היא זאת – אם תרצו או לא תרצו, היא מאבחנת אותו, היא שולחת אותו לדוקטור לקבל את הטיפולים, היא שולחת אותו לכל מקום

דורית חזן:  אז נכון, צריך ספורט ונכון צריך שירה, ונכון צריך הכול – איפה? בגן הילדים

דורית חזן:  בזה סיכמתי

דורית חזן:  יום הגננת שמח

דורית חזן:  אני מקווה שבאמת נתחיל לאהוב את הגננות ולהאמין בהן, הן מנהיגות דור הבא

דורית חזן:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  אין ספק שהכול מתחיל בגן, אבל גם לא מסתיים בגן

דורית חזן: נעביר למורות ולמנהלות - - -       

יוסף טייב: אין לי ספק שתעבירו את האוצר החשוב ביותר שלנו לידיים הטובות בהמשך

יוסף טייב:       בבקשה, יסמין פרידמן

יסמין פרידמן: אני לא אשת חינוך

יסמין פרידמן:  אני לא מבינה כלום בחינוך

יסמין פרידמן:  אבל אני כן יודעת שלפחות, לדעתי, החינוך מתחיל בבית, ולכן, הבעיה היא לא אצל המורים, הבעיה היא אצל ההורים

יסמין פרידמן:       אני יודעת כשאני אני הייתי תלמידה, והיו מקצועות שלא אהבתי, אימא שלי אמרה לי – את לא רוצה ללמוד? אני לא אוכל להכריח אותך ללמוד

יסמין פרידמן:  אבל ביום שאני אשמע שאת התחצפת לאיזה מורה, או דיברת לא בצורה ראויה – כל החרויות שלך ישללו

יסמין פרידמן:  וזה בדיוק מה שאני אומרת לבן שלי, שהיום הוא בכיתה י"ב

יסמין פרידמן:  לא יכולה להכריח אותך ללמוד, אבל אבוי לך אם אני אשמע שהרמת את הקול שלך

יסמין פרידמן:  ופה הבעיה

יסמין פרידמן:  הבעיה היא שאנחנו מתחילים מזה שאנחנו קוראים לבן שלנו – "נסיך", או "נסיכה", ואז הם חושבים שהם נסיכים גם בבית-הספר, ושכולם הנתינים שלהם

יסמין פרידמן:  אז עם כל הכבוד, ילדים יקרים שאני מאוד אוהבת אתכם, ואתם אולי לא הדוגמה

יסמין פרידמן:  אבל אנחנו מגדלים דור מפונק

יסמין פרידמן:  גם הילד שלי מפונק

יסמין פרידמן:  וכשאני הייתי ילדה, כשמורה נכנס – קמנו

יסמין פרידמן:  תתחילו מזה

יסמין פרידמן:  תחזירו את זה, כאשר מורה נכנס שכולם יקומו

יסמין פרידמן:  טיפה יראת כבוד למורים

יסמין פרידמן:  תנו להם את הגיבוי

יסמין פרידמן:  אני פונה פה באמת לכל ההורים

יסמין פרידמן:  תנו להם גיבוי

יסמין פרידמן:  היום, מי שמוכן ללכת להיות מורה, צריך לנשק לו את הרגליים

יסמין פרידמן:  אז תנו להם את הגיבוי

יסמין פרידמן:  אני באמת חושבת שמגיעה להם משכורת יותר גבוהה, תנאים יותר טובים

יסמין פרידמן:  אנחנו צריכים להעריך אותם, וכמובן גם את הגננות

יסמין פרידמן:  אני חושבת שקודם כל, ההורים צריכים לשמש דוגמה אישית

יסמין פרידמן:  אם ההורים לא משמשים דוגמה אישית, אי-אפשר להאשים את הילדים שמתנהגים כמו ההורים

יסמין פרידמן:  אז אני לא אשת חינוך, אבל זה לפחות, לדעתי, הבסיס

יוסף טייב: תודה

יוסף טייב:       הסתדרות המורים

יוסף טייב:  בבקשה

ענת דדון: יפה בן דוד, הייתה אמורה להיות כאן, מוסרת את התנצלותה, היא הוזמנה לשר החדש בבהילות, אז מוסרת את ברכתה, בהחלט, ועדה חשובה מאוד

ענת דדון:       בעניין של ה"נסיכים", מה שאמרת

ענת דדון:  אני, כשאני שומעת את המילה "נסיכים ונסיכות", אני מחפשת מיד משרתים

ענת דדון:  אני לא יודעת מי האימהות, האבות, אולי הגננות, אולי המורים, אני לא יודעת מי, אולי המנהלים

ענת דדון:  דיברו כאן על מגפת הקורונה

ענת דדון:  אני רוצה להגיד לכם רבותיי, ואדוני היושב-ראש, מדינת ישראל נמצאת במגפה קשה מאוד

ענת דדון:  מגפת האלימות השתלטה על בתי-הספר, השתלטה על גני-הילדים, השתלטה על כל מוסדות החינוך

ענת דדון:  מי שעוצם את עיניו ואומר – אצלי בבית-הספר זה לא יקרה, או אצלי בגן זה לא יקרה, מטעה, טועה, ומוליך שולל עם שלם

ענת דדון:  תוכניות זה דבר יפה, תוכניות זה דבר מקסים

ענת דדון:  אבל לקחו מאנשי החינוך את כל הכלים האפשריים - לקחת מקרה של אלימות ולטפל בו

ענת דדון:  גם אני הייתי גננת ומורה, ומנהלת הרבה מאוד שנים

ענת דדון:  אני זוכרת כאשר ילד היכה מורה, או הורה בא וצעק, או לא משנה, התנהג באלימות, הסנקציה הייתה ברורה, והתוכנית הייתה סדורה

ענת דדון:  היום יש המון תוכניות, המון פעולות, אבל אין כלי משמעותי

ענת דדון:  יושבת פה גננת שאומרת – הכפישו את שמי

ענת דדון:  אני במצב נפשי

ענת דדון:  עברתי שיימיג, עברתי הכפשות, עברתי שקלים, המערכת שותקת

סימון דוידסון: אבל את מההסתדרות?     

ענת דדון: אני מהסתדרות המורים

סימון דוידסון: את מכניסה לעצמך גול עצמי

סימון דוידסון:  זה התפקיד שלכם, אתם צריכים להגיע למורים

ענת דדון: לא

ענת דדון:  אתה יודע התפקיד של מי? התפקיד של משרד החינוך, המעסיק זה להגן על הגננות והמורים

סימון דוידסון: היא פונה אליכם לא?         

ענת דדון: לא

ענת דדון:  היא לא פנתה אליי

ענת דדון:  היא לא שייכת לארגון שלי במקרה

ענת דדון:  היא פנתה לדורית, הם מטפלים בה, והם מסייעים לה

יוסף טייב: המקרה הספציפי הוא חמור מאוד

יוסף טייב:  שאלתי את משרד החינוך, וגם את המרכז המקומי מה הנוהל, טרם קיבלתי תשובה

יוסף טייב:  עד סוף הישיבה אנחנו נקבל את התשובה

ענת דדון: הסתדרות המורים מתריעה מספר שנים רבות על התופעה הזו

ענת דדון:  מה שאנחנו רואים בכבישים, למשל, אני אומרת לכם באחריות

ענת דדון:  יושבים פה אנשים שנמצאים בבתי-ספר ובגנים ורואים, זה כלום לעומת מה שקורה במוסדות החינוך

ענת דדון:  השערות שלכם היו סומרות אם הייתם יום אחד מגיעים לגן, או יום אחד מגיעים לבית ספר – אני לא אומרת את זה כקלישאה

ענת דדון:  בעיניי, חינוך הוא מקצוע מציל חיים לא פחות מרפואה בתחום שלו

ענת דדון:  מקצוע מציל חיים, אני בעצמי וחברותיי הגננות, וחברותיי המנהלות, וחבריי המורים והמורות, הצילו חיים של ילדים, הצילו תרתי משמע, ממש הצילו

ענת דדון:  כשאנחנו רואים הורה אלים, אנחנו לא יכולים להיות מופתעים כשאנחנו רואים את הילד שלו אלים

ענת דדון:  כשאנחנו מאשימים את הקורונה בכל דבר שקרה אי פה, בואו נאשים את הקורונה גם באיום האיראני

ענת דדון:  חברים, לא

ענת דדון:  לא

ענת דדון:  הילדים האלה היו בבית שלהם בזמן הקורונה

ענת דדון:  הם לא היו במקום שלימד אותם להיות אלימים

ענת דדון:  שוב, הסמכות ההורית שאומרת להם מתי להיות ברשת, מתי להיות במסכים

ענת דדון:  הסמכות ההורית הולכת ונעלמת מהעולם

ענת דדון:       הבן שלי, בן 33, אומר לי, אימא, תודה שאת עדיין מחנכת אותי

ענת דדון:  הוא 1

ענת דדון: 92, הוא מסתכל עליי מלמעלה, אבל אני עדיין מחנכת אותו

ענת דדון:  אנחנו חייבים גם להחזיר להורים – ללמד אותם, לתת להם מענים איך להיות הורים, ואיך להיות נכון

ענת דדון:  דבר שני, להחזיר לעובדי ההוראה, לגננות, למורים, למנהלים את הסמכות שנלקחה מהם

ענת דדון:  היום, מתקשרת אימא לגננת וצורכת עליה – איך העזת להעביר את הבת שלי מקום בלי להתייעץ איתי? זה יורד לרזולוציות שאתם אפילו לא יכולים להבין

ענת דדון:  האלימות נמצא בכל מקום

ענת דדון:  האלימות נמצאת בכל פינה

ענת דדון:  הדבר הכי נורא פה, שיש נטישה המונית של מקצוע ההוראה

ענת דדון:       אמרתי פעם, ואגיד שוב – הצטרכו לייבא מורים מתאילנד

ענת דדון:  לא יהיו מורים

ענת דדון:  לא תהיינה גננות

ענת דדון:  גם היום אין

ענת דדון:  יש מחסור משווע

ענת דדון:  וזה יהיה הפועל היוצא של האלימות

יסמין פרידמן: לכם יש רעיון?     

ענת דדון: קודם כל תחזירו

ענת דדון:  התוכניות מאוד יפות

ענת דדון:  באמת, ישבתי עם יפעת חודשים וימים, ועם המשרד

ענת דדון:  תנו סמכות לאנשי החינוך

ענת דדון:  אם מורה אומרת לילד - קום ותעמוד בצד בגלל שאתה זרקת

ענת דדון:  אני הייתי עם הגב ללוח וזרקת משהו, לא צריך להקים ועדת חקירה, ולא להגיש תלונה במשטרה

ענת דדון:  אני אישית נמצאת כל יום בתחנת משטרה בעיר אחרת ברחבי הארץ בליווי גננות, כל יום

ענת דדון:  אין יום אחד שאני לא נמצאת בליווי של גננות

ענת דדון:  יפעת יודעת את זה, כי ההורים מתלוננים על כל דבר

ענת דדון:  הפסיקו לדבר עם אנשים במדינת ישראל, התחילו לגשת למשטרה ולהגיש תלונות – זה הדרך לפתרון סכסוכים היום

ענת דדון:       לא מדברים עם הגננת

ענת דדון:  לא פונים אליה

ענת דדון:  פונים לראש העיר

ענת דדון:  פונים לראש הממשלה

ענת דדון:  פונים לראש הרשות, ושולחים אותם למשטרה

סימון דוידסון: והרבה מאוד לעורכי דין

ענת דדון: אתה יודע מה אומר לי עורך-דין פלילי שמלווה אותי? הוא אמר לי, כל גננת במדינת ישראל היום צריכה ללכת עם עורך דין פלילי לגן ולבית הספר, כי אנחנו מוצאות גננות ומורים שאומרים די, אני לא רוצה

ענת דדון:  אני לא רוצה שישלמו לי מיליון שקל בחודש, אני לא יכולה לעמוד במה שאני אומרת

ענת דדון:  יש לי גננת שעכשיו נמצאת בחקירת משטרה על משהו הזוי, אני לא יכולה לספר אותו כרגע

ענת דדון:  אני רק אומרת – תחזירו לאנשי המקצוע שהם מחנכים את הסמכות שלהם

ענת דדון:  לא כל מה שהיה כשאנחנו היינו ילדים הוא רע

ענת דדון:  יצאנו אנשים מוצלחים בסך הכול, לא רעים

יוסף טייב: אני מתחבר למה שאת אומרת, אבל יחד עם זאת, כשיש מקרים חמורים, אנחנו כן רוצים שתהיה התערבות, ולכן, יש פה דילמה לא פשוטה

יוסף טייב:  באמת, לשבת סביב שולחן עגול ולראות איך פותרים את הבעיה

יוסף טייב:       משרד החינוך

יוסף טייב:  סגנית מנהלת אגף בכיר כוח אדם בהוראה

יוסף טייב:  בבקשה

דליה מזרחי: אני רוצה לתקן את דורית, כי בעבר באמת היו מגיעים למערכת החינוך, אני לא רוצה להשתמש בביטוי שהשתמש בו חבר הכנסת, אבל לא היו נבדקים באמת עם ההשכלה שלהם, או עם הידע שלהם

דליה מזרחי:  היום זה כבר לא כך

דליה מזרחי:  כבר לפני הקורונה, גייסנו שתי חברות, שהחברות האלה ממש ממיינות את כל המועמדים בהתאם לקריטריונים שאנחנו הצבנו

דליה מזרחי:  נכון שלכולם אין תואר ותעודת הוראה, כי אנשים עם תואר ותעודת הוראה, לא יושבים ומחכים שיקראו להם למילוי מקום

דליה מזרחי:  הם רוצים עבודה קבועה, ורוצים עבודה מסודרת

דליה מזרחי:  אבל בפירוש, יש קריטריונים

דליה מזרחי:  היום לא כל אחד שבא להחליף, נכנס למערכת מבלי שיודעים אם יש עליו איזשהו עבר פלילי

דליה מזרחי:  אם היה איזשהו אירוע משמעתי

דליה מזרחי:  אנחנו יודעים עליו מידע, ולא כל אחד יכול להיכנס למערכת

סימון דוידסון: צר לי להגיד שזה לא המצב

סימון דוידסון:  אתן לך דוגמה מאתמול

סימון דוידסון:  הבת שלי, משוחררת מהצבא

סימון דוידסון:  התקשרו לחברה שלה אתמול, ואמרו לה – אנחנו צריכים אותך דחוף בבית-הספר, אמרו לה – בואי תעשה החלפה, שבוע ימים אנחנו צריכים אותך

סימון דוידסון:  ילדה שהשתחררה לפני שבוע והיא הגיעה להחליף

סימון דוידסון:  מישהו יודע עליה משהו? מי? איזה קריטריונים

דליה מזרחי: אתה נותן דוגמה שאני לא יודעת

דליה מזרחי:  תן לי את הפרטים, אז אוכל לבדוק אותם

דליה מזרחי:  יש בפירוש שתי חברות שהן מפעילות את זה

סימון דוידסון: חבר'ה, אם נגיד שהכול בסדר, אז זה ימשיך להיות כך

סימון דוידסון:  המצב לא בסדר

דליה מזרחי: אני לא באה להגיד שהכול לא בסדר

דליה מזרחי:  אבל אני באה להגיד שאנחנו לא יכולים להשוות את המקום שהיינו בו, למקום שאנחנו נמצאים בו היום

סימון דוידסון: סייעות ומטפלות מישהו בודק אותן?      

ענת דדון: גם גננות, אף אחד לא בודק אותן

דליה מזרחי: גם הן פוגשות את הילדים, וגם הן חלק מהילדים

דורית חזן: דליה, את אומרת באת לתקן אותי

דורית חזן:  לתקן אותי, זה לא נקרא לתקן אותי

דורית חזן:  משרד החינוך לא נותן מענה מגיל לידה ועד גיל שש, על מי משרד החינוך – המדינה, אוקיי

דורית חזן:  מי האדם הראוי לחנך את הילדים שלנו

דורית חזן:  כל מי שאת שומעת אלים בגן, שזה אולי ראוי למחקר, האלימות - - -      

יפעת שאשא ביטון: נחמד לשבת פה בחדר, כאילו - - - צריך לקדם את זה

יוסף טייב: סליחה, עמדתך נשמעה, אני מבקש לא להתפרץ באמצע

יפעת שאשא ביטון: לא

יפעת שאשא ביטון:  אבל חשוב להגיד

יפעת שאשא ביטון:  יפעת חשוב להגיד יש קריטריונים ברורים

יוסף טייב: יש פה סדר, ואני קובע פה את הכללים

יוסף טייב:       חברת הכנסת שרון ניר

יוסף טייב:  בבקשה

שרון ניר: קודם כל, אני רוצה לברך אותך על זה שאתה עוסק בדיון בנושא כל כך חשוב שזו אלימות

שרון ניר:  אני רוצה לומר לכולנו שאנחנו מדברים על מערכת החינוך, אבל השיח בחברה הישראלית ובכל מגרשי הפעולה הפך להיות אלים יותר

שרון ניר:  אנחנו רואים את זה בבתי חולים

שרון ניר:  אנחנו רואים את זה בכבישים, ואנחנו רואים את זה בשיח ברשתות החברתיות, ואנחנו רואים את זה גם במערכת החינוך

שרון ניר:  ולכן, מאוד חשוב בעיניי שאתה שם את זה על השולחן, כי באמת ראשית הצירים בעיניי זו מערכת החינוך

שרון ניר:  כי במערכת החינוך אפשר למצוא את כולם, זה באמת מקיף

שרון ניר:  שני מיליון אנשים, ככל שמתייחסים לזה, זה לא רק התלמידים

שרון ניר:  מדובר על הורים, על מורים, ותלמידים

שרון ניר:  אני חושבת שמישהו הזיז לנו את הגבינה, ועדיין לא התעוררנו אל מול מאבק הקורונה

שרון ניר:  השיח שהופך להיות אלים בכלל בעולם וגם אצלנו, ומשהו צריך להשתנות באופן שבו מתודולוגית מתווכים את זה לתלמידים שלנו, להורים שלהם ולחברה כולה

שרון ניר:  הדיון הזה צריך לקחת אותו אל מעבר לנתונים אל חשיבה שהיא יצירתית שהיא אחרת

שרון ניר:       בסוף אני סבורה שככל שאתה מתייחס לעולם הזה, שהוא עולם שחווה קורונה, ויש הסיפור של החוסן האישי, הסיפור הרגשי של התלמידים וגם של המורים, והמרקם התוסס הזה בתוך סביבת הלימוד, מישהו צריך להתייחס אליו אחרת

שרון ניר:  לכן אני חושבת שהיום כשמערכת החינוך ומשרד החינוך מתייחסים היום לכל סוגיית הלימוד בדברור של חומר מקצועי, ולא בתשתית ערכית שמכניסה לא מעט נושאים שהם היבטים של חוסן, שזה היבטים של - עשה ואל תעשה, שזה היבטים של יצירת קבוצות שמהוות קבוצות תמיכה רגשית גם להורים, גם לתלמידים וגם למורים

שרון ניר:  אנחנו פשוט תופסים את הנושא בצורה שהיא חסרה והיא לא מספיק מקצועית

שרון ניר:  לכן אני ממליצה לך אדוני היושב-ראש, כדי להיות פרגמטית, כל התוכניות והתוספות, ולעשות את זה במסגרת גפ"ן זה באמת משהו שהוא more of the same  צריך לחשוב פה על שני צירים

שרון ניר:  ציר אחד – ציר מקצועי, מה אנחנו רוצים ללמד את החבר'ה שלנו

שרון ניר:  הציר השני - ציר של ערכים, ואיך אנחנו מתווכים באמת את כל הסוגיה של ביטחון ומוגנות, וגם מה מותר ומה אסור לתלמידים

שרון ניר:  הסיפור הזה הערכי צריך ללכת לחשוב, להפוך אותו עוד פעם ולהתייחס אליו אחרת

שרון ניר:  אני מביאה את כל הניסיון שלי

שרון ניר:  אני בוגרת 30 שנות שרות צבאי, הייתי מפקדת בצבא, והייתי גם לא מעט בעולמות החינוך, הייתי מפקדת בית-ספר ארצי לתקשוב וסייבר

שרון ניר:  מהעולם הזה שלוקחים בסוף חניך בצבא, אז לא רק מלמדים אותו את המקצועות הנדרשים, נותנים פה איזושהי תשתית שמלמדת את הערכים ואת קוד ההתנהגות בארגון

שרון ניר:  בעיניי, זה נושא מאוד חשוב שצריך לחשוב עליו

שרון ניר:  עם כל הכבוד, בסוף המערכת הזאת יש בה חייל שהוא בשלושה חודשים יותר מבוגר מחייל אחר, והוא מחנך אותו, ועושה עבודה מפוארת

שרון ניר:  אז הייתי ממליצה לכולם לא לזלזל באותה מערכת שיש בו חייל שהוא מדריך שהוא כולה בן 18 וחצי, והוא מדריך ילד בן 18, עם כל הכבוד

שרון ניר:  אז צריך ללמוד מה עושים גם קצת יותר טוב בהיבט הזה שלא רק לדלוור מקצועות, אלא לחשוב על הסיפור הערכי, כולל השיח עם ההורים

שרון ניר:  תודה

יוסף טייב: יש גם דיסטנס שלא קיים במערכת הרגילה

יוסף טייב:       ארגון מחנכות מבית ההסתדרות הלאומית

יוסף טייב:  יו"ר הארגון דורית חזן

דורית חזן: אני מוכנה להגיד עוד דבר

דורית חזן:  לצמצם את מספר הילדים בגן, בכיתות בכלל

דורית חזן:  אני חושבת שזה הדבר שיכול באמת לעזור לכולנו

דורית חזן:  אני יודעת שזה קשה וזה המון תקציבים

דורית חזן:  אבל הגיע הזמן שבאמת יעסקו בזה

דורית חזן:  35 ילדים על גננת שהיא בהכשרה, וסייעת שלא בהכשרה, זה מרקחה

דורית חזן:  חבר'ה, לא שומעים את הילדים, ושם לומדים כבר את ההישרדות

דורית חזן:  אני חושבת שזה הפתרון להגיע למצב שרגועים יותר

דורית חזן:  אפשר לדבר בילדים ובהורים

דורית חזן:  תודה רבה

יוסף טייב: נמצאת איתנו אימא לילד

יוסף טייב:  בלי פרטים מזהים בבקשה

יעל חמו: אני אדבר באופן כללי

יעל חמו:  אבל אני חושבת שהמקרה שלי ברמת המיקרו, הוא מעיד לא על הכלל, אבל על משהו מהכלל, וכן אפשר ללמוד

יעל חמו:  הבן שלי הוא שמיניסט

יעל חמו:  בשבוע הבא הכיתה שלו יוצאת לטיול שנתי באילת, טיול אחרון, והבן שלי לא, לא כי הוא לא רוצה, פשוט לא רוצים אותו

יעל חמו:  מכיתה י', הבן שלי עלה לתיכון בבית-ספר מכיתה ז' עד י"ב

יעל חמו:  כשהוא עלה לתיכון ב-3 לספטמבר, המנהל הזמין אותנו ההורים לישיבה, להגיד שהוא רוצה לעזור לנו שיש בתי-ספר שמתאימים לילד

יעל חמו:  אני לא הבנתי, כאילו מה אתה רוצה מהילד? זה החברים שלו, טוב לו פה, הכול בסדר

יעל חמו:  הוא לומד לפעמים, לומד פחות, אבל הוא ילד עם קשב וריכוז, חינוך מיוחד משולב בכיתה קטנה, מה אתה רוצה מהילד הזה? עזוב אותו

יעל חמו:  שום דבר

יעל חמו:  מאותו רגע שאנחנו ההורים אמרנו שהילד רוצה להישאר, הוא התעלל בילד

יעל חמו:  קצרה היריעה לספר את ההתעללות

יעל חמו:  אני מספרת, ואני בעצמי לא מאמינה שחווינו את ההתעללות הזאת

יעל חמו:      אני אספר על מקרה קטן

יעל חמו:  שנה שעברה טיול שנתי, הילד שלי לא מורשה לצאת – למה? כי נגמרה ההרשמה אמרו לילד

יעל חמו:  אני באתי, אמרתי, סליחה, מה זה נגמרה ההרשמה? רק עכשיו יצא חוזר

יעל חמו:  לא, נגמרה ההרשמה, אין מקום, סידרנו אכסניה

יעל חמו:  אמרתי, מה זאת אומרת? ממש לא הסכימו

יעל חמו:  למי שלא פניתי - למפקח, לרשות החינוך, כלום

יעל חמו:  הילד לא הורשה לצאת, עוגמת נפש

יעל חמו:  הילד אמר לי, אימא, זוזי הצידה

יעל חמו:  תודה רבה שטיפלת, אבל אני יודע לטפל לבד

יעל חמו:  ואני סמכתי, אמרתי לו, בסדר

יעל חמו:  הוא תפס מזוודה, ממתקים והכול, ועלה לאוטובוס

יעל חמו:  הוא עולה לאוטובוס, והמנהל מה מזמין לו? שוטר

יעל חמו:  ומה הוא אומר לשוטר? תקשיב, הילד הזה עם העיניים הכחולות שם שיושב בסוף, הוא לא תלמיד בבית-הספר, והוא השתחל לאוטובוס שלנו של בית-הספר, פשוט שיקר לשוטר

יעל חמו:  אני שומעת הכול

יעל חמו:  הילד אומר לי, אימא, לא נעים מהחברים

יעל חמו:  אמרתי לו: נעים, תישאר

יעל חמו:  ככה החלטת, תישאר

יעל חמו:  הילד שלי ירד

יעל חמו:  כאשר השוטר הגיע, הילד שלי ירד

יעל חמו:  אותו דבר גם עכשיו

יעל חמו:  המנהל החליף את המחנך שלושה שבועות, כי המחנך היה במילואים

יעל חמו:  אז יצר קבוצה, והוא לא פרסם בכוונה תחילה את הטיול להורים כמו כל הטיולים

יעל חמו:  קיבלנו לפני שלושה חודשים היה טיול, סמינריון ליומיים, קיבלנו שלושה חוזרים – נא להירשם

יעל חמו:  נא להשאיר תשלום

יעל חמו:  פה, כלום, אז לא ידעתי מהטיול

סימון דוידסון: אבל מה הקשר לאלימות לא הבנתי?     

יעל חמו: זה אלימות רגשית

יעל חמו:  המנהל החליט שהילד הזה לא יהיה, הוא מפעיל עליו כל מיני סוגים של אלימות - גם מבייש אותו ליד כל התלמידים

יעל חמו:  הוא נכנס ללמוד אצל מורה מסוימת, כל תלמיד נכנס, זה בסדר

יעל חמו:  אבל אם הילד שלי רוצה להיכנס, אז נכנס המנהל בליווי הסגנית, ואומרים לו, בוא הנה, תצא מפה, אתה לא יכול ללמוד

יעל חמו:  והוא לומד ולא מפריע

יעל חמו:  אבל לא

יעל חמו:  כי המנהל החליט שהוא לא יכול להישאר בבית הספר הזה כי יש לו מלא מוסדות אחרים, ולבן שלי זה טוב

יעל חמו:  ברוך השם, הבן שלי עוד מעט מסיים

יעל חמו:  הוא עם המון צלקות בגלל הכוח הכול-כך מאסיבי שיש למנהל שהזמין לו שלוש פעמים שוטר

יעל חמו:  שוב, לא שיח

יעל חמו:  אני מאוד מזדהה עם מה שנאמר פה

יעל חמו:  מה אנחנו רוצים מהתלמידים? אם המנהל מזמין שוטר, וכל בית-הספר יודע שהזמינו לילד הזה שוטר

יעל חמו:  אם המנהל ככה משוחח עם הילדים, והוא דמות מחנכת – מה אנחנו רוצים מהילדים? איזה דוגמה אישית אנחנו נותנים להם? מה אנחנו רוצים מהילדים? בואו נדבר קודם על אלימות של ילד כלפי ילד מסוים שהוא מסמן אותו

יעל חמו:  ויש לי סיפורים מסמרי שיער על מה אנחנו עברנו שלפעמים אני לא מאמינה

יעל חמו:       ביום שישי האחרון, ישבנו עם התנור החם אני והילד שלי

יעל חמו:  והילד שלי אומר לי בנוסטלגיה כזאת של ילד שעבר טראומה, הוא אומר לי – אימא, באמת, בטיול השנתי הוא הזמין לי שוטר והוריד אותי כי הוא לא העז לדבר

יעל חמו:  על כל מה שהוא חווה מהמנהל, כל האלימות הזאת והביוש הזה שהוא בייש אותו לפני כולם, ואני לא מספרת

יעל חמו:  30, 40 מקרים של אלימות של המנהל

יעל חמו:  אני פניתי הלאה

יעל חמו:  פניתי למפקח, והמפקח מגבה את אותו מנהל שקיבל שני פרסי חינוך, ואני מתביישת לומר

יעל חמו:       אני מורת המאה, קיבלתי מורת המאה

יעל חמו:  לא הלכתי במחאה שקטה לקבל את הפרס

יעל חמו:  כי אם מנהל כזה שאין לי שום דבר כלפיו, באמת, במישור האישי, וגם אני לא כועסת עליו, אני סולחת לו, והבן שלי, ברוך השם, יוצא בלי צלקות בזכות כל הגיבוי שהוא קיבל במשפחה

יעל חמו:  אבל מה קורה בבתים אחרים כשאין הורים שמבינים בחינוך? אני במקרה 35 שנה מחנכת

יעל חמו:  ידעתי איך לפנות לילד, וברוך השם, יש לי ערוץ פתוח

יעל חמו:  אבל תדעו לכם, שפעם אחת אני הייתי בטוחה שהילד שלי התאבד, זה אחרי שהוא התנהג אליו בבריונות

יעל חמו:  התקשרתי למנהל להגיד לו – תגיד לי, איפה הילד שלי? הוא אמר, בואי תיקחי אותו, תראי

יעל חמו:  אני באה לבית-הספר, הוא לא נמצא

יעל חמו:  ואז אני אומרת – הוא נעלם

יעל חמו:  אני מתקשרת למנהל, אני אומרת לו, בבקשה, אם יצור קשר, תגיד לו שאני ממש דואגת

יעל חמו:  אז הוא אמר לי, כן, אני כבר הגשתי אליו תלונה במשטרה

יעל חמו:  בצורה כזאת, כך זה היה

יעל חמו:  הילדים שלי רועדות, ואני מדברת, ולא משנה פרטי המקרה, רק רוח הדברים

יעל חמו:  כמה כוח יש למנהל? וכשהמנהל הוא טוב – אז איזה יופי

יעל חמו:  אבל כשיש פה התנכלות לילד – שמנהל לא רוצה אותו, למרות שהחוק, אז רגע, המנהל מעל החוק

יעל חמו:  יש חוזר מנכ"ל שכל ילד זכאי לצאת לטיול שנתי

יעל חמו:  איפה האכיפה? הגעתי למפקח המתכלל, הגעתי למנהלת המחוז – דממה אלחוטית

יעל חמו:  הייתי צריכה לקחת חופש, אני מבית-שאן, ולבוא לוועדת הכנסת

יעל חמו:  ואני שואלת – האם זה הפתרון שלי? לבוא לוועדת הכנסת ולהציף בעיה של ילד שמנהל מתנכל אליו – הוא האלוקים? והדרך של השיח איתנו

יעל חמו:  ראוי לציין שאני ניסיתי מאוד להוריד

יעל חמו:  אני בקבוצה של הכיתה שעדיין המנהל מסרב לצאת ממנה, למרות שהמורה חזר ממילואים

יעל חמו:  ביקשתי בצורה יפה לצאת, כי אנחנו רוצים לנהל שיח, הוא לא מוכן בבריונות לצאת מהקבוצה

יעל חמו:  ואף בגלל שאני חברה בקבוצה של ההורים בצורה הכי מכבדת שבעולם, אז למחרת הייתה בגרות במתמטיקה, והילד שלי הוא 07, שהמורה למתמטיקה מקריא לו ונותן לו את ההתאמות, מי נכנס לתת לו את ההתאמות רק לבן שלי? – המנהל, בנקמנות לאימא

יוסף טייב: ברשותך

יוסף טייב:  אני לא רוצה להאריך

יוסף טייב:  הרעיון ברור

יוסף טייב:  הבנתי את המקרה

יוסף טייב:  כן ארצה לקראת סוף הדיון לקבל התייחסות ממשרד החינוך, מה הנוהל, איך מתנהלים

יעל חמו: אני רוצה לומר רק שני דברים

יעל חמו:  טיול שנתי, חוזר מנכ"ל איך אוכפים

יעל חמו:  והשני למי ילד מתוסכל פונה? תודה

יוסף טייב: ברשותך

לימור מילר: אני מארגון מנהיגים

לימור מילר:  אני שומעת פה מקרה שהוא מקרה קשה

לימור מילר:  אבל אני חושבת שבסוגיה כזאת, אם הייתי המנהל, מן הסתם הייתי רוצה לשבת ביחד ולהביע את כל התהליך

לימור מילר:  ברשותך, רגע, אני מסתייגת מהסיפור הספציפי, ומדברת על עניין עקרוני

לימור מילר:  יצאה חברת הכנסת שדיברה על הצבא, וכולם פה דיברו על הסמכות

לימור מילר:  אז אני לא רוצה דרגות

לימור מילר:  אני גאה מאוד בדרגה שלי כמנהלת שש שנתית

לימור מילר:  30 שנים מחנכת גאה מאוד בישראל

לימור מילר:  אותם נערים, נערות שמגיעים למסגרות שונות, לא רק צבא, יש לנו חלק אדיר מגיל גן, יחד עם הבתים להביא אותם לאן שהם נמצאים

לימור מילר:  אבל השאלה פה, לדעתי, היא בשני מישורים

לימור מילר:  רציתם איזושהי הצעה פרגמטית

לימור מילר:  ראשית, כל הנושא של ביטוח אחריות מקצועית, לא קיים בישראל עבור מנהלים ומנהלות

לימור מילר:  שימו לב שבכל אירוע ועניין, שמים אותנו בחזית

לימור מילר:  מציפים אותנו בתוכניות

לימור מילר:  מצפים מאיתנו להרבה מאוד שינויים

לימור מילר:  שום הערכה על הקורונה, אף מילה לא נאמרה פה על זה שעם כל הקשיים של הקורונה והמסכים, מי שהחזיק את הילדים זו מערכת החינוך שהמציאה עצמה כמעט ב-24 שעות

לימור מילר:  אין לנו ביטוח מקצועי

לימור מילר:  רופא שנכנס לטיפול כזה או אחר, עושה את זה בתוך מרחב בטוח, כי אם חלילה יקרה משהו, יש לו גיבוי

לימור מילר:  לי אין גיבוי

לימור מילר:  תובעים אותי על כל שטות ועל כל עניין

לימור מילר:  ואם אני אגיע לבית-המשפט, אני אשלם על כך מעבר למחיר הנפשי

לימור מילר:       ברמה יותר מקצועית, אני חושבת שהגיע הזמן שמערכת החינוך תיתן מענה משמונה בבוקר עד חמש אחר-הצהריים בכל בתי-הספר, כל המגזרים

לימור מילר:  עד השעה שתיים ללמוד

לימור מילר:  מהשעה שתיים – ארוחה חמה לכל הילדים באופן שוויוני, ואז לתת שיעורי עזר עם סטודנטים וסטודנטיות שחייבים לגייס אותם, ואין לנו עתודה

לימור מילר:  אין עתודה להוראה, זה המשבר הכי גדול בחינוך

לימור מילר:  אנחנו מקבלים אנשים עם דופק, ומקפיצים בוגרים שסיימו צבא, בואו תעזרו לנו, כי העומס הוא אדיר

לימור מילר:  שנית, אני רוצה לומר, להכניס אחר-הצהריים, כמו בבית-הספר של החופש הגדול, פעילויות ספורט ומוסיקה, וכו', הילדים צריכים להגיע הביתה כשהם סיימו את כל התהליך הזה, ולהורים יש פנאי לילדים שלהם

סימון דוידסון: בקיצור, להירשם לבית-ספר אמריקאי באבן-יהודה

לימור מילר: חס ושלום

לימור מילר:  אני מאוד גאה במה שקורה בעירוני ה', ובעוד מקומות מתקציבים שלנו

לימור מילר:  לגבי תוכנית כמו "באים בטוב"

לימור מילר:  אני חושבת שלאמוד תוכנית של שנה, זה להעליב את התוכנית ואת המבצעים אותה

לימור מילר:  כשאני כמנהלת צריכה לעמוד מול הגפ"ן, ולבור ספק מתוך 8,000 אפשרויות, אני לא מתוגמלת על הגפ"ן, וזה אחרי קורונה שהיינו צריכים 70,000 מתווים, לא גיבוי, לא אמון, לא מורים בשטח, כיתות עמוסות, ובסוף, כל פיפס שקורה, לא מפרסמים את השכונה שבה גדל הנער, אלא קרה בבית-ספר יוקרתי

לימור מילר:  אז אנחנו יוקרתיים, אבל תשמרו על הדבר הכי יקר – אנשי ונשות החינוך, ובראשם מנהלות ומנהלים

לימור מילר:  תנו לנו ביטוח מקצועי

לימור מילר:  תנו לנו גיבוי

לימור מילר:  תנו בנו אמון

לימור מילר:  ומי שמתנהל בבריונות, גם אם הוא מנהל בכיר, וגם אני זכיתי בפרסים, הוא לא ראוי, שידאגו לטפל בזה

לימור מילר:  אבל זה לא יכול להכתים את הכלל

לימור מילר:  ואני אומרת לכם, אנחנו עובדים 24/9 עבור החינוך, ואנחנו חייבים את התמיכה

לימור מילר:  תודה רבה מאוד

יוסף טייב: תודה רבה לך

יוסף טייב:        ברשותכם, דור אלבז, סגן יו"ר נוער הליכוד

יוסף טייב:  תלמיד כיתה י', באר-שבע

דור אלבז: תודה, אדוני היושב-ראש, אני לא פה בכובע פוליטי, אני פה בכובע של תלמיד

דור אלבז:  אדוני היושב-ראש, חברי הוועדה, אני באתי לפה במיוחד כדי לתמוך בכן

דור אלבז:  אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנו יודעים בשנים האחרונות על אלימות יוצאת דופן נגד מורים ונגד אנשי חינוך

דור אלבז:  זה דבר שיוצר מגמה בלתי הגיונית שהאלימות הזאת קורית גם כשהורים עושים אותם וגם תלמידים עושים אותם

דור אלבז:  אני לומד בבאר-שבע, ואני יכול להגיד לך שבבית-הספר שלי קרו כמה מקרים, אני לא אכנס אליהם

דור אלבז:  אני יכול להגיד לך שלפני הדיון אני ביקשתי לדבר, וביצעתי השוואה קטנה לגבי מקרי האלימות פה בישראל, ובאירופה ובמדינות מערביות

דור אלבז:  אני גילית שפה, בישראל, מקרי האלימות בבתי-הספר נגד עובדי הוראה, ונגד עובדי חינוך, הן מהגדולות שהיו פה בכל המדינות המערביות והאירופאיות

דור אלבז:  זה דבר קשה מאוד

דור אלבז:  זה ממחקרים, אני יכול להביא לכם את הנתונים

יוסף טייב: נשמח שתעביר לוועדה את הנתונים

יוסף טייב:  אם ישנם נתונים, שיעבירו אותם לוועדה

דור אלבז: זו מגמה שאותי אישית מאוד מדאיגה

דור אלבז:  אני חושב שחינוך תלמיד, או אחד מהאנשים שמפעילים אלימות נגד אנשי חינוך, זה אנשים שבוודאות האלימות הזאת תלווה אותם בעתיד, וצריך לטפל בה מיד

דור אלבז:  התקופה של פעם, זו תקופה שההורים עובדים יחד עם המורים

דור אלבז:  השנה, ובכלל בתקופה האחרונה, אני עד לזה באופן אישי

דור אלבז:  ההורים יחד עם התלמידים נגד המורים – זה דבר שלא ראיתי אף פעם

דור אלבז:  יכול מורה לנזוף בתלמיד, ויום למחרת ההורה יכול להגיע עם בלטה לבית-הספר, ולשאול מה עשו לילד, זה לא דבר שקורה כך סתם

דור אלבז:       לפי דעתי, משרד החינוך צריך להוציא הוראה חד-משמעית שכל תלמיד, או כל אדם שיתקוף מורה, או איש חינוך, צריך להיענש בכל חומרת המעשה

דור אלבז:  צריך לגבות את עובדי החינוך, כי אלה המחנכים שלנו, ואלה הדואגים לעתיד שלי פה, ולדור העתיד של שאר הנערים, ויש פה עוד נערים בדיון הזה

דור אלבז:  צריך לתת למורים גיבוי מלא

דור אלבז:  משרד החינוך צריך לקדם שיעורים ומעגלי שיח, בנושא – איך פותרים ויכוחים בלי להגיע לאלימות, אלא באמצעות שיח והידברות

דור אלבז:  ברשותכם, אסיים בפנייה כאן לכל חבריי, אחיותיי ואחיי תלמידי ישראל, בואו, לא צריך להגיע לאלימות

דור אלבז:  אל תעודדו את חברכם

דור אלבז:  אל תעמדו מהצד

דור אלבז:  אלימות היא לא דרכנו

דור אלבז:  בואו נהפוך את הסביבה שלנו לסביבה מכבדת, מקבלת, וגם יותר בטוחה בבית הספר ומחוצה לו

דור אלבז:  תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, שאיפשרת לי לדבר

לימור מילר: מקסים

לימור מילר:  מקסים, אתה

לימור מילר:  כל הכבוד להורים שלך, ומי שחינך אותך, שאתה יצאת כזה אדם מדהים

דור אלבז: 	תודה רבה לכם

יוסף טייב: אני רוצה לציין, שבחוק העונשין 1977, בוועדת החוקה, התקדם קצת – הענישה גדלה לעד חמש שנים, ואני לא רואה שזה שיפר משהו

יוסף טייב:  לכן אני אומר, גם אם זה התבצע, בסוף, אנחנו פה לא מאלפים, אנחנו פה צריכים לחנך ולחנך דור העתיד

יוסף טייב:  וכמו שאמרתי, וכמו שאמרה חברת הכנסת שאשא ביטון – חלק גדול ייצא גם מפה, ובהתנהלות שלנו

יוסף טייב:       בבקשה, המשרד לביטחון הפנים, אהרון דגן

אהרון דגן: צהריים טובים, שמעתי פה הרבה על נושא האלימות

אהרון דגן:  רק במספר נקודות

אהרון דגן:  משטרת ישראל רואה לנגד עיניה את כל הנושא של אלימות כלפי מורים, ואלימות בכלל בתוך מוסדות החינוך

אהרון דגן:  מפכ"ל המשטרה נתן כבר הנחיה מזה תקופה ארוכה לטפל בנושא של האלימות, בעיקר בתחום בתי-הספר

אהרון דגן:  אני כקצין חקירות, מדור נוער חטיבת החקירות מטה הארצי

אהרון דגן:  אנחנו מטפלים

אהרון דגן:  ההנחיות שלנו לשטח הן בשני אופנים – בפן האכפתי ובפן המניעתי

אהרון דגן:  בפן המניעתי – בכל מחוז יש קצין מניעה והסברה

אהרון דגן:       יש תוכניות שהכינו מערכי מניעה מסודרים בנושא האלימות שאותם קציני המניעה ושוטרי הנוער במשרדי הנוער מעבירים אותם בתוך בתי-הספר

אהרון דגן:  כמובן שהאמצעים של משטרת ישראל וכוח האדם של משטרת ישראל והמשימות של משטרת ישראל, לא מאפשרות לנו להגיע לכל כיתה וכיתה, ולגעת בכל התלמידים בנושא הזה של המניעה

אהרון דגן:  אנחנו יש לנו שיתופי פעולה עם משרד החינוך בנושא

אהרון דגן:  מה שאנחנו יכולים לתת ולרתום, אנחנו עושים את זה

אהרון דגן:  אפרופו, בלי שום קשר לדיון הנוכחי, כבר לפני כמה ימים קבענו פגישה עם ורד, ועם קרן רוט איטח, בנושא של איך אנחנו משתפים פעולה עם משרד החינוך בכל הנושא של הטיפול האינטנסיבי באלימות בבתי-הספר

אהרון דגן:  אז אמרנו בצד האחד, זה הצד המניעתי, זה הרצאות

אהרון דגן:  דבר שני, בתחום המניעה, יש לנו פרויקטים ארוכי טווח שאותם גם קציני המניעה עובדים ועושים אותם בערים השונות, לרוב, אותם בני נוער שמגיעים לאותן תוכניות, זה אותם בני נוער שהיו בעבר חלק ממחוללי האלימות

אהרון דגן:  גם שם התקציבים שלנו והכמויות, והיכולת שלנו להעניק את הפרויקטים ארוכי הטווח האלה לכל הנערים היא גם כן מוגבלת

אהרון דגן:  אבל אנחנו עושים הכול על מנת שזה ייצא לפועל

אהרון דגן:  כל הנושא של האכיפה – משטרת ישראל נוהגת באפס סבלנות בכל הנושא של האלימות במוסדות חינוך

אהרון דגן:  ההנחיה המפורשת של ראש אגף החקירות והמודיעין ניצב יגאל שלום, לנקוט ביד קשה בכל אירוע אלימות המדווח מתוך בית-הספר

אהרון דגן:  גם בנושא הזה אנחנו בפיקוח ומעקב אחר הנושא הזה

אהרון דגן:  כל אירוע שיגיע לפתחנו, הוא יטופל בצורה המהירה והיעילה

אהרון דגן:  אנחנו נמשיך לעסוק בנושא האלימות

אהרון דגן:  אנחנו נמשיך לתת את המענה היעיל והמהיר והיסודי בכל נושא אירועי האלימות

סימון דוידסון: מה זאת ענישה? אני רוצה להבין

סימון דוידסון:  מה זו ענישה אם נער בן 16 נכנס לקטטה, וגורם לפציעה שעל גבול הנכות, מה זו נקיטה קשה? מה קורה עם אותו נער שנוהג באלימות?      

אהרון דגן: מבחינת משטרת ישראל, אני יכול לחקור את תיק החקירה, לחקור את אותו אירוע, להגיע איתו למיצוי ראייתי ככל האפשר

אהרון דגן:  להעביר את התיק לתביעות, ובסופו של דבר, מי שמנהל את כל התיק הזה בבית-משפט זה או התביעות או הפרקליטות לפי חומרת האירוע

אהרון דגן:  אני לא אנקוט בדוגמאות

אהרון דגן:  אבל מערכת המשפט בסופו של דבר, היא זו שמחליטה מה רמת הענישה באירוע כזה או אחר

אהרון דגן:  לגבי רמת הענישה, יש חוק, על-פי חוק

סימון דוידסון: יושב-ראש הוועדה אמר שיש עד חמש שנים

סימון דוידסון:  אבל היו תקיפות כאלה, בשביל זה אנחנו יושבים פה

אהרון דגן: אני רק יכול לסבר לך את האוזן

אהרון דגן:  נצא קצת בנושא אחר מחוץ לאלימות

אהרון דגן:  סחר בסמים – בעבירה היום 16 שנים, על-פי חוק סחר בסמים

אהרון דגן:  תראה לי אחד שקיבל על סחר בסמים 16 שנים

אהרון דגן:  לצערי הרב, בין מה שרשום בספר החוקים, למה שקורה בפועל עם כל הפסיקות, אנחנו לא מגיעים למוצר המוגמר כמו שאנחנו רוצים, ועם זה אנחנו מתמודדים בסופו של דבר

תמי סלע: הערה קטנה בהקשר הזה

תמי סלע:  גם בדיון שבו הוחמרה הענישה, שותפו מחקרים גם מצד גורמים שונים שהשתתפו בדיון, במיוחד בתחומים האלה שהרבה פעמים האלימות היא אמוציונלית, והיא קשורה להרבה מורכבות בין הצדדים, החמרה בענישה לא מובילה בדרך כלל לצמצום של התופעות האלה, במיוחד כשמדובר על קטינים, הטיפול שמעדיפים לנקוט בו הוא טיפול לא במישור הפלילי

תמי סלע:  הוא טיפול עם שרות המבחן

תמי סלע:  הוא טיפול שבאמת בא לבדוק את הסיבות להתפרצות האלימה ולטפל בהם, כי הטיפול הפלילי הרבה פעמים לא יפתור את הבעיה שהיא יותר רחבה

סימון דוידסון: את יודעת מה קורה למורה שמותקפת ואותו תוקף אחרי שבועיים, שבוע חוזר לבית-הספר? ההשפלה אי-אפשר לתאר אותה

סימון דוידסון:  לכן אני שואל, האם אותו בן-אדם שתוקף מורה, האם הוא חוזר לבית ספר בכלל? חוזר נכון? נורא ואיום

יוסף טייב: בפעם הראשונה מקבל שלושה ימים השעיה, מה קורה הלאה? רק שאלה לאהרון, אנחנו במגמת עלייה או במגמת ירידה?     

אהרון דגן: אני יכול להגיד לך, ממה שאני יודע מבדיקה שעשינו לאחרונה, אם אני מנתק את 2021, שזו שנת הקורונה שאנשים היו בבית, אז ביחס ל-2019, ל-2022, אנחנו בעלייה יחסית בנושא של האלימות בתוך בתי-הספר

אהרון דגן:  עוד פעם, על-פי מה שיש אצלנו בידיים

אהרון דגן:  אני לא יודע, יכול להיות שיש אירועים שנסגרים בתוך בתי-הספר, אנחנו לא מכירים אותם, ולא נחשפים אליה

יוסף טייב: לגבי המקרים יש החמרה או לא?     

אהרון דגן: עוד פעם, צריך לראות

אהרון דגן:  רמת האלימות - אני יודע להגיד אם יש החמרה או לא? לפני כמה ימים בעיר רמלה, בני נוער השאירו רימונים מחוץ לבית-הספר, כי לא נתנו להם לדבר

אהרון דגן:  זה מה שאני מכיר מהתקופה האחרונה

אהרון דגן:  אני לא מכיר את כל האירועים בעבר

אהרון דגן:  אבל עוד פעם, הכול תלוי דיווח

אהרון דגן:  במקרה כזה יש דיווח וזה מגיע למשטרה, אבל מה קורה באירועים?      

סימון דוידסון: אתה זוכר את המקרה של דקירה לפני חודש שדקרו מורה?     

אהרון דגן: כן

אהרון דגן:  עם התלמיד ברחובות

יוסף טייב: אהרון, אמרת - זה תלוי בדיווח

יוסף טייב:  אין נוהל של דיווח? מקרה שקורה בתוך מערכת בית-ספרית של דקירה, לא מגיע אליכם? הוא לא חייב להגיע אליכם?     

אהרון דגן: קודם כל, יש חוזר מנכ"ל, ואני מתאר לעצמי שבעבירות חמורות, חובת הדיווח היא במקרה חד-משמעי בעבירות מסוג פשע, בעבירות מסוגים כאלה, אי-אפשר לעצום עין ולא לדווח עליהם

אהרון דגן:  אני לא מכיר את האותיות הקטנות של חוזר מנכ"ל

יוסף טייב: בסוף, אנחנו לא ראינו את חוזר המנכ"ל החדש, אבל איפה זה הולך? זאת אומרת, איפה הגבול? מה הנוהל, מה כן מגיע

ענת דדון: זה לשיקול דעת המנהל

בלה רדונסקי: אני מהלשכה המשפטית

בלה רדונסקי:  אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שעלו כאן

בלה רדונסקי:  קודם כל, כאשר מדברים על אלימות, אנחנו צריכים להבין שמדובר בכמה מעגלים

בלה רדונסקי:  יש לנו את המעגל של אלימות הורים

בלה רדונסקי:  יש לנו את המעגל של אלימות תלמידים

בלה רדונסקי:  ויש לנו את המעגל של אלימות עובדי הוראה עצמם

בלה רדונסקי:  כל אחד מהם מטופל באופן שונה על-פי דינים השונים, ועל-פי הדרך שמשרד החינוך מתווה

בלה רדונסקי:  זה נכון שעבדנו ביחד גם עם הסתדרות המורים, גם עם השלטון המקומי, וגם עם מועצת תלמידים ארצית – חבל לי שדור הלך, כי רק אתמול נפגשתי עם כל נציגי מועצת תלמידים ארצית בשביל לדבר איתם בנושא האלימות, ולמצוא דווקא מהנוער רעיונות לגבי איך אפשר לגשת לנושאים הללו

בלה רדונסקי:           במשרד החינוך יש כללים, והכללים האלה הם יינתנו ביתר שאת בחוזר המנכ"ל החדש שייצא

בלה רדונסקי:  אבל כיום, נכון להיום, יש עלייה גדולה מאוד של אלימות הורים כלפי צוותי החינוך

בלה רדונסקי:  אנחנו רואים את זה במוסדות החינוך, ולא רק עלייה במספר המקרים, אלא גם בעוצמה שלהם

בלה רדונסקי:  יש לי הרבה הערכה – אני באמת רואה יותר מעורבות של המשטרה בנושא של הגעה לבית הספר

בלה רדונסקי:  הוצאת צו הרחקה, הטרדה מאיימת, או בדברים אחרים שניתנת עזרה

בלה רדונסקי:  אבל אני לא מכירה מקרה אחד שהוגש נגד איזשהו הורה שהרים כיסא, או שפגע בנסיבות מאוד חמורות, ויש לי לא מעט מקרים כאלה, שהוגש נגדו איזשהו כתב אישום, זה עוד לא קרה

בלה רדונסקי:  הרבה תיקים נסגרים

בלה רדונסקי:  הם נסגרים מחוסר עניין לציבור, מחוסר דברים, ובעצם, זה יוצר כן איזושהי אווירה שאנחנו צריכים לחשוב מה אנחנו עושים איתה

בלה רדונסקי:  אבל יש כללים

בלה רדונסקי:  בחוזר מנכ"ל אקלים חינוכי מיטבי, יש פרק שמדבר כיצד צריך לנהוג כשהורה מתייחס לאלימות

בלה רדונסקי:       לגבי ביטוח מקצועי

בלה רדונסקי:  כל אלה שהם עובדי מדינה, לא עובדי רשויות, עובדי מדינה, יש להם כיסוי ביטוחי, שברגע שמוגש נגדם כתב אישום, או ברגע שמוגשת נגדם  תלונה במשטרה, או ברגע שהוא מורגש מאוים, אני לא מכירה את המקרה הספציפי שלך, אני מתנצלת, אבל בוודאי הפיקוח יודע שמגיע לאדם סיוע, לרבות, הוצאת צו הטרדה מאיימת כשאדם מאיים

בלה רדונסקי:  יש לנו כלים לטפל בזה

סימון דוידסון: מה הכלים

בלה רדונסקי: קודם כל הכלי המשפטי

בלה רדונסקי:  מבחינה משפטית, כל מי שהוא עובד מדינה, יש לו אפשרות לקבל דרך "ענבל", ליווי משפטי צמוד, גם אם זה בחקירה, גם אם זה בדבר אחר

בלה רדונסקי:  אבל אם למשל בן אדם מאוים ורוצה להגיש בקשה לפי צו מניעת הטרדה מאיימת, אנחנו הלשכה המשפטית פועלים עם הפרקליטות, ואנחנו נותנים לו גיבוי

סימון דוידסון: מה הכלי של המנהלת מול הורה או מול תלמיד - עד איפה היא יכולה להעניש אותו?     

בלה רדונסקי: לגבי הורה – אני במעגל של ההורים

בלה רדונסקי:  הורה, אמרנו כך - אפשר להגיש תלונה במשטרה

בלה רדונסקי:  אפשר לקבל סיוע בהוצאת צו מניעת הטרדה מאיימת

בלה רדונסקי:  אנחנו לא יכולים מעבר לזה

בלה רדונסקי:  לא התפקיד שלנו  לחנך הורים

בלה רדונסקי:  אנחנו כן יכולים לדווח לרווחה, כי הרבה פעמים שהורים שהם מאוד אלימים, הם גם אלימים כלפי הילדים, אנחנו רואים השלכות לא אחת לדברים האלה

בלה רדונסקי:  כן יכולים למסור דיווח לרווחה בנושא הזה, כדי שיהיה שיתוף פעולה בין מערכתי, בין הרשות לבין משרד החינוך, מנהל בית ספר

בלה רדונסקי:  אבל מול ההורים, הכלים שלנו בעיקר, כמו שאמרתי, הלוואי ויתחילו להגיש כתבי אישום, כי יכול להיות שזה יהיה איזשהו מסר לחברה, שהוא יהיה הרבה יותר חד-משמעי וברור

בלה רדונסקי:  וזה נשמח מאוד לשיתוף פעולה

סימון דוידסון: ומול התלמידים?     

בלה רדונסקי: מול התלמידים, יש לנו כלים אחרים

בלה רדונסקי:  מול התלמידים בחוזר אקלים, הוא מדרג בעצם את חומרות האירועים

בלה רדונסקי:  יש חומרת אירוע שחלה עליה חובת דיווח על-פי חוק העונשין

בלה רדונסקי:  במקרה הזה, אנחנו מיד מדווחים למשטרה, לעובד סוציאלי

בלה רדונסקי:  מפעילים את כל המערכות

בלה רדונסקי:  כשיש פגיעות מיניות, למשל, בתוך מערכת החינוך, יש לנו עלייה מאוד גדולה בנושא הזה – יש ועדה בין-מקצועית שכוללת גורמי חינוך, גורמי רווחה, גורמי רשות בשיתוף פעולה מוחלט

בלה רדונסקי:  ויש להם את הסמכות להעביר תלמיד לא להרחיק

סימון דוידסון: כשאני שומע ועדות, אני יודע שדברים קורים לאט

סימון דוידסון:  אני חי בבניין הזה

סימון דוידסון:  אני הולך לכל הוועדות

סימון דוידסון:  תאמיני לי, אני שומע ועדות חקירה, שום דבר לא קורה

בלה רדונסקי: לא

בלה רדונסקי:  אבל בנושא של פגיעות מיניות, הם מוקצבים בזמן, הם צריכים לפעול באופן מידי

בלה רדונסקי:  אתה לא יכול לעשות את זה מתי שאתה רוצה

בלה רדונסקי:  הועדה הבין-מקצועית, היא לא סתם מתכנסת כוועדה בין-מקצועית, כי היא דורשת גורמי מקצוע שצריכים לשקול גם את הצד הטיפולי גם לנפגע וגם לפוגע

בלה רדונסקי:  גם את שיקולי הדעת כיצד ממשיכים – האם הוא בכלל יכול להמשיך להיות באותו בית-ספר, או צריך לעבור לבית-ספר

בלה רדונסקי:  גם הרבה מאוד מענים שצריכים ללכת לכל הכיוונים

בלה רדונסקי:  אני מקווה מאוד, ואני אומרת את זה גם כאן

בלה רדונסקי:  אנחנו נשמח

בלה רדונסקי:  עדיין, למרות שחוזר מנכ"ל אקלים חינוכי מיטבי, נותן כלים נוספים, אני עדיין נמצאת בשיח, כמו שאמרתי, רק אתמול עם מועצת תלמידים ארצית, אנחנו נשמח

בלה רדונסקי:  אותו דבר לגבי כל אחד

בלה רדונסקי:  המנהלים היו שותפים לעדכון החוזר

לימור מילר: מעט מאוד

לימור מילר:  גם כשאני התקשרתי לעניין ועדה במקרים של פגיעה, ואני מסכימה מאוד עם הסחבת שנגרמת, התשובות שאני מקבלת - אנחנו בהצפה, יש יותר מדי

לימור מילר:  תשהי, תחכי, תתמודדי בינתיים, זה היבט אחד

לימור מילר:  ההיבט השני, הורה, גם אם אני עושה את הכול לפי הפרוטוקולים עם כל הוועדות, אם ההורה מרגיש שאני כלימור, מבחינתו לא בסדר, אני עדיין חשופה לתביעה אישית

לימור מילר:  אף אחד מהנוכחים פה לא נמצא במתח הזה תוך מילוי תפקידו

לימור מילר:  אני חושבת שזה אחד הדברים שברגע שאנחנו נקבל את המעטפת האמיתית, המקצועית שתיתן לנו איזושהי מוגנות, אני אוכל לפעול לא ממקום של פחד, אלא ממקום של מקצועיות, וזה מה שאני

לימור מילר:  לכן אני חושבת שמאוד חשוב לדבר עם הורים, תלמידים

לימור מילר:  אני מאוד שם

לימור מילר:  אבל אי-אפשר מדי פעם רק לדגום מנהלים

לימור מילר:  אנחנו צריכים להיות בכל דבר ועניין, כי בסוף אנחנו הקברניטים של הספינה, שנמצאת במקום מאוד בעייתי, ולפיכך נתכנסנו

בלה רדונסקי: אני חושבת שברגע שבאמת שמענו, מבחינתי, ההסתדרות ששומעת בשטח גם - - -      

לימור מילר: הסתדרות זה של מורים, זה לא כולל אותנו

בלה רדונסקי: בסדר, גם הארגונים, אין בעיה

בלה רדונסקי:  אנחנו גם פנינו לארגון

לימור מילר: אנחנו ארגון על-יסודי

בלה רדונסקי: אמרתי שכללנו גם את הארגון העל-יסודי, שלחנו להם את הטיוטות, וביקשנו את קולם של המנהלים

בלה רדונסקי:  אני לא יודעת אם הם פנו אליכם או לא

בלה רדונסקי:  אבל אנחנו פנינו בהחלט לשני הארגונים, ביקשנו להביא לנו את הקולות

לימור מילר: חשוב לי רגע לומר, אנחנו לא ארגוני מורים, אנחנו ארגוני מנהלים

בלה רדונסקי: אין בעיה

בלה רדונסקי:  אבל בגלל זה היו שולחנות עגולים

בלה רדונסקי:  אין בעיה שגם אתם תפנו

בלה רדונסקי:  אני חושבת שיש פה אוזן קשבת גם על ידי אגף שפ"י

בלה רדונסקי:  גם על-ידי כוח אדם בהוראה

בלה רדונסקי:  יש פה אגפים מאוד קשובים

בלה רדונסקי:  העבודה הקשה שלנו זה למצוא כל הזמן את האיזונים

בלה רדונסקי:  למצוא כל הזמן את האיזונים בין עובד הוראה שנהג באלימות ומקומו לא איתנו, לבין עובד הוראה שהתלוננו עליו, ומסכת העובדות רחוקה מלהיות המציאות לא לפגוע בו

בלה רדונסקי:  מצד שני, תלמיד שפגע, אבל המערכת תדע אם היא צריכה להכיל אותו, ולא לזרוק אותו לרחוב

בלה רדונסקי:  היא צריכה ללוות אותו, והיא צריכה לפעול לא רק לפי קולו של ההורה שרוצה שהוא יורחק, אלא גם לפי קולו של אותו ילד מה טובתו

בלה רדונסקי:  ואותו דבר גם לגבי הורים

בלה רדונסקי:  ובאמת, שיח, שיח, אבל שיח היום לא מספיק

בלה רדונסקי:  ולכן, אנחנו מנסים לעבות את הכלים וליצור איזונים כמיטב יכולתנו

בלה רדונסקי:  וכל אחד יש לו כאן רעיון נוסף בשולחן, תמיד מוזמן לבוא אלינו באהבה גדולה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:       גלית ועד הורים

יוסף טייב:  בבקשה

גלית בלאו בהרב: אני מעפולה

גלית בלאו בהרב:  מייצגת הורים, ובעצם, אני שמחה פה שזימנו אותי לוועדה, היושב-ראש ויתר הנוכחים

גלית בלאו בהרב:  אני אתחיל לגבי האירוע הספציפי שלי, שבגינו בעצם גילינו מספר דברים שאנחנו רוצים להביא בפני הוועדה שאולי יביאו לתיקון

תמי סלע: אם אפשר בלי פרטים מזהים לגבי האירוע הזה

תמי סלע:  אסור לפרסם את הדברים האלה

תמי סלע:  ברמה עקרונית

תמי סלע:  בבקשה

גלית בלאו בהרב: אירוע אלימות שקרה, שלא טופלו

גלית בלאו בהרב:  שמעתי פה את כל חבריי, בעצם שמדברים שיש את חוזר מנכ"ל של חובת דיווח, ומה כולל חוזר מנכ"ל, ועל מה אנחנו צריכים למשטרה, ועל מה נשאר בבית ספרי

גלית בלאו בהרב:  אבל הפרשנות של מה זה מעשה בריונות, ומה זה מעשה קל כקטן, כגדול, שבגינו מנהלת צריכה לדווח, זה שטח אפור שמנהלות במדינת ישראל לא יודעות כיצד לפעול

גלית בלאו בהרב:  אני יכולה לציין שבמקרה שלי הכתובת הייתה על הקיר

גלית בלאו בהרב:  אני יכולה לציין שבמקרה שלי, שעתיים אחרי, בגלל שלא טופלו כל הגורמים היה אירוע נוסף

גלית בלאו בהרב:  אני חושבת שנוהל הפרדה בין ניצים שקיים בשנת 2020, בא ואומר שמורה יפריד כאשר יש אירוע אלימות, ואם הוא לא מצליח, יזמין את רשויות החוק

גלית בלאו בהרב:       כולנו עדים למצלמות שראינו שתיעדו שני ילדים רבים, ומורה שמנסה לעמוד ליד, ולכאורה חסרת אונים

גלית בלאו בהרב:  עכשיו אני אומרת, יצרתם נוהל חוזר מנכ"ל הפרדה בין ניצים, שהמנהלות שלכם והמורים שלכם לא מצליחים ליישם אותו, אולי צריך לבחון אותו מחדש

גלית בלאו בהרב:  אולי צריך לחשוב שהגיע הזמן במדינת ישראל אחרי ששנתיים היינו בבית, שילד ירגיש מוגן בבית-ספר, וכשהוא פונה, שיהיה לו למי לפנות

גלית בלאו בהרב:  ושיהיה ידוע למנהלת בית-ספר בבירור, באיזה מקרה היא פונה לפיקוח

גלית בלאו בהרב:  באיזה מקרה היא סוגרת בפנים

גלית בלאו בהרב:  ושהיא תדע, שאם יש אירוע אלימות קשה, לא ממשיכים יום למחרת לעשות מבחן, ובהפסקה הבאה, לא שמים מוסיקה בהפסקות – עוצרים

גלית בלאו בהרב:  כי אם הילד שלי חשב שהעולם יפה עד 7 בדצמבר, הוא הבין אחרי האירוע הזה שמשהו התעורר, משהו השתנה בעולם, והוא הבין את זה רק אחרי האירוע

גלית בלאו בהרב:       אני רוצה לציין שנוהל ההשתקה והטיוחים והניסיונות להציג את בתי-הספר כמקום שרמת האלימות בו הינה כמציאות, קיימת כמשהו רוחבי שלצערי קיים במשרד החינוך

גלית בלאו בהרב:  אני מצטערת להגיד, אבל האירוע שלי גיליתי שהיו אירועים חמורים שלא דווחו כדין, שלא טופלו

גלית בלאו בהרב:  ואם היו מטופלים, האירוע שלי לא היה קורה

גלית בלאו בהרב:  אני רוצה לציין שאחרי האירוע שלי, היה ניסיון דקירה אצלנו בעפולה באותו בית-ספר שאני התרעתי חודש לפני שנאמרה אימרה – "אני הולך להביא סכין ולרצוח" ולא נעשה איתה דבר

גלית בלאו בהרב:  בכתובים העברתי את ההוראה לגורמים במשרד החינוך, בפיקוח, לרשות העיר ולא נעשה דבר

גלית בלאו בהרב:       עכשיו אני אומרת שוב

גלית בלאו בהרב:  חוק המצלמות – יש מצלמות אצלנו בבית-הספר שתיעדו אירועי אלימות קשים

גלית בלאו בהרב:  מי בודק אותם? למה יש מצלמות? קב"ט העירייה לא יכול לבוא פעם בחודש להסתכל? אנחנו צריכים להגביר את הפיקוח

גלית בלאו בהרב:  המצב בארץ הוא קטטוני

גלית בלאו בהרב:  לא ייתכן שילד בכיתה ז' – 200 ילדים יושבים בבית חודש וחצי פוחדים ללכת לבית הספר

גלית בלאו בהרב:  צריך לעשות כמו שדיברו פה חבריי, פילוח מקרי אלימות

גלית בלאו בהרב:  אני לא מצדיקה שום אלימות כלפי מורים

גלית בלאו בהרב:  אני אומרת לבן שלי – אם תוקפים אותך תגן, אף פעם לא תחזיר

גלית בלאו בהרב:  אבל הוא צריך להרגיש מוגן

גלית בלאו בהרב:  כרגע אין מוגנות לילדים

גלית בלאו בהרב:  ילד הוא חסר ישע

גלית בלאו בהרב:  מורה שתוקפים, גננת, אני לא מגנה

גלית בלאו בהרב:  ילד בכיתה ז', צריך לדעת שמנהלת שהוא ניגש אליה תיתן לו מענה

גלית בלאו בהרב:  שבריונות שהייתה, יטופלו כל המקרים, ולא הילד הספציפי שעשה את המקרה

גלית בלאו בהרב:       אני חושבת שצריך לעשות פה איזושהי עומק החלטה

גלית בלאו בהרב:  אולי להכניס מאבטח לבית-ספר, אם המורות בעצמן לא מצליחות להפריד

גלית בלאו בהרב:  אני אומרת ניחא בכיתה ז'

גלית בלאו בהרב:  אבל שני ילדים בכיתה י"ב שרבים, איך מורה יכולה להפריד ביניהם? אז היא עומדת ליד, היא אומרת – תפסיקו

גלית בלאו בהרב:  בואו נחשוב מה אנחנו עוזרים לילדים האלה, הם חסרי ישע

גלית בלאו בהרב:  בואו, תדברו איתם בעילום שם מה רמת האלימות בבית-ספר, האם אתה מרגיש מוגן? איך אנחנו יכולים לעזור לכם להגביר את המוגנות? בואו, תדברו עם הילדים תצאו לשטח

גלית בלאו בהרב:  אנחנו שומעים את המורים, אנחנו שומעים את המנהלות

גלית בלאו בהרב:  לנו, כילדים יש רק את ההורים לדבר

גלית בלאו בהרב:  הילד שלי לא מרגיש מוגן

גלית בלאו בהרב:  הילד שלי לא מרגיש שיש על מי לסמוך

גלית בלאו בהרב:  אנחנו ההורים מרגישים שהיו טיוחים של אירועים קודמים שאם היו מטפלים בהם, ולא היו חושבים על שמו הטוב של בית-הספר, זה לא היה קורה

גלית בלאו בהרב:      אני חושבת שהוועדה הזאת כל כך חשובה

גלית בלאו בהרב:  אני מודה שזימנתם אותי

גלית בלאו בהרב:  ואני מבקשת מכאן לעשות חשיבת עומק

גלית בלאו בהרב:  נוהל הפרדה בין ניצים

גלית בלאו בהרב:  הנוהל של דיווחים, מה מנהלת צריכה לדווח, הן לצערי לא יודעות

גלית בלאו בהרב:  אני אישית דיברתי עם כמה מנהלות, הן לא יודעות מתי צריך לדווח

גלית בלאו בהרב:  אני חושבת שלא צריך לדווח רק על אלימות חמור

גלית בלאו בהרב:  אני חושבת שאם יש בבית-ספר חניקה עם כמה משתתפים, או אירוע חמור, צריך לדווח עליו

גלית בלאו בהרב:  יש נוהל של דיווח שהוציאו משרד החינוך שכתוב בו – מי היו העדים

גלית בלאו בהרב:  מי היו המשתתפים

גלית בלאו בהרב:  תעבירו אותו הלאה

גלית בלאו בהרב:  תדווחו להורים

גלית בלאו בהרב:  יש אירוע אלימות בבית-ספר, תוציאו מידית הודעה

גלית בלאו בהרב:  לא שנשמע את הילדים אומרים – היה אירוע דקירה בבית-ספר, ניסיון דקירה, אמרו לנו לברוח

גלית בלאו בהרב:  אנחנו צריכים לשמוע את זה מהילדים שלנו בקבוצת הוואטסאפ? לאן הגענו? מדינת ישראל, מדינה שומרת חוק

גלית בלאו בהרב:  אני צריכה לבוא ולהגיד למנהלת מה אומר חוזר מנכ"ל

גלית בלאו בהרב:     מישהו דיבר פה על הורדת סמכויות למנהלים

גלית בלאו בהרב:  אני אומרת ההיפך

גלית בלאו בהרב:  צריך להגביר את הפיקוח

גלית בלאו בהרב:  צריך לבוא ולהגיד אימרה - לא ייתכן

גלית בלאו בהרב:  מנהלת צריכה לדעת שצריך לדווח על כל אירוע אלימות, בייחוד אחרי הקורונה, ולא רק סיסמאות של 2020 חודש מאי, נוהל הפרדה בין ניצים

גלית בלאו בהרב:  חוזר מנכ"ל מתי את מדווחת

גלית בלאו בהרב:  זה צריך להיות שחור על גבי לבן

גלית בלאו בהרב:  הלימודים חשובים, אבל נפש של ילד שאיבד בעצם את האמון במערכת, צריך להבין שצריך להחזיר אותו

גלית בלאו בהרב:  לכן אני מבקשת להגביר את הפיקוח

גלית בלאו בהרב:  לחשוב מה אנחנו עושים בשביל להכניס עוד גורמים בבית-הספר לעזור לכל מערכת החינוך

גלית בלאו בהרב:  אני אומרת שוב, להורות למנהלות לפקח קל כחמור

גלית בלאו בהרב:  תודה רבה

יוסף טייב: תודה רבה

יוסף טייב:  דברים חשובים

יוסף טייב:  לתשומת ליבכם משרד החינוך

יוסף טייב:  אני מאמין שיש נוהל

יוסף טייב:  אני לא נכנס למקרה לגופו של עניין

יוסף טייב:  הרעיון שמנהלי בתי-הספר יקבלו הכשרה אמיתית, יידעו מה גבולות הגזרה שלהם, מה הם יכולים לעשות ובאיזו צורה, ואם זה נעשה אז טוב שכך

יוסף טייב:  ואם זה לא נעשה, אז להניע את התהליך

גלית בלאו בהרב: זה נעשה

גלית בלאו בהרב:  יש הנחיות ברורות למתי יש אירוע חריג

גלית בלאו בהרב:  זה בהחלט מתבצע בשטח, אנחנו מכירים את זה

גלית בלאו בהרב:  כשמדברים על אלימות, אני רק רוצה להזכיר, גבולות והגדרות זה בכל המעגלים

גלית בלאו בהרב:  זה גם אלימות של הורים, וגם תלמידים, וצוותים

יוסף טייב: חבר הכנסת יבגני סובה

יוסף טייב:  בבקשה

יבגני סובה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, בחלק מהדיון כן עודכנתי והקשבתי, למרות שהספקתי להיות גם בוועדות אחרות

יבגני סובה:  אני חייב להגיד שאני לא גדלתי כאן בארץ

יבגני סובה:  גם לא סיימתי בית-ספר בארץ

יבגני סובה:  גדלתי בשנות ה-90

יבגני סובה:  בבית-ספר שבו אני למדתי, מכות לא היו נחשבות מכות אם אין דם

יבגני סובה:  מצד שני, על אישום בבית-הספר, היה אפשר לסלק את התלמידים

יבגני סובה:  אם אתה מעשן ונתפסת, מסלקים אותך מבית-הספר

יבגני סובה:  אבל אם אתה הולך מכות, ואתה רב, אז ילדים תמיד היו אומרים בחצי צחוק, זה לא מכות בכלל

יבגני סובה:  אם זה לא הגיע לרמה של מעורבות מהמבוגרים, אפילו משטרה

יבגני סובה:       אני רוצה להגיד משהו, ואולי אפילו להציע פה

יבגני סובה:  לא פעם ראשונה אנחנו פה, אנחנו חברי ועדה, זכיתי להיות גם חבר ועדה לפני זה, ואנחנו כל פעם מעלים את הסוגיה הזאת

יבגני סובה:  כפי שנאמר פה, בית-הספר משקף את המציאות החברתית

יבגני סובה:  לפעמים אתה אומר מה אתה רוצה מאותו הורה שיחנך את הילד אם הוא לא מקפיד לשים לו חגורה כשהוא נוסע בכביש? אם הוא מקלל בכביש? אם הוא בא וצועק על המורה? דרך אגב, החוק שנותן הגנה למורים, ומקטין את העונשים על תקיפת מורים, זה דבר מצוין

יבגני סובה:  רק אותו מורה שהותקף, מה איכפת לו שבן-אדם ייכנס לכלא לשנה או לחמש שנים, מה זה משנה? זה ירגיע אותו? לא

יבגני סובה:  עוצמת התקיפה תהיה עוצמת התקיפה, זה לא משנה אם הוא נכנס לכלא לשנה או לחמש שנים

יבגני סובה:       אבל דבר אחד, נחשוב ביחד, בלי קשר אופוזיציה, קואליציה

יבגני סובה:  הרי ממה חוששים ההורים וגם הילדים? - מפתיחת חקירה פלילית

יבגני סובה:  הרי בית-הספר לא רוצה שאחרי אירוע תבוא משטרה, תתחיל לחקור, וייפתחו חקירות פליליות, כי מצד אחד זה כלי הרתעתי טוב מאוד, כי אפשר להרתיע באמצעות הכלי הזה

יבגני סובה:  מצד שני, זה גם כלי שיכול לחסל חיים לילד

יבגני סובה:  חקירה פלילית, משמעות שאתה לא יכול להתגייס

יבגני סובה:  ואם תתגייס, אז לא תתגייס ליחידות עילית

יבגני סובה:  המשמעות שחקירה פלילית אתה צריך עו"ד, אתה צריך להוציא מלא כסף

יבגני סובה:  אז מצד אחד, זה כלי שיכול להרתיע

יבגני סובה:  מצד שני, כמו שאמרתי, יכול לגרום לבעיות

יבגני סובה:       ולכן, מה שאני מציע, צריך לשקול את זה

יבגני סובה:  שאנחנו נרד בדרגה אחת מתחת לחקירה פלילית

יבגני סובה:  שיהיה פה סוג של רישום, אבל לא ברמה של חקירה פלילית

יבגני סובה:  מצד שני, נשמור על רמת ההרתעה, ומצד שני, גם לא נהרוס לאותם ילדים, כמו שמכנים אותם ילדים טובים

יבגני סובה:  לכולנו יש ילדים, והם ילדים טובים באמת, לא נהרוס להם את החיים גם לפני הגיוס

יבגני סובה:  אני מדבר על ילדים בני 14, 15, ששם בעצם יש אחריות

יבגני סובה:  בגיל 16, 17, זה כבר לא ילד, סליחה, בעוד שנה אתה נותן לו נשק להגן על המדינה

יבגני סובה:  ואם יהיה ילד בגיל 16, 17, תלמיד תיכון מרים יד על המורה, אז חבר'ה, סליחה, הוא צריך להיכנס לכלא

יבגני סובה:  אני לא מדבר על מקרים כאלה

יבגני סובה:  אני מדבר על מקרים של ילדים 12, 13, ילדים שעדיין אפשר לשנות משהו בתפיסה שלהם

יבגני סובה:  לפעמים צריך להבין ממה זה נובע

יבגני סובה:  אם אותו ילד למשל אלים בגלל שאבא ואימא לא מסוגלים לקנות לו מה שיש לילדים אחרים

יבגני סובה:       דיברו על תשלומי הורים שלא כל הורה יכול לשלם, אז בדיונים הקודמים אמרו, מה הבעיה? שהורה יבוא לבית-הספר, ויגיד שהוא לא מסוגל לשלם, אז אנחנו ניתן לו מתקציב מסוים

יבגני סובה:  אז אמרתי, אתם משפילים פעמיים את הילד הזה

יבגני סובה:  פעם אחת, אתם משפילים שההורה שלו לא מסוגל לשלם

יבגני סובה:  פעם שנייה, כל הילדים יודעים שבית-הספר שילם במקום ההורים שלו

יבגני סובה:  מה הילד הזה צריך להרגיש? הוא מרגיש מושפל

יבגני סובה:  הוא רוצה לצאת מבית-הספר, רוצה ללכת לעבוד

יבגני סובה:  רוצה קצת להרוויח כסף

יבגני סובה:  רוצה להיות עצמאי

יבגני סובה:  אז גם פסיכולוגיה, וגם עבודה עם עובדים סוציאליים היא חשובה מאוד פה, לפני שממהרים לפתוח חקירות פליליות נגד אותם נערים

יבגני סובה:  אני לא קורא לילד בן 16 ילד, זה כבר נער בגיר

יבגני סובה:  לכן, צריכה להיות פה חשיבה מחוץ לקופסא

יבגני סובה:  בואו נעשה את זה בוועדת חינוך

יבגני סובה:  אחר-כך נראה איך זה השתלב בחוק העונשין, וכל הנושאים שאולי יגיעו מתישהו גם לוועדת החוקה

יבגני סובה:  אולי במסגרת הרפורמה המתוכננת שרוצים פה לעשות רפורמה משפטית, בוא נדחוף את הנושא הזה אם כבר, לפחות יהיה לנו על מה לדבר

יבגני סובה:  על מה לדון בנושא הזה

יבגני סובה:  תודה רבה

אהרון דגן: אני רוצה לשים כמה נקודות על השולחן, בהמשך למה שאמרת

אהרון דגן:  אנחנו עובדים על-פי חוק הנוער

אהרון דגן:  כל קטין שמגיע היום לתחנת משטרה, זה לא אוטומטי תיק פלילי

יבגני סובה: עד איזה גיל?     

אהרון דגן: קטין מגיל 12 עד דקה לפני גיל 18, חוק העונשין חל עליו

אהרון דגן:  מתחת לגיל 18, אינו בר עונשין

אהרון דגן:  כאשר כל קטין כזה שמגיע לתחת המשטרה, לא אוטומטית נפתח לו תיק פלילי

אהרון דגן:  נפתח לו בקונסטלציה כזו או אחרת פעם ראשונה תיק אזהרה

אהרון דגן:  בתיק אזהרה מסבירים לו מה הוא עשה, איך הוא התנהל, ומה לא היה בסדר

אהרון דגן:  כמובן, שהמשך הטיפול הוא לא בתיק אזהרה, זה לא המשך טיפול של המשטרה

אהרון דגן:  אנחנו מעבירים דיווח אוטומטי לשרות המבחן

אהרון דגן:  שרות המבחן נפגש עם הילד, נפגש עם ההורים, והוא זה שמחליט בסופו של דבר, האם הילד הזה מעד מעידה חד-פעמית, או שיש לנו משהו קצת יותר מורכב

יבגני סובה: זה בהנחה שיש דיווח לבית-הספר

אהרון דגן: זה במידה ובית-ספר מגיע ופותח לנו אירוע

אהרון דגן:  עוד פעם, כאשר העבירה היא עבירה ברף הנמוך, אז ההתייחסות היא כזאת

אהרון דגן:  גם אנחנו רואים לנגד עינינו את אותם בני נוער, שאנחנו רוצים שבסופו של דבר יגיעו לצבא ולשרת במדינת ישראל, ולתפקידים הכי נחשקים שיש במדינה בלי עבר פלילי

אהרון דגן:  לא הצגתי נתונים, רק רציתי באופן כללי לחדד את הנושא הזה

אהרון דגן:  לא אוטומטית כל קטין שמגיע לתחנה הוא מסיים את זה עם רישום פלילי

יבגני סובה: לא הבנת אותי

יבגני סובה:  לא אמרתי אוטומטי

יבגני סובה:  אמרתי שזה כלי הרתעתי

יבגני סובה:  מצד שני, אתה יודע, גם כלי שאם אתה לא משתמש בו נכון אז יכול גם לפגוע

יבגני סובה:  אבל אם יש לך נתונים, אולי למשטרה יש נתונים, אז אני מבקש שהדבר הזה כן יוצג לוועדה שאנחנו נדע

יבגני סובה:  אם אתה תגיד שיש רק אחוז מכלל המקרים, מסתיים בפתיחת תיק אזהרה, אז זה משהו אחד

יבגני סובה:  יכול להיות שיש דיווחים שלא מגיעים אליך למשטרה

אהרון דגן: דיווח שמגיע למשטרה, נודע למשטרה שבוצע עבירה, אנחנו פותחים בחקירה

יבגני סובה:  כמה יש כאלה מקרים בשנה?      

אהרון דגן: כל מקרה לגופו, צריך לבדוק את הנושא הזה

אהרון דגן:  אבל עוד פעם, תלוי מי אותו הפרסונה

אהרון דגן:  כי אם זה באמת ילד שמגיע פעם אחת, אז הוא מקבל את האזהרה שלו, והוא מקבל המשך טיפול שלו דרך שרות המבחן

אהרון דגן:  אם גם אחרי שהוא קיבל טיפול בשירות המבחן, והוא עדיין לא הבין שהוא עשה טעות והוא ממשיך בהתנהלות הזאת, אז בסופו של דבר, אנחנו נקבל אותם בדלת המסתובבת

יבגני סובה: אפשר לבקש מהמשטרה שאנחנו נקבל נתונים לגבי זה

יוסף טייב: אנחנו חרגנו מעבר לזמן

יוסף טייב:  ניסיתי לתת לכולם לדבר

יוסף טייב:  אנחנו חצי שעה אחרי הזמן

יוסף טייב:  אנחנו בדיון ראשוני

יוסף טייב:  כמו שהבנתם, יש מספר רבדים סביב הנושא הזה של אלימות, כלפי מורים, כלפי תלמידים, כלפי מנהלים

יוסף טייב:  מנהלים כלפי תלמידים, תלמידים כלפי עצמם, הורים וכו'

יוסף טייב:  זה לא מסתיים בכך

יוסף טייב:  יהיו דיוני המשך, ותאמינו לי, בתדירות גבוהה מאוד

יוסף טייב:  נתתי באמת המון זמן

יוסף טייב:  אנחנו כבר 34 דקות אחרי שהדיון היה אמור להסתיים

יוסף טייב:  ברשותכם, אני חייב לסיים

יוסף טייב:       ברשותכם

יוסף טייב:  אלימות ברשת, אלימות בני נוער בינם לבין עצמם, אלימות צוות חינוכי כלפי הנוער, אלימות נוער כלפי צוות חינוכי, אלימות הורים, אלימות בחינוך, היא כשל ואובדן שליטה אלימות ברשת כמובן וכו'

יוסף טייב:  הבנו שענישה על אלימות כלפי צוות חינוכי הוחמרה עד חמש שנים מאסר

יוסף טייב:  לא ברור האם זה מופעל או לא מופעל

יוסף טייב:  כן הייתי רוצה לקבל מהמשרד לבטחון פנים, נתונים על מספר תיקים שנפתחו

יוסף טייב:  האם הייתה החמרה או לא הייתה החמרה

יוסף טייב:  איפה זה הגיע ברמת בית-המשפט, מה הייתה הענישה

יוסף טייב:  כל הדברים האלה אנחנו רוצים לקבל

יוסף טייב:       הוועדה קוראת למשרד החינוך, להוביל מדיניות למיגור האלימות במערכת החינוך

יוסף טייב:  כל תלמיד, מורה, איש צוות, זכאי לסביבה מוגנת במערכת החינוך

יוסף טייב:  יש להפעיל את התוכנית החל מגיל הגן

יוסף טייב:  הוועדה שמעה על התוכנית "באים בטוב", של המשרד לטיפול באלימות במערכת החינוך

יוסף טייב:  הוועדה קוראת למשרד להגביר את הטיפול, ולמצוא דרכים נוספות למיגור תופעה חמורה זו

יוסף טייב:      הוועדה קוראת למשרד החינוך, לתקצב את התוכניות למיגור אלימות בבסיס התקציב השנתי

יוסף טייב:  הוועדה ממליצה למשרד החינוך להרחיב את לימודי המוסיקה ולימודי הספורט בבתי-הספר

יוסף טייב:  הוכח שבבתי-הספר שיש בו לימודי מוסיקה, יש בו פחות אלימות

יוסף טייב:  וכן, יש ירידה באלימות במקום שאכן יש ספורט וכו'

יוסף טייב:  הוועדה קוראת למשרד החינוך להעביר לכל הצוות החינוכי סדנא ללימוד טיפול באלימות, כולל לממלא מקום

יוסף טייב:  הוועדה קוראת למשרד החינוך לעודד את התלמידים, לדבר על אלימות אם הם נתקלו בזה

יוסף טייב:  ככל שיהיה יותר מידע, תהיה יותר פעילות למיגור התופעה

יוסף טייב:  הוועדה קוראת למשרד החינוך, להעביר אליה פילוח על מקרי אלימות בבתי-ספר לפי מקום מגורים, אם זה אפשרי

יוסף טייב:  מועצת התלמידים טענה שהאלימות בישראל גדולה ממדינות אחרות

יוסף טייב:  לכן אנחנו מבקשים בוועדה לקבל לידי הוועדה מחקרים סביב הנושא

יוסף טייב:  נאמרו פה טענות, אני מבין שיש חולקים על אותן טענות

יוסף טייב:  ולכן, הוועדה מבקשת לקבל את אותם נתונים אם אכן הם קיימים

יוסף טייב:       יהיו דיוני המשך בתדירות גבוהה מאוד

יוסף טייב:  אנחנו לא מסיימים פה

יוסף טייב:  ברשותכם, אני נועל את הוועדה

יוסף טייב:  תודה רבה לכולם

יוסף טייב:       הישיבה נעולה