ועדת הכספים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 319, 2022-08-11 11:30

אלכס קושניר: בוקר טוב לכולם.

אלכס קושניר: היום יום חמישי, י"ד באב התשפ"ב, 11 באוגוסט 2022.

אלכס קושניר: ינון, אתה רואה, אמרתי את התאריך העברי.

אלכס קושניר: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת הכספים.

אלכס קושניר: יש לנו דיון חשוב מאוד על בחינת היערכות הממשלה למתן פיצוי לנזק ישיר או עקיף בעקבות מבצע עלות השחר.

אלכס קושניר: אני רוצה קודם כול לברך את ראש הממשלה, את שר הביטחון, את הממשלה, את צה"ל ואת הרמטכ"ל על המבצע המוצלח מאוד, ממוקד מאוד, שהשיג את מטרותיו.

אלכס קושניר: אני רוצה כמובן לברך את שר האוצר, שעוד טרם סיום המלחמה אמר בצורה מפורשת שהסיוע שיינתן לעסקים ולתושבים, גם מ-0–7, יכלול גם את הימים שלפני תחילת המלחמה, בזמן המגבלות, וגם על כך שהסיוע יורחב לרדיוס של עד 40 קילומטרים מרגע תחילת הלחימה.

אלכס קושניר: אני חייב להגיד שגם אני וגם שר האוצר היינו בקשר עם ראשי הרשויות המקומיות בעוטף לאורך כל הדרך, כל המבצע, וגם מיד אחרי המבצע נפגשנו איתם, ישבנו, שמענו את הצרכים שלהם, שמענו את הדרישות ואת המצוקות.

אלכס קושניר: המטרה של הדיון הזה היא קודם כול למקד ולהבין מה בדיוק כוונת המשורר ומה רשות המיסים מתכוונת לעשות, וגם מתי היא מתכוונת לעשות את זה, כי למהירות ולתזמון יש פה חשיבות גדולה מאוד, ועוד שתי נקודות חשובות שאני מבקש כבר מתחילת הדיון שתתייחסו אליהן.

אלכס קושניר: אחת היא הנושא של תקופת טרום תחילת הלחימה, בזמן המגבלות – צריך להבין אילו ישובים בדיוק ייכללו בסיוע.

אלכס קושניר: נכון שהמגבלות המשמעותיות היו על כרם שלום ועל נחל עוז אבל יש ישובים נוספים בעוטף שהיו תחת מגבלות דה פקטו, וכאן אולי כדאי לכם להתייעץ עם פיקוד העורף ולשמוע מה הם אומרים, כי בסופו של דבר צריך להבין שהנחיות זה מאוד מאוד חשוב אבל המציאות בשטח לפעמים מכתיבה דברים נוספים.

אלכס קושניר: מעבר לזה, אנחנו חייבים למצוא דרך להתייחס לאותם עסקים מטווח 7–40 שנאנסו להיסגר בסוף שבוע, ובעיקר כאלה שהייתה להם סחורה מתכלה שהלכה לאיבוד, בעיקר אני מתכוון לענף המזון.

אלכס קושניר: אני מבקש שתתייחסו לזה.

אלכס קושניר: אם יש לכם היום פתרון – מצוין.

אלכס קושניר: אם לא, אז לקראת הדיון הבא אני מבקש פתרונות לאירועים האלה.

אלכס קושניר: אני מברך את יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת מיכאל ביטון, שגם הוא ביקש לקיים את הדיון הזה בוועדה שלו.

אלכס קושניר: תודה רבה שבאת והצטרפת אלינו.

אלכס קושניר: אין ספק שתרומתך לדיון תהיה משמעותית.

מיכאל ביטון: רק תדייק ותאמר שביקשתי ישיבה משותפת של שתי הוועדות.

אלכס קושניר: אז הנה היא משותפת, אני ואתה פה.

מיכאל ביטון: לא נעתרת לבקשה, אבל אני לא הולך לוותר על הנושא הזה.

מיכאל ביטון: אני פה כל כולי, מה שנקרא.

אלכס קושניר: הנה, אני ואתה פה, תראה את הוועדה כוועדה משותפת.

מיכאל ביטון: אני פה, תאמין לי.

מיכאל ביטון: קדימה.

אלכס קושניר: מיכאל, אנחנו גם יכולים להתחלף אם אתה רוצה.

מיכאל ביטון: לא, לא.

מיכאל ביטון: אני פה.

אלכס קושניר: וכמובן חברי הכנסת שגרים בעוטף, גם שלמה קרעי וגם נירה שפק, וגם אני כתושב אשקלון וינון אזולאי כתושב אשדוד, ספגנו את הרקטות, ספגנו את האזעקות.

אלכס קושניר: גם הסתובבנו כולנו בשטח וראינו את המצוקות.

אלכס קושניר: אני מבקש שנפתח את הדיון.

אלכס קושניר: כמובן קודם כול התייחסות של חברי הכנסת.

ניר אורבך: ברכות בשם כולנו לנעמה לזימי.

מיכאל ביטון: למה רק לנעמה לזימי?

מיכאל ביטון: גם לשלמה קרעי, וינון אזולאי שמצטיין, ומוסי רז שמצטיין בכנסת.

ינון אזולאי: אתה מבין למה צריך ועדה משותפת?

אלכס קושניר: כנראה ועדת הכספים עושה טוב לאנשים.

אלכס קושניר: נעמה באמת עשתה הישג מדהים.

אלכס קושניר: מברוכ, מזל טוב, כל הכבוד.

אלכס קושניר: שלמה, אנחנו עוד לא יודעים איפה אתה ממוקם ברשימה אבל היה לך הישג מצוין.

אלכס קושניר: אני רוצה שנתחיל בסבב התייחסויות של חברי כנסת.

אלכס קושניר: ולדימיר בליאק, בבקשה.

ולדימיר בליאק: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ובוקר טוב לכולם, לכל מי שהגיע, לחברי הכנסת, לנציגי ארגונים מן העוטף.

ולדימיר בליאק: אני קודם כול רוצה לברך על הדיון הזה.

ולדימיר בליאק: גם נירה ואני ביקשנו אותו וטוב שהוא מתקיים.

ולדימיר בליאק: באמת יש פה התגייסות של חברי הכנסת.

ולדימיר בליאק: אני רוצה לברך את ראש הממשלה ואת שר הביטחון ושר האוצר, את כל משרדי הממשלה הרלוונטיים, קודם כול על הניהול המופתי של האירוע.

ולדימיר בליאק: אבל המבחן שלנו לא נגמר ברגע שהוכרזה הפסקת האש, המבחן שלנו ממשיך עכשיו במתן מענה לכל אותם צרכים של האוכלוסייה.

ולדימיר בליאק: בהקשר הזה ברור לגמרי שאין כמעט בעיה עם הנושא של הנזק הישיר, אבל מכיוון שאין מתווה פיצוי מוגדר וקבוע לנזק העקיף אז כאן תמיד מתחילים הוויכוחים והדיונים.

ולדימיר בליאק: קודם כול אני רוצה להדגיש את הנושא הזה, ודיברנו עליו בעבר, שאולי הגיע הזמן למתווה שיהיה קבוע לכל מצבי החירום, בין אם מדובר במגפה או רעידת אדמה או מבצע צבאי או מלחמה, על מנת בסופו של דבר לתת ודאות גם לבעלי עסקים, לבעלי מפעלים, לשכירים, שלא נתווכח בכל פעם מחדש מתי זה מתחיל ומתי זה נגמר ובאיזה שיעור.

ולדימיר בליאק: אני חושב שההכרזה של מנכ"לי משרדי הממשלה הרלוונטיים, שאנחנו מתחילים את הפיצוי מ-2 באוגוסט, היא הכרזה חשובה, שנתנה סוג של ודאות להרבה מאוד עסקים.

ולדימיר בליאק: אגב, ראש הממשלה הנחה את כל שרי הממשלה בהנחיה ברורה מאוד שאנחנו מתחילים את הטיפול בלי להמתין לסוף המערכה, וכך זה היה וכל השרים הרלוונטיים הגיעו לעוטף, ולא רק לעוטף, גם לאשקלון וישבו עם ראשי הרשויות.

ולדימיר בליאק: לא ציינתי את ראשי הרשויות שבאמת עמדו במבחן בצורה מעוררת השראה.

ולדימיר בליאק: כל השרים הרלוונטיים כבר ישבו וכבר שמעו, שזו נקודה חשובה מאוד.

ולדימיר בליאק: בהקשר לפיצוי בגין הנזק העקיף אנחנו צריכים לגבש מספר מסלולים: גם מסלול של מחזורים וגם מסלול של שכר עבודה, ואולי לחשוב על עוד אופציות כדי לא לפספס כאן שום דבר, כדי שאף אחד לא יישאר ללא מענה.

ולדימיר בליאק: הנקודה שציינת לגבי 7–40 היא חשובה מאוד, שגם לה אנחנו נצטרך לתת מענה.

ולדימיר בליאק: ועוד נושא, הפעם, אולי להבדיל מפעמים קודמות, אני מקווה מאוד שנעשה את כל התהליך הזה במהירות האפשרית.

ולדימיר בליאק: האנשים האלה שעומדים בגבורה בכל האתגרים הביטחוניים שיש היום בדרום הארץ לא צריכים להתחנן ולא צריכים לבקש ולא צריכים להמתין.

ולדימיר בליאק: אנחנו צריכים להיות שם למענם בכל רגע, וגם לא להתקמצן, ללכת ביד רחבה, לתת את הפיצוי המקסימלי שמגיע להם, כמובן על בסיס הנתונים, אבל באמת להפגין פה סוג של נדיבות כי זה פשוט מגיע להם.

ולדימיר בליאק: הנקודה האחרונה שרציתי לציין, יש את נושא הישובים שנמצאים מעבר לטווח של 7 קילומטרים, בטווח של 7.2 קילומטרים, ארבעה ישובים: נחל עוז, נתיב העשרה, ברור חיל.

ולדימיר בליאק: נושא המיגון טרם נפתר שם.

ולדימיר בליאק: אני חושב שזו הזדמנות להיכנס לנושא הזה ולהגיע לפתרון שלדעתי באמת מתבקש.

ולדימיר בליאק: שוב תודה על הדיון, תודה לכל מי שהגיע.

ולדימיר בליאק: זה לא מובן מאליו.

ולדימיר בליאק: תודה רבה.

אלכס קושניר: תודה רבה, ולדימיר.

אלכס קושניר: ציינת את המיגון, אז אני רוצה לעדכן אתכם שיש בשולחן ועדת הכספים פנייה של משרד הבינוי והשיכון, שכוללת בתוכה גם הקמת מערך מחשוב לצורך קביעת זכאות עבור החלטת ממשלה שהעברנו שקשורה למיגון העיר אשקלון.

אלכס קושניר: אני כבר יותר משבוע פונה לוועדת ההסכמות אבל חברי כנסת מן הליכוד, בעיקר יריב לוין, מסרבים לתת את האישור, בכל פעם בתירוץ אחר.

אלכס קושניר: התירוץ עד עכשיו היה הפריימריז, אז הנה הסתיימו הפריימריז.

אלכס קושניר: אני מבקש ממך, שלמה, לפעול לכך שהאישור הזה יינתן ואז בשבוע הבא נוכל לקיים את הדיון הזה, כי זה כרגע מה שתוקע את התקדמות החלטת הממשלה.

אלכס קושניר: הם עשו צעד מתחכם מאוד.

אלכס קושניר: הם אמרו: אין בעיה, תקיים דיון על אשקלון.

אלכס קושניר: אבל אי אפשר לקיים דיון רק על אשקלון כי הפנייה כוללת עוד הרבה מאוד דברים.

שלמה קרעי: לגבי מיגון אתה מדבר על 7–15?

אלכס קושניר: על החלטת ממשלה שאני יזמתי, שהעברנו, 330 מיליון שקל למיגון אשקלון.

אלכס קושניר: כרגע יש שם רכיב של 900,000 שקל שצריך לעבור בוועדת הכספים כדי שמשרד הבינוי והשיכון יוכל להקים מערך מחשוב לצורך קביעת הזכאות של התושבים לקבלת הכסף, וכרגע זה תקוע.

אלכס קושניר: זו פנייה גדולה של משרד הבינוי והשיכון ויש בה את החלק הזה.

אלכס קושניר: אני לא יכול לפרק את הפנייה, כפי שאתה יודע.

אלכס קושניר: ייקח עוד הרבה מאוד זמן עד שמשרד הבינוי והשיכון ומשרד האוצר יפרקו את זה ויגישו מחדש.

אלכס קושניר: לכן הדרך המהירה ביותר היא פשוט לדון בפנייה כפי שהיא.

אלכס קושניר: עד עכשיו לא קיבלתי תשובה חיובית, לצערי הרב.

אלכס קושניר: אני מקווה מאוד שנוכל לקבל אותה היום ואז בשבוע הבא, לפני שהכנסת יוצאת לפגרה, אני מזכיר לכם שב-17 באוגוסט הכנסת יוצאת לחופשה מרוכזת, אני מקווה מאוד שנוכל להספיק את זה עד אז כי חבל שזה ייתקע.

ינון אזולאי: בנושא הזה, כבר דיברנו בעבר ואמרנו שיש דברים שהם חשובים באמת.

ינון אזולאי: אז היה מספיק זמן שמשרד האוצר, כפי שאתה יודע, אם זה היה כבר מונח אז, היה צריך אז לפרק את זה.

שלמה קרעי: יריב לוין אומר שהוא אישר לך את הדיון כבר לפני כמה ימים.

אלכס קושניר: זו בדיוק הנקודה.

אלכס קושניר: הוא אישר לי את הדיון רק על אשקלון ואני לא יכול לקיים את הדיון רק על אשקלון באופן ספציפי, אני חייב לקיים דיון על כל הפנייה של משרד הבינוי והשיכון, ולזה הוא לא נתן לי אישור.

שלמה קרעי: מה החלקים האחרים בפנייה?

אלכס קושניר: יש שם הרבה דברים, זו פנייה גדולה.

ינון אזולאי: זו הבעיה, שבכל פעם מביאים כמה דברים.

אלכס קושניר: אם עכשיו נצטרך לפרק את הפנייה אנחנו נגיע לאוקטובר.

ינון אזולאי: זה להוציא נושא אחד.

ינון אזולאי: דיברנו על זה גם אז.

שלמה קרעי: כאשר מקיימים דיון על כל הפנייה אנחנו יכולים לאשר רק חלק ממנה?

אלכס קושניר: לא, אין דבר כזה, זה לא עובד כך.

ינון אזולאי: זה מה שעושה משרד האוצר, מביא עוד כמה דברים שהם פחות חשובים.

אלכס קושניר: יש שם גם דברים חשובים נוספים, אבל אני מתרכז רק באשקלון.

מוסי רז: שלמה, התקדמת בעוד שני מקומות, לא?

מוסי רז: תברך אותו.

אלכס קושניר: עזוב, אני מחכה לתוצאות הסופיות בשביל לברך.

קריאה: תברך על המגמה.

אלכס קושניר: אנחנו נמשיך.

אלכס קושניר: נירה שפק, בבקשה.

נירה שפק: תודה רבה.

נירה שפק: אני רוצה לומר כמה דברים.

נירה שפק: קודם כול, לברך.

נירה שפק: אנחנו למודים ממבצעים קודמים, כולנו זוכרים מה היה בשומר החומות.

נירה שפק: המדינה, הניהול קפץ קפיצת מדרגה.

נירה שפק: אם אני יכולה להגיד מה המשפט שמבחינתי הכי מראה את המצב שהיה זה: מישהו שומע אותנו.

נירה שפק: אני אומרת את זה כחברת כנסת, אני אומרת את זה בכובע שלי כאלוף משנה במילואים שפיקד על גזרת עוטף עזה במשך עשר שנים, אני אומרת את זה כחברת קיבוץ כפר עזה, אימא לילדים, סבתא לנכדים, שבמשך 20 ומשהו שנים חווה את התהליך הזה.

נירה שפק: אני אומרת: מישהו שומע אותנו.

נירה שפק: על זה אני רוצה להגיד פה תודה לממשלה, לראש הממשלה, לראשי הרשויות, לכל הארגונים הרלוונטיים, לצבא, למשטרה שלא הוזכרה כאן.

נירה שפק: אני מזכירה שבתוך כל הדבר הזה היה לנו את תשעה באב, את העלייה להר הבית, שאנחנו זוכרים מה היה אמור לקרות וכמה התעסקות הייתה בזה, והפעילות הזאת נעשתה ועלו להר הבית ולא היו הגבלות.

נירה שפק: לכן תודה רבה גם למשטרת ישראל, הם היו בתוך כל הדבר הזה וחשוב להזכיר אותם.

נירה שפק: זה שמישהו שומע אותנו, זה נהדר אבל לא מספיק.

נירה שפק: עכשיו אני עוברת לכובע האחר שלי, כחברת כנסת.

נירה שפק: אנחנו כולנו חייבים להמשיך להחזיק את אמון הציבור.

נירה שפק: במהלך המבצע – ואני קוראת למבצע מיום ההגבלה בכבישים, מיום חסימת הכבישים, ואני שמחה שהבקשה הזאת עוד תוך כדי המבצע, בוועדת המנכ"לים בראשות מנכ"לית משרד ראש הממשלה, נעמה שולץ, התקבלה החלטה שהמבצע ייחשב מ-2 באוגוסט, מיום שנחסמו הצירים.

נירה שפק: תיכף אדבר על יתר הדברים.

נירה שפק: זה אומר שיש הבנה, שאין ניתוק, שמבינים מה זה כשאני יוצאת מקיבוץ כפר עזה ולא יכולה לפנות לא ימינה ולא שמאלה, אין לי יכולת ללכת, ואני צריכה לעבור דרך קיבוץ סעד.

נירה שפק: יושב כאן נציג של קיבוץ סעד, שקיבל אותנו ופתח את הדרכים אצלו גם בשבת, למרות שזה קיבוץ דתי, כי הבין שזה הצלת חיים, וטוב שכך.

נירה שפק: זה בדיוק הערבות ההדדית בין שתי מועצות שכנות, שער הנגב ושדות נגב, זה נקרא ערבות הדדית וחוסן.

נירה שפק: זה אומר שגם אם אני גרה בקיבוץ כפר עזה או נחל עוז או כרם שלום או נתיב העשרה ואני עובדת במקומות מעבר לאזור המאוים, לא אשאיר את הילדים שלי, ולא בגלל שאני אישה, גם האבא לא ישאיר את הילדים שלו וייצא ויגיד: אוקיי, ניסע שעה וחצי ונחזור.

נירה שפק: זה לא יקרה.

נירה שפק: מי מאתנו מסביב לשולחן היה משאיר את הילדים והולך לעבודה כשאתם למודי ניסיון ויודעים שכאשר יש חסימות אז תיכף יהיה משהו אחרי, והנה המשטרה הצבאית באה ופורסת, והנה אנחנו בעין המקצועית שלנו רואים את המובילים מגיעים, והנה אנחנו שומעים.

נירה שפק: תושבי העוטף הם הלוחמים האזרחיים, הם דוברי השפה, ולכן צריך לקחת את זה בחשבון בתהליך קבלת ההחלטות שלנו.

נירה שפק: דבר נוסף שחשוב מאוד להבין אותו, זה לא שאני עכשיו צריכה לנסוע לעבוד באשקלון או באופקים או בנתיבות או באשדוד ואני נוסעת כרגיל.

נירה שפק: לקח לי ארבע שעות מן המחסום הראשון ועד שהגעתי הביתה.

נירה שפק: זאת אומרת שאדם שיוצא לעבודה לשמונה שעות, בואו ניקח ממוצע: במשך שש שעות הוא על הכביש.

נירה שפק: הוא לא בעבודה, הוא לא דפק מונה, הוא לא החתים כרטיס.

נירה שפק: מי מממן את שמונה השעות האלה?

נירה שפק: מי מממן את שש השעות האלה?

נירה שפק: איך הן באות לידי ביטוי?

נירה שפק: זה באוויר.

נירה שפק: זה דבר שאנחנו ניתן עליו את הדעת.

נירה שפק: נלמד את כל הדברים האלה.

נירה שפק: ועמ"ש העורף התכנסה ביום שלישי.

נירה שפק: אני רוצה להודות כאן לאופוזיציה.

נירה שפק: הרמתי טלפון במסגרת ועדת ההסכמות, הגשתי שתי בקשות: לכינוס הוועדה הזאת, חברי ולדימיר בליאק ואני הגשנו בקשה ליושב-ראש הוועדה לכנס את הוועדה ממש בתחילת המבצע, כי היה לנו ברור שהוועדות צריכות להתכנס תוך כדי המבצע, לא מחר-כך.

נירה שפק: אם יש מילה שאני לא אוהבת, תמיד אמרו לנו, תושבי העוטף: בואו תנו לצה"ל לנצח ונטפל בכם אחר כך.

נירה שפק: אי אפשר.

נירה שפק: זה הביא את רוב מצבי השבר וחוסר האמון, ואחרי כן במרכזי החוסן את הטיפולים ואת סגירת העסקים והכול.

נירה שפק: לא, הפעם הבנו.

נירה שפק: ועמ"ש העורף התכנסה ביום שלישי.

נירה שפק: ביקשתי מיריב לוין, התקשרתי אליו בטלפון ואמרתי לו: יריב, אין קואליציה ואופוזיציה, יש את עם ישראל ויש לטפל באנשים.

נירה שפק: אני אומרת לכם, חצי שעה אחרי כבר קיבלתי אישור.

שלמה קרעי: אלכס, אני בטלפון עם יריב לוין.

שלמה קרעי: אשמח לדעת מה עוד יש בפנייה הזאת, שזה לא איזה חתול בשק.

אלכס קושניר: אין בעיה.

אלכס קושניר: הפנייה אצלם.

שלמה קרעי: טמיר, אתה יכול לשלוח לי את זה בוואטסאפ?

שלומית ארליך: נעביר לך עם ההתייחסות שלנו.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: ברכות ליריב לוין שבינתיים נמצא במקום הראשון בפריימריז אצלנו.

נירה שפק: בואו נעצור לרגע את כל הקטע הזה, אבל אני חושבת שהדיונים האלה לא היו מתקיימים אם לא הייתה הבנה ולא הייתה בגרות של האופוזיציה.

שלמה קרעי: מה זה "הקטע הזה"?

שלמה קרעי: זה הדמוקרטיה.

נירה שפק: בסדר, שלמה.

נירה שפק: אני חושבת שזה היה אות כבוד גם לנו ככנסת, שידענו להתכנס אל מה שקורה כאן.

נירה שפק: אני חייבת לומר שמהיום הראשון ועד היום האחרון הייתי בשטח, עברתי בין חקלאים לבין עסקים לבין מפעל נירלט שנפגע, כאשר חיפשתי את המרלוג ואז ראיתי ערמה של ברזלים.

נירה שפק: שאלתי: זה המרלוג?

נירה שפק: אמרו לי: כן, אין כאן צבע, נשארה רק הידית של כל מכלי הצבע.

נירה שפק: לבין חקלאים שפותחים להם מסדרונות וצה"ל מאבטח וכיתות כוננות שלא גויסו עומדות כדי לאפשר להם לקטוף מלפפונים בחממות.

נירה שפק: ועובדים תאילנדים ועובדים זרים באשר הם שהיו בישובים השונים יוצאים לשטח, חלקם עם מיגון וחלקם בלי מיגון, כי צריך לקטוף ואסור שתהיה תמונת מצב שאנחנו לא מצליחים לתפקד במשק.

נירה שפק: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.

נירה שפק: דבר אחד, בוועדת המשנה למוכנות העורף דיברנו על כמה דברים.

נירה שפק: אחד הוא על תקציב לנושא הפגות.

נירה שפק: הוא ניתן, ואני חייבת לומר שלפני שנה ושלושה חודשים לא היה כלום.

נירה שפק: ראינו את זה בשומר החומות, התוכניות לא יצאו אל הפועל.

נירה שפק: יושב כאן חבר כנסת יקר שהיה שר במשרד ראש הממשלה, שהשאילתה הראשונה שלי כחברת כנסת הייתה אליו:

נירה שפק: למה לא הופעלה תוכנית לפינוי תושבים, למה לא הופעלה תוכנית הפגות?

נירה שפק: לא היה, לא אושר.

נירה שפק: הייתה תוכנית צבאית ולא הייתה תוכנית אזרחית.

מיכאל ביטון: אין כאן חבר כנסת כזה.

מיכאל ביטון: התכוונת במשרד הביטחון.

נירה שפק: אמרתי שהיית שר במשרד הביטחון.

מיכאל ביטון: לא, אמרת במשרד ראש הממשלה.

מיכאל ביטון: אבל תגידי מילה טובה על תוכנית הפינוי שעשינו עכשיו.

נירה שפק: אני מגיעה בדיוק לזה.

נירה שפק: מכלום, במשך עבודה של שנה ושלושה חודשים, יצאנו עם תוכנית, שהיו עליה לא מעט דיונים.

נירה שפק: אני כל הזמן פחדתי ששעון החול ישיג אותנו קודם.

נירה שפק: כאשר הוחלט על ההפעלה של תוכנית ההפגות זה תקתק כמו שעון.

נירה שפק: הלכתי לראות בעין, ראיתי, ליוויתי את כרם שלום: עוד מכונית ועוד מכונית יוצאת, והלכתי למקומות בהם קולטים וראיתי שקולטים, והתקציבים עברו לרשויות.

נירה שפק: שאפו, שאפו, שאפו.

נירה שפק: אמרתי את זה גם לראש רח"ל.

נירה שפק: זה אומר שכאשר עובדים כפי שצריך יודעים לצאת ולעשות.

נירה שפק: אבל, ויש כאן אבל, נתנו את זה לצמודי סמוכי גדר ולא התייחסנו לאותם ישובים ב-4–7.

נירה שפק: וכאן הבקשה שלי, אפשר להגיד דרישה שלי, לעשות את אותו דבר ל-4–7.

נירה שפק: דבר נוסף, בנושא ההפגות הוא ריענונים או הפגות לאלה שנשארו: החקלאים שנשארו, הצוותים שהיו צריכים לנהל את זה ולא יכלו לעזוב את הישוב.

נירה שפק: גם להם מותר להחזיר את הדופק, ובזה צריך לטפל.

נירה שפק: לכן בנושא ההפגות אני רוצה לשמוע את עמדת משרד האוצר ורשות המיסים.

נירה שפק: אני רוצה לשמוע על התהליך, מה מסוכם במסלולים – לא ארחיב כי ולדימיר כבר דיבר על זה – לבעלי עסקים.

נירה שפק: אני לא רוצה ליצור מצב שיש עוד אנשים מאז צוק איתן, וטיפלתם במהלך השנה הזאת, ומעמוד ענן – ואני חייבת לציין פה את רשות המיסים.

נירה שפק: בכל מקום נפילה שהגעתי אליו הם הגיעו או לפניי או ביחד איתי.

נירה שפק: אמיר דהן, שאפו לצוותים, באמת שאפו לצוותים.

נירה שפק: אנחנו צריכים לראות שלא רק מגיעים אלא שהטיפול הוא פשוט, לא יוצא מתוך נקודת הנחה שמישהו "עובד" עלינו ואז נראה אלא מכילים ומרחיבים ודואגים למסלולים, שלא יביאו אותם עכשיו לקחת חברות ועורכי דין שיגידו להם: 20% אני גוזר מראש, ואז זה יעלה להם את המחירים, ואז תגיעו לפשרות ולעררים.

נירה שפק: בואו נאפשר להם לנשום ולפשט תהליכים.

נירה שפק: אני מבקשת לדעת מה המסלולים שסוכמו לגבי העסקים בחלוקה השונה של עד 40 קילומטרים, כל מי שנפגע.

נירה שפק: אם אני לא יכולה לצאת, גם אם זה לא ב-0–4 או 4–7, תגידו מה המענה.

נירה שפק: הם לא יצאו לא בגלל שהם רצו יום חופש אלא הם רצו לשמור על הילדים, הם רצו לשמור על ההורים המבוגרים.

נירה שפק: חלקם לא יצאו להפגות כי המבוגר לא רצה.

נירה שפק: באחד הקיבוצים צמודי הגדר שאלתי: למה אתם המבוגרים לא יוצאים?

נירה שפק: אחד המבוגרים הצביע על זרועו ואמר לי: את רואה את המספר הזה על היד?

נירה שפק: לא יפנו אותי יותר.

נירה שפק: מי מטפל בהם?

נירה שפק: אנחנו חייבים גם להם לתת, ואנחנו נזכור את זה כל הזמן.

נירה שפק: על כיתות הכוננות והרבש"צים והמיגון דיברתי.

נירה שפק: אשקלון חייבת – ואני תומכת בהחלטה שלך – מענה שלם, אחר.

נירה שפק: אחד האבסורדים הגדולים שעליו ביקשתי תשובה, שלא נעשו באשקלון, זה מדוע אחרי שומר החומות ניתן תקציב להפגות לראש העיר ואילו במבצע הזה לא ניתן לו? יש לו אוכלוסיות מיוחדות בקהילה, יש לו מבוגרים בשכונות מתקשות.

נירה שפק: אני מבקשת להשלים את זה.

נירה שפק: לא ניתן תקציב וזה פער.

נירה שפק: אסיים בנושא האחרון, על השאר אדבר תוך כדי, אני רוצה להגיד לכם משהו על החקלאים.

נירה שפק: כתבתי לי את זה מכיוון שזה היה בלילה בנתיב העשרה, כאשר אני יושבת שם ומחכה ביחד עם צוות הכוננות – אני מקווה שאתם יודעים איפה זה נתיב העשרה – ישבתי שם בשעה 11 בלילה וחיכיתי לאישור מח"ט שיגיד לנו שאנחנו יכולים לרדת ולקטוף.

נירה שפק: ישבתי שם ואמרתי למעיין, יושב-ראש הוועד, ולחקלאים ולרבש"ץ, אז אני רוצה גם לשתף אתכם: בזמן שכל עם ישראל עקב אחר המתרחש בדרום, משפחות היו בממ"דים וחלקן בהפגות רחוקות מקו האש, חקלאי העוטף המשיכו לעבוד.

נירה שפק: הם עיבדו את השדות, חרשו, השקו, קטפו.

נירה שפק: הם יצאו בלילה בחסות הצבא להמשיך עבודות בשטחים ובחממות.

נירה שפק: שוב ראינו כי הגבול נקבע לא רק על ידי הסכמות בין-לאומיות וכוחות צבאיים שפזורים בשטח.

נירה שפק: ראינו בפועל את מימוש חזונו של טרומפלדור: "במקום בו תחרוש המחרשה את התלם האחרון, שם יעבור גבולנו.

נירה שפק: " האור המהבהב, שרואים בצד השני את הטרקטור ואת המחרשה ואת הקוטפת, זה נקודת חוסן, הם יודעים שאנחנו ממשיכים לעבוד.

נירה שפק: לכן אנחנו חייבים לתת להם את המענה במהירות וביעילות, ובכוונתי לוודא זאת.

נירה שפק: נעבור עסקים, חקלאים, תושבים, ניתן כסף למרכזי החוסן, כי מי שמכיר את הנתונים שהוצגו בוועדה ביום שלישי – זה רק ההתחלה.

נירה שפק: כולנו יודעים שעשרה ימים ושבועיים אחרי, כאשר ייפול לתושבים האסימון, אז יבואו הפניות, אז נצטרך להיכנס עם ילדים, מבוגרים ומשפחות לתהליכים.

נירה שפק: אני לא יודעת אם אתם יודעים, ילדים בני שנתיים הולכים לטיפול במרכז חוסן.

נירה שפק: לא האמנו שזה קורה.

נירה שפק: זה מה שקורה עכשיו.

נירה שפק: אז כולנו פה כדי לראות שהכול יהיה קצר, יעיל ושאף אחד לא יישאר מתוסכל.

נירה שפק: להיפך, יגידו: אני גאה שאני גר בעוטף וגאה במדינה שלי.

נירה שפק: תודה.

אלכס קושניר: נעמה לזימי, בבקשה.

נעמה לזימי: חברים פה הציגו את הדברים יפה.

נעמה לזימי: הנקודות שאני ארצה עליהן התייחסות כפי שצריך הן הצגת מתווה הפיצוי הכלכלי המלא עד למשרד האוצר, שזה יהיה ברור, כי קשה מאוד לפרש אותו ולהבין אותו.

נעמה לזימי: אשמח לדעת שיש פיצוי על שכר ולא על ימי חופשה, שלא נפגעים מן המקום הזה.

נעמה לזימי: כמובן תושבים שגרים קרוב או מחוץ לשטח העוטף – שתהיה הסדרה גם למי שנפגעו בעת המבצע, גם אם הם לא הקו הישיר, וידוע שהם נפגעו.

נעמה לזימי: וכמובן אפשרות לעובדי משמרות להגיש את המשכורות שלהם בחודשים קודמים לעומת החודש הנוכחי כדי לקבל פיצוי, כי אחרת הם לא יקבלו את הפיצוי שלהם.

נירה שפק: תסבירי את מה שאמרת עכשיו כי לא הבנתי ונראה לי שרשות המיסים לא הבינה, כדי שנעזור.

נעמה לזימי: בסדר גמור, אני אסביר.

נעמה לזימי: אם אדם הוא עובד משמרות, המעסיק נותן לו לפי המשמרת.

נעמה לזימי: אם אין את המשמרת הוא פשוט לא משלם שכר.

נעמה לזימי: לכן על בסיס החודש הקודם, כמה שאותו עובד שעתי של משמרות קיבל, צריך לחשב על פי זה, כי אחרת הוא פשוט לא יקבל את הפיצוי.

נעמה לזימי: לגבי עצמאים – אני יודעת שיש מי שעדיין לא קיבלו פיצוי משומר החומות ויש סחבת גדולה מאוד, וכמובן הסיפור של הריביות.

נעמה לזימי: אז כמובן כבר לא לקחת ריביות על החזרה ולהבין מה קורה עם פיצויים לעצמאים בצורה יותר ברורה.

נעמה לזימי: אגב, הרבה עצמאים פנו אליי.

נעמה לזימי: זו סוגיה שמטרידה אותם מאוד, אז אם אפשר להבין בהקשר הזה בדיוק מה עומד להיעשות.

נעמה לזימי: תגמול תוספת סיכון לעובדים במפעלים חיוניים בתקופה הזאת, אפשר לשאול גם על זה.

נעמה לזימי: תודה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, קודם כול יש לי בשורה משמחת: אנחנו מאשרים את הפנייה כפי שהיא במלואה.

אלכס קושניר: זה חייב לעבור בפרוצדורה הרגילה.

מיכאל ביטון: אני מדבר איתך על מהות ואתה עונה לי בפרוצדורה?

אלכס קושניר: תודה, שלמה.

שלמה קרעי: לא צריך לומר תודה.

שלמה קרעי: אנחנו כאן בשביל מטרה אחת חשובה ואין פה קואליציה ואופוזיציה, כפי שאתה רואה, במיוחד אנחנו תושבי העוטף.

נירה שפק: אני מתנצלת שעליתי על גג שנפל עליו טיל ולא באתי לבקר אותך, ננזפתי ואני מתנצלת.

ינון אזולאי: כל עוד זה לא היה על הגג של שלמה אז הכול בסדר.

שלמה קרעי: זה לא טיל, זה חלק מטיל.

מיכאל ביטון: קוראים לזה זביל.

שלמה קרעי: שמעתי את נירה וגם את נעמה ואת ולדימיר, ובטח כולם יגידו אותם דברים.

שלמה קרעי: אחרי מה שאמרתם כולכם, אני חושב שמעבר לכל הדרישות, ואנחנו מנסים לכסות כמה שיותר את אותם תושבים שנפגעו ואת אותם עצמאים שנפגעו בימי הלחימה, אני חושב שהבהירות חשובה מאוד.

שלמה קרעי: אנחנו יודעים שאין שמחה כהתרת הספקות.

שלמה קרעי: אנשים עכשיו יושבים בבית, בעלי עסקים ושכירים, ולא יודעים.

שלמה קרעי: הם צופים בדיון, מנסים להבין את המונחים הכלכליים, מנסים להבין את מה שעומד מאחורי הקלעים ומה קורה.

שלמה קרעי: אני חושב שהבהירות חשובה.

שלמה קרעי: אנחנו צריכים לחתוך כמה שיותר מהר.

ולדימיר בליאק: הבהירות או הוודאות?

שלמה קרעי: הבהירות היא הוודאות, לזה אני מתכוון.

שלמה קרעי: אמרתי: אין שמחה כהתרת הספקות, שלאנשים יהיה ברור אם מקבלים או לא מקבלים.

שלמה קרעי: אני מקווה שהכול יהיה "מקבלים", שלא יישאר מישהו בצד.

שלמה קרעי: הרי תמיד אנחנו חותכים כאן בכללים מסוימים ובסוף יש מי שנופלים בין הכיסאות.

שלמה קרעי: ראינו שזה קרה בנושא הקורונה, היה איזה סכום מטרה וסביבו בנינו את הקריטריונים.

שלמה קרעי: כאן אני מבקש שלא יהיה סכום מטרה שעליו נבנה את הקריטריונים אלא שהמטרה תהיה שלא יהיה אדם בעוטף עזה, גם בין 7–40 קילומטרים, שלא יקבל את הפיצוי על הנזק שנגרם באותו שבוע לחימה.

שלמה קרעי: גם בנושא מחזורים, גם בנושא שכר עבודה, אשקלון כמובן שחוטפת וחטפה הכי הרבה והיא ממש ממש קרובה.

שלמה קרעי: אני גר במושב זמרת, שזה בתוך ה-7 קילומטרים.

שלמה קרעי: אני לא חושב שאנחנו חוטפים יותר מאשר מה שחוטפים באשקלון, וגם בעוטף, 7–15 קילומטרים וכן הלאה.

שלמה קרעי: צריך שאנשים שנפגעו בתקופה הזו יקבלו את כל מה שמגיע להם וצריך לוודא שהדבר הזה נעשה.

שלמה קרעי: אני לא יודע איך עתיד להתנהל כאן הדיון, אם מס הכנסה יציגו את הקריטריונים ואנחנו נתמקח איתם, או שהמיקוח הזה כבר נעשה ובאים בעצם עם מוצר מוגמר שהוא לשביעות רצון כולם.

נירה שפק: אני העברתי את הדרישות גם בכל יום לאור מה שקרה, אני מתקשרת בכל שעה לאמיר דהן ולצוותים.

נירה שפק: את חלק מן התשובות קיבלתי כמענה אישי, אבל זה לא קשור, אני רוצה לשמוע מה אומרים פה ומה ההתחייבות, ועל חלק נאמר לי שיוחלט כאן בדיון או ילך לעבודה.

נירה שפק: מירי סביון אמרה: מה שפה ונדע לתת פה, ומה שלא – תלכו לעבודה לבחון את זה, כי יש כאן תקנות וכל מיני דברים משלימים.

נירה שפק: אני מקבלת.

נירה שפק: נשמע פה, אבל תגדירו גם לוחות זמנים לתשובות, כי מחכים.

שלמה קרעי: כל עוד לא שמענו מהם אז אין מה להאריך יותר.

שלמה קרעי: יכול להיות שסתם אעלה דברים שכבר נמצאים בפנים.

נירה שפק: אבל יכול להיות שאתה מעלה דברים שהם בכלל לא יודעים עליהם.

שלמה קרעי: את העלית את רוב הדברים שחשבתי לדבר עליהם.

שלמה קרעי: לא צריך לחזור על הדברים פעמיים.

שלמה קרעי: נשמע ממס הכנסה את הדברים.

שלמה קרעי: כפי שאמרתי, הקו הוא שלא יישארו אנשים שנפגעו, גם כאלה שנפגעו באופן עקיף צריכים לקבל פיצוי.

שלמה קרעי: ולגבי הנושא של מיגון אשקלון ומיגון 7–15 קילומטרים, אמרתי שהפנייה אושרה ואני מקווה שיתקיים דיון באופן מידי, מבחינתי אפשר לקיים אותו היום, אם זה אפשרי פרוצדורלית.

שלמה קרעי: יש כאן את יושב-ראש ועדת הכנסת.

שלמה קרעי: צריך להתקדם גם בעניין הזה.

ולדימיר בליאק: תודה רבה.

ולדימיר בליאק: חבר הכנסת מיכאל ביטון, יושב-ראש ועדת הכלכלה, בבקשה.

מיכאל ביטון: שלום לכולם.

מיכאל ביטון: בואו נדבר כמה מילים בשבח הובלת המבצע הזה על ידי ראש הממשלה, שר הביטחון, חברי הקבינט.

מיכאל ביטון: בסוף השאפו הגדול הוא לראשי הצבא, ראשי השב"כ, הרמטכ"ל, הלוחמים והלוחמות והגיבורים האמיתיים הם האזרחים.

מיכאל ביטון: נאמר הרבה שהמבצע הזה תפקד ונוהל נכון על ידי הממשלה בכלל, וזה דבר מהותי וצריך לשים את זה על השולחן, אבל אנחנו פה בסוגיית עומק של נושא שיש בו מרכיבים שיש המון המון מה לשפר בהם.

מיכאל ביטון: בסך הכול הממשלה גם למדה לעבוד עם החברה האזרחית, גם עם עמותות, גם עם רשויות, גם עם מרכזי הפעלה, עם פינויים.

מיכאל ביטון: הפקנו לקחים משומר החומות, הבאנו תוצאות, כסף בצד זמין ומוכן לפינויים, כסף בצד זמין ומוכן למיגון, מיגוניות ניידות.

מיכאל ביטון: עשינו המון פעולות כדי להפיק לקחים מן העבר.

מיכאל ביטון: עכשיו אנחנו הולכים לאתגר הכי גדול, לגבי אלה שביקשנו מהם להיות בבתים, ארבעה ימים לא לצאת ולתת לנו לעשות את העבודה, השאלה היא: מתי יקבלו את הכסף?

מיכאל ביטון: אותו עובד שאמרנו לו: שב בבית ארבעה ימים, מתי יקבל את ארבעה ימי החופש האלה?

מיכאל ביטון: האם יורידו לו את זה מצבירת ימי חופשה?

מיכאל ביטון: האם המעסיק יקבל את הכסף שלו לפי יום עבודה כמו כל מילואימניק ואפשר יהיה לגמור את הסיפור הזה?

מיכאל ביטון: זאת השאלה שעומדת עכשיו למבחן, ושעון החול החל.

מיכאל ביטון: יש דברים שנעשים ונעשו בעבר מצוין.

מיכאל ביטון: הייתי יום שלם בעוטף כדי ללמוד.

מיכאל ביטון: המבצע נגמר ביום ראשון בלילה.

מיכאל ביטון: ביום שלישי הייתי בעוטף במשך כל היום, מבוקר ועד לילה, בנתיב העשרה, במועצה האזורית, באשקלון, עברנו ולמדנו.

מיכאל ביטון: הציון הוא זה: מס רכוש משלם בזמן וטוב ומשקם כאשר זה פגיעה ישירה, שם יש תוצאה טובה ואפקטיביות.

מיכאל ביטון: כשעוברים לפיצוי עקיף זה קטסטרופה.

מיכאל ביטון: פגשנו חקלאי בנתיב העשרה דומע, עם דמעות בעיניים.

מיכאל ביטון: מי שלא יודע מה זה נתיב העשרה – זה מושב צמוד גדר ליד עוד שלושה קיבוצים צמודי גדר.

מיכאל ביטון: כל הקללות של עוטף עזה פלוס מרגמות.

מיכאל ביטון: מרגמות לא מאותרות ולא מנוטרלות עדיין בכל הכלים שיש לנו, הן נופלות מן השמיים בלי התרעה.

מיכאל ביטון: יש אזור דרומי לנתיב העשרה עם כמה מאות דונמים ושם יש חקלאים מדהימים.

מיכאל ביטון: חקלאי אחד, סהר, אבא שלו הוא מייסד נתיב העשרה, קטוע רגל, סיעודי, אשתו של סהר והוא סועדים את האבא ושומרים על המשק, והמשק הוא 50–100 מטרים מן הגבול.

מיכאל ביטון: ביום שמתחילה מתיחות סוגרים להם את השערים, כל מה שגדל שם לא רלוונטי, לא זרעים, לא עגבניות שרי, מה שלא גדל שם.

מיכאל ביטון: סהר מספר לי את הכול ובאמצע הסיפור בוכה בדמעות.

מיכאל ביטון: הוא לוחם, חקלאי חזק והוא בוכה כי הוא הושפל, כי הוא נאבק משפטית ברשויות המס במשך שמונה שנים על צוק איתן.

מיכאל ביטון: חבריו התייאשו, חבריו אמרו לו: אין לך סיכוי.

מיכאל ביטון: חבריו ויתרו על המאבקים ועל ההתחשבנות.

מיכאל ביטון: פגשתי אנשים לידו.

מיכאל ביטון: הוא שאל: למה ויתרת?

מיכאל ביטון: – לא יכולתי יותר, התייאשתי, ויתרתי.

מיכאל ביטון: אחד קיבל מקדמה של 700,000 שקל, אמרו לו: נתחשבן איתך.

מיכאל ביטון: תבע אותם, עיקלו לו מן החשבון 600,000 שקל.

מיכאל ביטון: אמרו לו: עד שנסכים, אז נחזיר לך את הכסף.

מיכאל ביטון: אלה סיפורים מזעזעים.

מיכאל ביטון: הוא סגר חשבון עם המדינה אחרי שמונה שנים.

מיכאל ביטון: מה אתה מבקש, סהר?

מיכאל ביטון: הוא אומר: תנו לנו לגדל עגבניות, תנו לי לעבוד פה בלי הפסקה, שימו את המיגון ואני בא לעבודה, אני לא צריך שיפוי ולא צריך פיצוי.

מיכאל ביטון: אבל השארתם אותי בבית, הלך לי המשק, אין לי תזרים.

מיכאל ביטון: שמונה שנים – כמה כסף הלך לו מן התביעה המשפטית שנמשכה שמונה שנים על שמאות אלטרנטיבית ועל עורך דין ועל משפטנים?

מיכאל ביטון: שליש מן הכסף הלך לו על מאבק מול המדינה במשך שמונה שנים.

מיכאל ביטון: עכשיו אשאל פה את השאלות.

מיכאל ביטון: ראשית, לכמה אנשים יש תיקים פתוחים מול מס רכוש בפיצוי עקיף בצוק איתן ובשומר החומות?

מיכאל ביטון: מה מספר התיקים הפתוחים?

מיכאל ביטון: שנית, כמה שמאים מטפלים בפנייה?

מיכאל ביטון: יש מאות תביעות אחרי מבצע צבאי.

מיכאל ביטון: הובא לידיעתי שייתכן ושמאי אחד משתלט על כל התביעות של החקלאים, אחד מגיב למאות אנשים.

מיכאל ביטון: הם שולחים מכתב ואז חצי שנה לא מקבלים תשובה.

מיכאל ביטון: הם מושפלים מכך שלא ענו להם למכתב.

מיכאל ביטון: כתבנו מכתב, תענו לנו למכתב.

מיכאל ביטון: אני רוצה לדעת איך מנקים שולחן על העבר, ואיך המחדל הזה לא חוזר עכשיו.

מיכאל ביטון: שעון החול החל.

מיכאל ביטון: דבר נוסף הוא השכירים – איך מחזירים להם את ימי העבודה?

מיכאל ביטון: אלה שהוכרחו להישאר בבית או אלה שיוכיחו שהמבצע אילץ אותם להישאר בבית.

מיכאל ביטון: ודבר נוסף, מה השיטה לשלם לשכירים?

מיכאל ביטון: אלה השאלות שאני רוצה לקבל עליהן תשובות בדיון הזה.

מיכאל ביטון: אני מבקש מאנשי משרד האוצר, מראשי האוצר, מראשי רשות המיסים ומס רכוש לנסוע לעוטף לחמישה–עשרה קיבוצים וישובים, ביום–יומיים עבודה, לעשות קבוצות מיקוד, לשמוע על ההתנהלות של העבר, לשמוע מה אפשר לעשות בהווה.

מיכאל ביטון: רק כך יש סיכוי שלא נחזור על הטעויות הקודמות.

מיכאל ביטון: אני מבקש מיושב-ראש הוועדה לקיים פה דיון נוסף בתוך שבועיים, כי שעון החול הזה פועל לרעה ואנחנו צריכים להוכיח את מה שאמר שר האוצר, שהפעם זה יהיה אחרת.

מיכאל ביטון: אלכס קושניר, לא שמעת את כל מה שאמרתי פה אבל קודם כול סיפורי העבר, על שמונה שנות עיכוב בתשלומים והעלבון וההשפלה בדרך של חקלאים שמבקשים לקבל פיצויים, זה דבר מזעזע.

מיכאל ביטון: את זה תקרא בפרוטוקול.

מיכאל ביטון: אני מבקש לעשות דיון נוסף.

מיכאל ביטון: ביקשתי מהם גם לנסוע לקבוצות מיקוד שם בשבועות הקרובים, לשמוע מן השטח את ניסיון העבר ולתקן אותו.

מיכאל ביטון: לעשות מפגש מעקב בעוד שבועיים עם תוכנית עבודה, איך יש יותר שמאים, יותר תשובות.

מיכאל ביטון: אם אנחנו נגמור את האירוע הזה בחודש–חודשיים ונשלם לכולם אז ממשלת ישראל יכולה להיות גאה.

מיכאל ביטון: כי אם היא אמרה לאנשים "שבו בבתים, תנו לנו את החוסן החברתי והכלכלי והביטחוני להילחם" וביום למחרת אנחנו לא יודעים לשלם בזמן, החוזה שבינינו לבין אזרחי עוטף עזה והנגב בכללותו לא מתקיים.

מיכאל ביטון: אני כן מבקש ממך, יושב-ראש הוועדה, שאת דיון המעקב לפחות נעשה ביחד בעוד שבועיים, אבל זה לשיקולך.

מיכאל ביטון: אתה יודע שבעבודה משותפת אין לנו בעיות.

אלכס קושניר: קודם כול, נעשה, בהחלט, רק קח בחשבון שבעוד שבועיים אנחנו בחופשה מרוכזת של הכנסת.

מיכאל ביטון: אז הכי קרוב שאתה יכול.

נירה שפק: מיכאל, אני גם חייבת להגיד שהגדרת כאן דברים שנמצאים בוועדת המשנה למוכנות העורף ושם מתקיים דיון המשך לדיון שהיה ביום שלישי.

נירה שפק: צריך לראות שלא כל אחד עושה את מה שעושה השני.

מיכאל ביטון: מה למשל?

אלכס קושניר: מיכאל, אני מציע שאנחנו ניפגש אחרי הדיון ונסתנכרן, שלא נעשה פה עבודה כפולה.

מיכאל ביטון: אין בעיה.

מיכאל ביטון: מה שחשוב זה לא הוועדות.

מיכאל ביטון: חשוב שנשלם בזמן, תוך כמה שבועות, זה מה שחשוב.

מיכאל ביטון: אבל צריך שהעובדים המקצועיים יידעו שנקבע דד-ליין לעוד שלושה–ארבעה שבועות, במועד הכי מהיר, לתשובות ולתוכנית עבודה על העבר ועל העתיד, וכוח אדם ונגישות ופרואקטיביות וכיסוי מלא ומהירות תגובה ותיעוד.

מיכאל ביטון: עשו איתם משאים ומתנים בעל-פה: קח 300,000 שקל, זהו.

מיכאל ביטון: אומר האיש: תן לי את זה בכתב.

מיכאל ביטון: אומר לו נציג משרד האוצר: אני לא יכול.

מיכאל ביטון: האירועים שם – ההיסטוריה לא נראית טוב בסיפור הזה.

מיכאל ביטון: איך ההווה והעתיד ייראו – זה תלוי בנו.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

שלמה קרעי: רק עוד משפט אחד על מה שמיכאל אמר בהתחלה, על שומר החומות, למרות שזה לא נושא הדיון אבל אנחנו יודעים שיש עדיין דברים לא סגורים שם ואנשים שעוד ממתינים לפיצוי.

שלמה קרעי: צריך להכניס את זה פה.

נעמה לזימי: הסתובבנו בעוטף.

אלכס קושניר: קודם כול אנחנו נשמע התייחסות של רשות המיסים.

אלכס קושניר: רק מבחינת לוחות זמנים, אני חושב שיש פה דברים שיכולים להתבצע הרבה יותר מהר ואין צורך לחכות לדיון מעקב.

אלכס קושניר: תקנות שעליהן כבר יש הסכמה אפשר להריץ מהר הרבה יותר, כבר בשבוע הבא לדעתי אפשר לאשר אותן ואין צורך לחכות כל כך הרבה זמן.

אלכס קושניר: יש פה פערים נוספים ודברים נוספים שעלו גם על ידי מיכאל ביטון וגם על ידי חברי כנסת נוספים, שעליהם נצטרך לעשות עבודת מטה משמעותית יותר כדי לראות איך אנחנו פותרים את הבעיות שלהם, וחלק ייעשה בעבודה בוועדה שנירה מנהלת, בוועדת המשנה למוכנות העורף.

מיכאל ביטון: רק שני משפטים: יש נייר חשוב של התאחדות התעשיינים, שמבקש לעצב את העתיד באופן שלא ניפש לפגישות כאלה, במיוחד קביעת תקנות קבועות לפיצוי, בלי כל פעם תקנה מיוחדת, להרחיב את מעגל המפוצים, כולל אשקלון שתיכנס לעוטף ולא יהיה ויכוח בכל פעם האם הם זכאים לפיצוי, ולקדם פה הוראת שעה למסלול ירוק.

מיכאל ביטון: אלה הצעות מעשיות ונכונות של התאחדות התעשיינים והן צריכות לדעתי להיכלל בסיכום ובדרישות שלנו ממשרד האוצר ומן הרשויות השונות.

אלכס קושניר: תודה.

אלכס קושניר: ינון אזולאי בבקשה.

ינון אזולאי: תודה רבה.

ינון אזולאי: קודם כול, גם אני מצטרף לדברים שנאמרו פה.

ינון אזולאי: אשתדל לא לחזור.

ינון אזולאי: לגבי שומר החומות – אנחנו מקבלים פניות שהנושא עדיין לא נפתר.

ינון אזולאי: היינו מבקשים לדעת איפה עומדים הפיצויים, כמה בקשות הוגשו, כמה שולמו, כמה בקשות עדיין נמצאות בטיפול, ומה זה טיפול, ומי שסורב – למה סורב.

ינון אזולאי: בעבר בקורונה הייתם מביאים טבלה והיינו רואים בדיוק.

ינון אזולאי: אני חושב שכך צריך להיות גם בנושא הזה.

ינון אזולאי: אם עדיין אנחנו נמצאים באירוע של שומר החומות, כאשר יש גם את בעלי האולמות, שהפסידו עבור 12 ימים שבכלל לא שולמו להם ואני לא יודע אם עבור שאר הימים כן שילמו להם, ועוד כהנה וכהנה עסקים שלא קיבלו, שדרשו את הפיצויים שלהם.

ינון אזולאי: כולנו מכירים את הסחבת הזאת וזה לא אמור להיות כך.

ינון אזולאי: אם זה בגלל שמאי אחד או שני שמאים או לא יודע כמה, אתם תענו למיכאל על זה.

ינון אזולאי: לנושא שלשמו התכנסנו – יש כמה דברים שחשוב לדעת, גם על הישובים שהיו נצורים מספר ימים לפני המבצע.

ינון אזולאי: יש ישובים שהיו נצורים ואנשים לא הלכו לעבודה.

ינון אזולאי: בסופו של דבר צריך לדעת איך מפצים גם אותם כעובדים, כעצמאים, איך מפצים את בעל העסק שצריך לשלם להם, שהפעם זה יהיה ברור לנו.

ינון אזולאי: יש גם עובדי משק בית.

ינון אזולאי: זה היה בימים רביעי, חמישי, שישי – עובדות משק בית לא הגיעו.

ינון אזולאי: אני מדבר על אלה שמדווחות.

ינון אזולאי: הן לא נחשבות כעצמאיות אבל הן כן מדווחות בביטוח הלאומי על הסכום הקטן שהן מקבלות.

ינון אזולאי: במבצע עלות השחר האחרון הן לא הגיעו לנקות את הבתים, לעזור במשק הבית, ושוכחים אותן.

ינון אזולאי: זה האוכלוסייה החלשה שצריך לתת לה מענה.

ינון אזולאי: היא לפעמים עושה נסיעה של 30–40 דקות רק כדי להגיע לנקות בתים או מוסדות מסוימים.

ינון אזולאי: הם לא היו וצריך לתת להם את המענה.

מיכאל ביטון: והפרישו ביטוח לאומי כחוק, הם מתועדים.

מיכאל ביטון: זו החוליה הכי חלשה והכי ענייה.

ינון אזולאי: אני לא מדבר על אלה שלא דיווחו אלא על אלה שבסופו של דבר לא מקבלים את מה שמגיע להם בזכות ולא בחסד, אנחנו לא עושים איתם חסד.

ינון אזולאי: יש את הסיפור של גני הילדים הפרטיים.

ינון אזולאי: בפעם שעברה מצאנו להם פתרון ואפשר למצוא להם גם הפעם אותו פתרון שהיה בשומר החומות.

ינון אזולאי: ההורים לא שלחו את הילדים שלהם לגנים הפרטיים.

ינון אזולאי: מצד אחד, אנחנו רוצים להקל על ההורים כי ההורים לא צריכים לשלם את זה.

ינון אזולאי: מצד שני, גם המוסד לא צריך לשלם.

ינון אזולאי: בשומר החומות כן מצאנו להם פיצוי.

ינון אזולאי: צריך גם הפעם למצוא לדבר הזה פיצוי.

ינון אזולאי: יש את החקלאים.

ינון אזולאי: נירה אמרה שהחקלאים כולם יצאו לעבודה.

ינון אזולאי: אני מכיר חקלאים שלא יצאו לעבודה.

מיכאל ביטון: אסרו עליהם.

ינון אזולאי: ויש כאלה שהיו נצורים ולא יצאו לעבודה אבל הם לא בטווח ה-7 קילומטרים.

ינון אזולאי: צריך לתת להם מענה באופן מידי.

ינון אזולאי: יש גם נזק ישיר שנגרם, אז אמרו שעל הנזק הישיר נותנים, אבל יש דברים שאם לא ניתן להם הפעם מענה – אני חושב שהפעם בשונה מכל הפעמים הקודמות, כי יבואו אנשי רשות המיסים ויגידו בצדק: עלות השחר התחיל ב-4 אחר הצוהריים.

ינון אזולאי: אגב, רק בישראל בחופש אפשר לקרוא למבצע "עלות השחר" כשהוא מתחיל ב-4 אחר הצוהריים.

ינון אזולאי: אז יגידו שהיו שישי ושבת, ואחר כך תשעה באב, כאשר מקומות הבילויים סגורים.

ינון אזולאי: דווקא בגלל זה, זה מחייב אותנו, כי ההוצאה לא כל כך גדולה, להיות עם יד יותר פתוחה ולא קמוצה.

ינון אזולאי: היד צריכה להיות פה יותר פתוחה, יותר מהירה, דווקא בגלל האירוע הקצר הזה, שהוא גם לא אירוע כספי גדול, ואם יש לכם כבר פחות או יותר הערכות מה צריך להיות אני חושב שזה הזמן לתת את הפיצוי.

ינון אזולאי: כלומר באופן מידי, בלי הרבה בירוקרטיה.

ינון אזולאי: שלא נגיע לדיונים לאחר המבצע הבא, ויהיה כזה לצערנו, אנחנו יודעים את זה, שאז נדבר על המבצע הנוכחי כפי שאנחנו מדברים על שומר החומות ועל צוק איתן.

ינון אזולאי: זה לא אמור להיות במקום הזה.

נירה שפק: ינון, כל מה שאמרנו על לקחי שומר החומות בוועדה הזאת, צריך לממש את זה, להפוך את זה לתקנות.

ינון אזולאי: אנחנו מסכימים, אמרנו את זה, וכל הזמן אנחנו אומרים את זה.

ינון אזולאי: הגיע הזמן שגם אשקלון תיקרא "העוטף", כבר דיברו על זה כמה פעמים, במסלול האדום.

ינון אזולאי: אנחנו יודעים על מה מדובר שם.

ינון אזולאי: מהבית שלי רואים את היירוטים של כיפת ברזל ובכל רגע אתה שומע בום בום.

ינון אזולאי: דיברתם על הילדים – יש לי ילד בן פחות משנתיים והוא שומע בום בום.

ינון אזולאי: נחמד לראות ילד קטן בגיל שנה וחצי עושה בום ומחייך, אבל זה לא חיוך.

ינון אזולאי: זה חיוך של פחד, זה לא משהו אחר.

ינון אזולאי: אתה רואה ילד בגיל שנה ושמונה חודשים כבר רץ לממ"ד.

ינון אזולאי: אם מדברים על מרכזי החוסן, יש החלטת ממשלה להקים מרכז חוסן באשקלון וגם טיפול באמצעות בעלי חיים.

שלמה קרעי: ינון, מניסיוני, הילדים בגיל ארבע, חמש, שש הם שמפחדים יותר.

שלמה קרעי: הקטנים יותר מפחדים פחות.

שלמה קרעי: תלוי איך ההורים מגיבים.

מיכאל ביטון: כולם מפחדים.

מיכאל ביטון: ראיתי ממלאת מקום ראש עיר שהלכה לקבל טיפולים.

ינון אזולאי: צריך להקים מרכז חוסן באשקלון.

אלכס קושניר: אחד יש.

מיכאל ביטון: הקמנו.

ינון אזולאי: תשמע עד הסוף ותגיד לי אם הקמת.

ינון אזולאי: יש 12 מיליון ש"ח עבור מרכז חוסן באשקלון ועבור מרכז טיפול בבעלי חיים.

ינון אזולאי: זה נמצא במשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, זה נמצא שם בהחלטת ממשלה.

אלכס קושניר: שתעלה ביום ראשון.

ינון אזולאי: אסביר את הבעיה.

ינון אזולאי: יכול להיות שנפתרה הבעיה, אני אשמח מאוד.

ינון אזולאי: הבעיה הגדולה היא שהמשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל לא יכול לעשות את זה בגלל שזה לא בפריפריה החברתית.

ינון אזולאי: אפרופו, אם היית מסכים להעביר את החוק שלי אז היינו פותרים את הבעיה לאשקלון, בדקה וחצי זה היה נפתר.

אלכס קושניר: ניסיתי להעביר אותו.

ינון אזולאי: בסדר.

ינון אזולאי: זה היה פותר את הבעיה הזאת.

ינון אזולאי: אם אתה אומר שזה נפתר, הפתרון זה להעביר את הכסף הזה למשרדים אחרים שיודעים לממש את זה.

אלכס קושניר: פתרנו את זה.

ינון אזולאי: אני שמח מאוד שנפתרה הבעיה.

מיכאל ביטון: גב אל גב, זה פשוט.

ינון אזולאי: אני מאמין שבדיון יעלו עוד דברים.

ינון אזולאי: גם צריך לתת את הדעת על מעבר ל-40 קילומטרים, אם היה שם נזק או לא היה שם נזק, לא נזק ישיר אלא נזק עקיף, מה קורה עם זה.

ינון אזולאי: אם יש לכם נתונים על זה כפי שהיה בשומר החומות, שעבר את ה-40 קילומטרים והגיע לגוש דן.

ינון אזולאי: האם יש לזה פיצויים או אין פיצויים?

ינון אזולאי: חשוב שהכול יהיה לנו ברור.

ינון אזולאי: את הנתונים שביקשנו חשוב לקבל.

ינון אזולאי: תודה רבה.

נירה שפק: בהמשך למה שינון אמר, חשוב להגיד פה: מרכזי החוסן הם לא בבסיס התקציב של מדינת ישראל.

נירה שפק: בכל שנה מחדש אנחנו צריכים להכניס אותם ולהילחם עליהם.

נירה שפק: מרכזי טיפול בעזרת בעלי חיים פועלים ברובם על ידי תרומות.

נירה שפק: לא יכול להיות שמדינת ישראל נסמכת על תרומות כדי לטפל.

נירה שפק: צריך לתגבר את התקציבים הקיימים.

נירה שפק: אני מקווה שבהחלטת הממשלה שתצא ביום ראשון יקבלו את הבקשות שלנו, והעברנו את ההערכה, כדי שיהיה מענה למי שידרוש את הטיפול.

אלכס קושניר: תודה.

אלכס קושניר: מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: שוב עברנו מלחמה ובכל פעם זה חוזר על עצמו, מאז 2006, שאנחנו עסוקים בכנסת בשאלה איך לפצות.

מוסי רז: אני חושב שהגיע הזמן – קודם כול אני מקווה שלא תהיה המלחמה הבאה, אבל הקצב שאני רואה רק הולך ומתגבר – שבכנסת הבאה, החל מ-15 בנובמבר, מי שיהיה באופוזיציה ומי שיהיה בקואליציה ומי שלא יהיה בכלל, נעבוד יחד על מנת לגבש חקיקה שתפתור את כל הבעיות שאמרו כאן כל קודמיי, שאני לא רוצה לחזור עליהן, אבל בגדול גם הדבר שמוצע לנו כאן לא פותר את כל הבעיות.

מוסי רז: יש אלף ואחת בעיות שהוזכרו שרציתי להגיד, אבל אין טעם לחזור עליהן.

מוסי רז: לא הגיוני שבכל פעם נתעסק בדבר הזה מהתחלה.

מוסי רז: בכלל לא צריך להיות מוגדר מספר הקילומטרים כי כל מי שנפגע, כל מי שלא הלך לעבודה, אם בגלל שלא היה סידור לילדים, ואם בגלל שאמרו לו לשבת בבית, ואם בגלל שנפלו טילים, ואם בגלל שהשביתו את מקום העבודה שלו, או בשל כל סיבה אחרת, צריך לקבל פיצויים.

מוסי רז: אחת היא אם הוא עצמאי או אם הוא שכיר.

מוסי רז: לכל הדברים האלה אנחנו יכולים לדאוג מראש בצורה כוללנית, שלא נצטרך בכל פעם לרוץ ואז נשמע שיש עוד מי שמתלוננים שלא קיבלו על 2021, ושמעתי אפילו מתלוננים שלא קיבלו על 2014, אני לא יודע אם זה נכון או לא נכון, אבל עצם זה שאנשים מרגישים כך זה כבר בעיה.

מוסי רז: אמרו כאן דברים נכונים מאוד, מה חסר בהצעה הזאת, אבל אין טעם לחזור על זה.

מוסי רז: אנחנו יודעים את הדברים האלה מהסיבוב הקודם, שהיה רק לפני שנה.

מוסי רז: את כל הדברים האלה צריך להוסיף.

מוסי רז: אנחנו צריכים לגבש משהו כללי, שהלוואי שנשתמש בו בפעם ראשונה רק בעוד מאה שנים, אבל יש לי הרגשה שזה יהיה קצת קודם.

אלכס קושניר: ניר אורבך, בבקשה.

ניר אורבך: קודם כול, באמת תודה רבה על הדיון החשוב הזה, תודה לך אלכס, תודה למיכאל שנרתם.

ניר אורבך: אני רוצה להזכיר, לפני שארד קצת לפרטים, דבר אחד.

ניר אורבך: ציינו בתשעה באב 17 שנים לתוכנית ההתנתקות.

ניר אורבך: אמרה נכון נירה: איפה שעובר הגבול.

ניר אורבך: אז היה לנו גבול קצת אחר.

ניר אורבך: היינו ביישובי גוש קטיף והם היו שם חומת המגן שלנו, ודיברו על פינוי גוש קטיף שמקסימום יהיו קצת חפצים מעופפים, אבל אף אחד לא חלם שבאשקלון ייכנסו למיגון ובאשדוד ייכנסו למיגון ובערב תשעה באב בראשון לציון יבטלו אירועים בגלל שיש רקטות.

ניר אורבך: חומת המגן עברה מגוש קטיף ליישובי העוטף.

ניר אורבך: אנחנו במציאות שלפני 17 שנים לא הייתה קיימת בכלל.

ניר אורבך: ואנחנו לא נמצאים שם, אין לנו ישובים אז אין גם כיבוש, ועדיין זה ממשיך.

ניר אורבך: מוסי צודק, צריך פה משהו מערכתי גם לגבי החקיקה לעורף אבל גם משהו מערכתי בראש של כוחות הביטחון.

ניר אורבך: החוסן הלאומי הוא גם החוזק של העורף.

ניר אורבך: חלק גדול מן החוסן הלאומי הוא הדאגה לו.

ניר אורבך: חשוב מאוד שגם שר האוצר, גם שר הביטחון וגם הממשלה קיבלה החלטה לדאוג מן היום הראשון.

ניר אורבך: אני רק מזכיר, וזה באמת התפקיד שלנו, שאסור לנו שבביצוע ייפלו גם אנשים וגם מגזרים בין הכיסאות, כפי שקרה לנו בקורונה, שהיה רצון טוב לעזור אבל במשך חודשים ארוכים ציבור לא קטן מאזרחי המדינה לא קיבל מענה, למרות שהיה לנו רצון גדול מאוד.

ניר אורבך: אני אומר את זה בעיקר לנו פה, בוודאי לגורמים המקצועיים אבל גם לנו כגורמי פיקוח, לעמוד על כך שהרצון הטוב גם יתממש.

ניר אורבך: אסכם בכך שיש עוד תושבים שפונו מגוש קטיף ונפלו בין הכיסאות.

ניר אורבך: התחלנו בשיחות עם אנשי לשכתו של שר האוצר ועם אנשי משרד האוצר, ביחד עם איתמר רביבו, ראש המועצה האזורית חוף אשקלון.

אלכס קושניר: לגבי הישוב ניצן.

ניר אורבך: בעיקר בישוב ניצן.

ניר אורבך: אלכס, זה תקציב קטן מאוד.

ניר אורבך: יש מסמך שהגשנו ואני חושב שאם אתה תירתם לזה והוועדה תירתם לזה אז נגמור סאגה שנמשכת כבר 17 שנים, וזה תקציב קטן מאוד, עם כמה עשרות משפחות של מפונים.

אלכס קושניר: אני יודע ששר האוצר מטפל בזה.

ניר אורבך: נכון, אבל אני חושב שהירתמות שלנו תאיץ את זה.

אלכס קושניר: תעביר לי את המכתב.

אלכס קושניר: לא ראיתי את המכתב.

ניר אורבך: תודה רבה.

אלכס קושניר: חבר הכנסת יצחק פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה על הדיון.

יצחק פינדרוס: אנסה לדבר בתמצות ובקצרה.

יצחק פינדרוס: אני חושב שברור מאוד מן הדיון, משלוש השנים האחרונות בדיונים, מאז תחילת הקורונה, כל הנושא הזה של הנזק העקיף, אני חושב שגם רשות המיסים וגם אנחנו כחברי כנסת למדנו על זה מספיק בשביל הפעם לעשות את זה בצורה מסודרת.

יצחק פינדרוס: אמר נכון יושב-ראש ועדת הכלכלה, מיכאל ביטון, אם אנחנו נתייחס לזה כמו במס רכוש, 80% מן ההערות שהיו לנו כאן לא יהיו רלוונטיות.

יצחק פינדרוס: אם נדע להתייחס לנזק עקיף כמו לנזק ישיר, אז נכון, אין משמעות, כפי שאמר מוסי רז, לקילומטרים.

יצחק פינדרוס: אציג דוגמה: אולמות אירועים ביטלו אירועים באשדוד.

יצחק פינדרוס: אני הוזמנתי לאירועים באשדוד להיום או אתמול והם בוטלו ושונו כי בשבוע שעבר הבינו שיש מלחמה ולא ידעו מתי זה יסתיים.

יצחק פינדרוס: לא יכול להיות שאנחנו לא נתייחס אחרי שלמדנו מה שלמדנו על נזקים עקיפים, ולמדנו גם על אולמות אירועים, גם על מסעדות, גם על סחורה שהולכת, גם על עובדים שלא יכולים לצאת מן הבית ולא יכולים להגיע בגלל היעדר הסעות.

יצחק פינדרוס: למדנו מספיק.

יצחק פינדרוס: פעם היית אומר: נזק עקיף – קשה להוכיח אותו, קשה להבין אותו, אנחנו לא יודעים, אין לנו מנגנון.

יצחק פינדרוס: בנינו מספיק מנגנונים בדיונים כאן בשלוש השנים האחרונות, ואתה מודע לזה – קשה לי להתייחס כי אין לי פה את התקנות, אבל בטח הנושא של קילומטרים לא רלוונטי כי באמת תלוי מה היה הנזק.

יצחק פינדרוס: יש עסקים באשקלון שנפגעו יותר, יש עסקים באשקלון שנפגעו פחות, יש עסקים באזורים רחוקים יותר שנפגעו פחות ויש עסקים שנפגעו יותר.

יצחק פינדרוס: צריך שהמנגנון יהיה בדיוק כמו במנגנון של מס רכוש.

יצחק פינדרוס: יש נזק, הנזק הוא על פעילות מלחמתית, פעילות איבה, פעילות יזומה – יודעים איך להתמודד עם זה, יודעים בדיוק איך לעשות את זה.

יצחק פינדרוס: גם הדיונים שנערכו פה והניירות שהגישה התאחדות התעשיינים, שהם ניירות נכונים, גם בעלי האולמות, גם בעלי המסעדות, גם החקלאים, שמתמודדים עוד עם בעיות שהיו בשומר החומות, אם אנחנו נדע להתייחס כפי שלמדנו בקורונה ובמבצעים האחרונים, ואת זה נעשה בתקנות עכשיו, התקנות שיוגשו, אז לא יצטרכו לקיים פה סתם דיונים.

יצחק פינדרוס: בסוף הרי משלמים את הכסף הזה.

יצחק פינדרוס: אז מה, מרוויחים על זה ריבית?

יצחק פינדרוס: עכשיו יעלו את הריבית אז מרוויחים על זה עוד חצי שנה?

יצחק פינדרוס: בואו נעשה את זה בצורה נכונה ומסודרת.

יצחק פינדרוס: אני חושב שלא צריך לחכות לכנסת הבאה בשביל זה.

יצחק פינדרוס: קודם כול נסכים על העיקרון ונסכים עם הניסיון שרשות המיסים צברה.

יצחק פינדרוס: אם נשתמש בזה אנחנו נהיה במקום אחר.

אלכס קושניר: כדי לבנות פתרון אמיתי קבוע, שלא נצטרך בכל פעם לשבת פה ולדבר על תקנות, אין לנו ברירה, אנחנו חייבים לחכות לכנסת הבאה כי הכנסת הזאת לא מסוגלת לעשות את זה.

אלכס קושניר: זה מצריך מליאה וזו חקיקה ראשית, זה אירוע מורכב מאוד.

יצחק פינדרוס: אבל אם תעשה את התקנות הללו - - -

אלכס קושניר: מה שאנחנו כן יכולים לפתור בתקנות האלה אנחנו נעשה, כמובן.

אלכס קושניר: זה תפקידנו ואת זה אנחנו נעשה.

אלכס קושניר: סיימנו את סבב חברי הכנסת.

אלכס קושניר: אתן לאנשי רשות המיסים להציג את המתווה כפי שאתם רואים אותו עכשיו, להתייחס לטענות לגבי אירועי העבר, להתייחס להערות של חברי הכנסת, ואז אנחנו נשמע את האורחים שלנו שהגיעו לכאן ונראה איך אנחנו ממשיכים בדיון.

אלכס קושניר: בבקשה, מירי סביון.

מירי סביון: צוהריים טובים.

מירי סביון: בפתח הדברים חשוב לי לציין שרשות המיסים וקרן הפיצויים שבתוך רשות המיסים, מבחינתנו התפקיד שלנו באירועים מן הסוג הזה הוא לשמור על החוסן הכלכלי באמצעות תשלום פיצויים על הנזק הכלכלי שנגרם, וכמה שיותר מהר, ובהתאם לזה אנחנו מגויסים.

מירי סביון: גם קרן הפיצויים שאמיר דהן, שאתם מכירים היטב, עומד בראשה, ומיטל כהן, נציגה בכירה של הקרן, גם כן נמצאת כאן, וגם עובדי רשות נוספים.

מירי סביון: בכל פעם שיש אירוע כזה, והדברים אולי נראים מובנים מאליהם, שמשלמים מהר מאוד את הפיצויים, אבל המשמעות מבחינת רשות המיסים היא שאנחנו מתגייסים, מגויס כוח אדם מכל רשות המיסים כדי לתת את המענה לאזרחים בצורה הכי מהירה.

אלכס קושניר: אני חייב להגיד שביום ראשון ביקרתי במוקד שלכם של מס רכוש באשקלון וראיתי שם עובדים של רשות המיסים מכל רחבי הארץ שהתגייסו, הגיעו לאשקלון ועבדו בתוך המוקד הזה.

אלכס קושניר: אז באמת שאפו.

מירי סביון: העובדים שלנו נמצאים גם בתוך המוקד וגם מחוץ למוקד.

מירי סביון: בעצם כבר מסוף השבוע הצוותים שלנו היו בשטח כדי להיות ביחד עם הניזוקים, לקבל את הדיווחים והתביעות ולטפל בהם כמה שיותר מהר.

מירי סביון: הדברים האלה נעשים בכל מבצע וגם במבצע הזה.

מירי סביון: לגבי הנזק הישיר – חשוב לציין שכבר יש לנו סדר גודל של יותר מ-200 פניות, שכנראה מכסות את רוב התביעות של המבצע הזה, וכבר עכשיו, כשאנחנו פחות משבוע מאז שהאירוע הזה התחיל, שילמנו ליותר מ-50 ניזוקים.

מירי סביון: הדברים האלה מטופלים כרגע בקצב הכי מהיר שאפשר, שוב, מתוך הבנה שאנשים צריכים לקבל את הפיצוי כמה שיותר מהר.

מירי סביון: לגבי נזק עקיף – כפי שאתם יודעים, יש לנו שני סוגים של חקיקה.

מירי סביון: יש חקיקה קבועה, שתיכף נעבור עליה ונסביר מה כבר קיים היום בתוך החקיקה הקיימת.

מיכאל ביטון: אפשר בכל זאת לדבר על נתונים ומספרים מעבר להשתדלות?

מיכאל ביטון: כמה תיקים פתוחים מצוק איתן?

אלכס קושניר: אנחנו נגיע לזה, מיכאל.

אלכס קושניר: היא מדברת כרגע על מה שקורה עכשיו.

אלכס קושניר: נגיע להיסטוריה, עוד לפני צוק איתן.

מיכאל ביטון: כמה שמאים מוקצים לדבר הזה?

מיכאל ביטון: הצהרה כללית זה דבר טוב.

מיכאל ביטון: תוך כמה זמן לדעתך הפעם אתם תצליחו לגמור את הדיון בבקשות?

מיכאל ביטון: מה היעד שלכם?

מיכאל ביטון: מה לוח הגאנט שלכם לסיים את זה?

מיכאל ביטון: להגיד משפט: "אנחנו כמו בכל מבצע פועלים" – אם זה יהיה כמו בפעם הקודמת זה מדאיג אותי.

אלכס קושניר: מיכאל, אני מבקש שתיתן לה להשלים את דבריה.

ינון אזולאי: זה המחיר של השותפות ביניכם.

אלכס קושניר: אני מבקש והוא לא נענה לבקשתי.

אלכס קושניר: זה השותפות.

מיכאל ביטון: אני נענה לבקשתך.

מירי סביון: תיכף ניכנס לפירוט לגבי כל הנושאים, גם לגבי החקיקה, גם לגבי הנתונים של שומר החומות וניתן מענה לכל הדברים שעלו כאן.

מירי סביון: מבחינת סדר הדברים שנציג אותם, תדעו שאנחנו נענה על הכול.

מירי סביון: אנחנו נתחיל בנזק העקיף.

מירי סביון: גם נסביר את המצב החוקי הקיים, גם את התיקון המוצע וגם נראה לכם את הדברים, איך הם עובדים.

מירי סביון: אחרי החלק הזה נתייחס גם לנושא של שומר החומות, גם לנתונים וגם למבצעים קודמים, אין בעיה.

נירה שפק: יש נתונים שאפשר להציג לנו?

נירה שפק: יש איזה שקף כזה?

מירי סביון: אני חושבת שהם לא מופיעים במצגת אבל נציג את הנתונים.

מירב כהן: נציג איך מגישים תביעה.

מירי סביון: היושב-ראש, שנתחיל קודם כול עם החקיקה הקיימת?

מירי סביון: בסדר.

מירי סביון: במצב החוקי הקיים, בלי שהוועדה עושה תיקונים, יש פיצויים.

מירי סביון: אנחנו מדברים עכשיו על נזק עקיף, כי לנזק ישיר, כפי שאתם יודעים, יש מענה בכל הארץ ובנושא הזה אין צורך בתיקונים.

מירי סביון: לגבי פיצויים לנזק עקיף – אחדד שפיצוי נזק עקיף הוא פיצוי עבור אובדן רווחים עסקיים בתקופה של לחימה.

מירי סביון: במצב הקיים היום, בלי שאנחנו עושים תיקונים נוספים - - -

שלומית ארליך: אז כבר תגידי גם לגבי הנזק הישיר, שזה בעצם נזק פיזי שנוצר באופן ישיר, להבדיל מנזק עקיף.

מיכאל ביטון: זה גם עובד מצוין.

מיכאל ביטון: יש מחמאות על הטיפול שלכם בנזק הישיר בשטח, מחמאות.

מיכאל ביטון: מס רכוש, נזק ישיר – יש מחמאות.

מיכאל ביטון: על הטיפול בנזק עקיף אין מחמאות.

מירי סביון: בעניין נזק עקיף יש הרבה מאוד מחמאות וחבל - - -

אלכס קושניר: חבר'ה, אני מבקש בלי הערות.

אלכס קושניר: תנו לה לפחות לסיים לתאר את החקיקה הקיימת.

אלכס קושניר: אחר כך נדבר.

אלכס קושניר: אתם דיברתם שעה ועשר דקות, חברי הכנסת.

אלכס קושניר: תנו להם לדבר.

אלכס קושניר: יש פה עוד הרבה אנשים שרוצים לדבר.

מיכאל ביטון: אני סתם רוצה לראות איך זה לעשות בעיות ליושב-ראש ועדה, להרגיש את המגמה הזאת.

מיכאל ביטון: ..

אלכס קושניר: זה נקרא לעשות בעיות?

אלכס קושניר: אז אנחנו בסדר.

ולדימיר בליאק: בסוף יוצאים פה בשלוש קריאות.

ינון אזולאי: אני רוצה שתיתן לו להרגיש מה זה לצאת בקריאה שלישית.

אלכס קושניר: זה לא יקרה.

מיכאל ביטון: אצלנו יש קריאה 2.9, לשלמה קרעי.

אלכס קושניר: אצלנו אין.

נירה שפק: קושניר, אני רוצה לשאול על הנזק הישיר שאלה ממש רלוונטית.

נירה שפק: האם יש הגבלת זמן?

נירה שפק: אם מחר אני מגלה שהתפוצצה לי צנרת כי יש שם רסיס, שזה פגיעה ישירה, אין הגבלת זמן?

מירב כהן: אין הגבלת זמן.

מירב כהן: יודיעו לנו, נחזור עוד פעם ונבדוק.

מירב כהן: יש דברים שמתגלים אחרי האירוע.

מירב כהן: ברור, זה ידוע.

מירי סביון: במצב החוקי הקיים, בחקיקה הקבועה, נזקים בתחום החקלאות – יש זכות לפיצוי בהתאם לתקנות לפי הנזק האמיתי.

מירי סביון: אנחנו מדברים על הישובים שנמצאים בטווח של עוטף עזה, 0–7 קילומטרים מן הגבול.

נירה שפק: מה זאת אומרת?

נירה שפק: אם נפל מעבר ל-7 קילומטרים?

אלכס קושניר: היא כרגע מדברת על החקיקה הקיימת, עוד לפני התיקונים.

נירה שפק: אני שואלת:

נירה שפק: האם אין חקיקה לנזק עקיף מעבר ל-7 קילומטרים?

מירי סביון: נזק ישיר – בכל הארץ.

מירי סביון: נזק עקיף מוגבל באזור, וגם כשעושים הוראת שעה, החקיקה הקבועה הקיימת היא לגבי עסקים שנמצאים מ-0–7 מהגבול, וההרחבות הן בהתאם לאירוע.

מירי סביון: כרגע אנחנו מדברים על המצב הקיים בחקיקת הקבע, בלי צורך בתיקונים נוספים, כדי שנדע מה הבסיס ובהתאם לזה איפה צריך להרחיב.

מירי סביון: בתחום החקלאות כרגע קיימת זכאות לפיצוי בהתאם לתקנות.

שלמה קרעי: חקלאות רק ב-0–7?

מירי סביון: כל מה שאני מציינת כרגע זה ב-0–7.

שלמה קרעי: זאת אומרת, יש נזקים עקיפים ב-0–7 שלא מופיעים היום בחקיקה?

מירי סביון: כרגע אני אומרת מה מופיע בחקיקה.

מירי סביון: אחרי כן נגיד מה אנחנו מרחיבים.

שלמה קרעי: את אומרת שיש דברים שהם בעצם נזק עקיף, גם ב-0–7, שלא קיים לגביהם מענה בחקיקה.

מירי סביון: יכולים להיות.

מירב כהן: הם מותנים בזמן הפסקת פעילות הלחימה.

מירי סביון: נזקים בתחום המסעדנות – כרגע תהיה זכאות לפיצוי בהתאם לתקנות.

מירי סביון: גם נזקים בבתי מלון.

ינון אזולאי: אם אפשר להגדיר לנו מה זה "בהתאם לתקנות".

ינון אזולאי: כלומר שלושה ימים?

ינון אזולאי: חמישה ימים?

נירה שפק: תתחילי מן החקלאות בבקשה.

מירי סביון: בחקלאות מכיוון שהפיצוי הוא מידי אז העסקים בענף החקלאות זכאים לפיצוי על נזק עקיף, לכל נזק שיהיה.

נירה שפק: מה זה "לכל נזק שיהיה"?

נירה שפק: אני מצטערת.

מירי סביון: נזק במסלול האדום.

נירה שפק: אז תסבירו.

נירה שפק: לכן ביקשנו מצגת כי היינו לומדים ורואים.

מירב כהן: לעסקים החל מ-2 באוגוסט - - -

נירה שפק: רק חקלאות.

נירה שפק: תתחיל עם חקלאות, נזק עקיף.

מיכאל ביטון: למה לא שולחים חומר כתוב?

אלכס קושניר: למה אתם כל הזמן לא נותנים לדבר?

אלכס קושניר: זה משגע אותי.

מיכאל ביטון: זאת הערת התנהלות.

נירה שפק: למה הם באים לא ערוכים?

מיכאל ביטון: כמה ימים לפני דיון תביאו חומר כתוב, שנדע על מה הדיון.

אלכס קושניר: תנו להם להסביר.

מירב כהן: לגבי התאריכים מ-2 באוגוסט, שזה יום שלישי בשבוע שעבר, שאז התחילו להיסגר צירים, ככל שיש שדות חקלאיים - - -

אלכס קושניר: לא, תדבר על החקיקה הקיימת, אני מבקש.

מירב כהן: על החקיקה הקיימת.

מירב כהן: החל מ-2 באוגוסט ועד 8 באוגוסט, וגם נזקים שהתמשכו להם מעבר לזה בנושא החקלאות – לא יכלו להגיע לשדות בגלל שסגרו כבישים, סחורה לא הגיעה אליהם, ריסוסים לא יכלו לתת – זכאים להגיש תביעה במסלול האדום ולקבל פיצוי על כל ראש נזק שיש להם בנושא החקלאות, מסחורה שהתקלקלה, דרך גידולים שהיבול יהיה מצומצם יותר בהמשך ודברים כאלה.

נירה שפק: זה הפער הראשון שיש לנו כאן?

ינון אזולאי: ועובדים?

מירב כהן: ברגע שהם מקבלים אובדן הכנסות, אתה מחזיר אותם למצבם כאילו הם עבדו, אז הם היו צריכים לשלם לעובדים.

מירב כהן: אם אתה תשלם גם לעובדים וגם תיתן להם שכר כאילו הם עבדו כרגיל בעצם נתת את הפיצוי בשני מקומות.

ינון אזולאי: קשה ביומיים–שלושה להוכיח את האובדן, ייקח להם זמן להוכיח את אובדן ההכנסה, בעיקר בחקלאות.

מירב כהן: מעבר לזה הם יכולים לקבל החלטה שהם מגישים תביעה רק על השכר.

מירב כהן: צריך להבין שבמסלול אדום יש מסלולים שנקראים מחזורים, יש חקלאות ויש שכר.

מירב כהן: מסלול אדום מכסה את כולם.

מירב כהן: מי שזכאי ב-0–7 למסלול אדום זכאי לקבל את הכול.

מירב כהן: כאשר מרחיבים את התקנות נותנים לישובים הרחוקים יותר רק מסלול אחד.

מירב כהן: הישובים ב-0–7, שדרך קבע נמצאים במצב הביטחוני הקשה יותר, מופיעים בתקנות העיקריות ולהם נותנים טיפול כולל, שהם זכאים להגיש את הכול.

מירב כהן: הם יכולים להחליט להגיש תביעה רק על השכר.

שלמה קרעי: ואם יש עובד שאומר: ניכו לי יום חופש?

שלמה קרעי: יש לו לאן לפנות?

נירה שפק: לא.

נירה שפק: תיכף הוא יגיע לזה, יש כאן בעיה.

מירב כהן: לצערנו, עוד מעט אגיע לנתונים על שומר החומות.

מירב כהן: בנושא השכר אחת הבעיות הכי גדולות, שלמרות שהיה כאן הסכם קיבוצי וצו הרחבה, הרבה עסקים הורידו להם ימי חופש והם מחויבים לשלם, ולכן גם אנחנו לא משלמים עד שהמעסיק משלם.

קריאה: ההרחבה הייתה רק ביולי.

מירב כהן: עוד מעט אגיע לנושא הזה.

מירב כהן: נמשיך בנושא של המסלול האדום.

נירה שפק: הגדרת מ-2 באוגוסט ועד 8 באוגוסט.

נירה שפק: זאת הערה ראשונה שלגביה ביקשתי: הפסקת האש קרתה ביום ראשון, 7 באוגוסט, בשעה 23:30.

נירה שפק: כמה דקות אחרי הפסקת האש המשיכו את הירי ואז הוא הסתיים.

נירה שפק: זאת אומרת, היום הזה הוא יום שאנשים חיכו.

נירה שפק: אני דרשתי 48 שעות.

נירה שפק: למה?

נירה שפק: כי התושבים היו מפוזרים, העובדים היו מפוזרים בכל הארץ.

נירה שפק: לא ייתכן שאנחנו אומרים גם "תבואו ב-24 שעות" וגם "תהיו מוכנים ליום שאחרי".

נירה שפק: הדרישה שלי הייתה ל-48 שעות, כלומר עד 9 באוגוסט ולא עד 8 באוגוסט.

נירה שפק: האם זה נבדק ומה התשובה?

מירב כהן: אסביר.

מירב כהן: נזק בחקלאות, אנחנו לא בוחנים אותו אם הוא עד 9 באוגוסט, הוא יכול להיות גם עד חודש נובמבר כי זה נזק עתידי שנגרם לו.

נירה שפק: ועובדים שלא הגיעו?

מירב כהן: לגבי שכר עבודה יש קצת יותר בעיה, כי בסופו של דבר הנחיות פיקוד העורף לא הסתיימו ב-23:30, הן הסתיימו יום למחרת, יום שלם.

מירב כהן: למרות שרוב העסקים מעבר לעוטף כבר חזרו לעבוד, וגם בשדות בעוטף – בדקנו את זה עם הצבא, הם פתחו להם את השדות בשעה 3 – עדיין אנחנו מכניסים את כולם לאותה קטגוריה.

נירה שפק: אבל התושבים והחקלאים שלא נשארו לעבוד, כל אלה היו בגינוסר ובכל הארץ.

נירה שפק: צריך לתת להם זמן לנסוע, צריך לתת להם להתארגן, לקנות אוכל לילדים אחרי שמיום שלישי שעבר הם לא היו בבית, לסדר את הבית, להתארגן.

נירה שפק: חבר'ה, עוד 24 שעות יראו שאנחנו קשובים ולא בנתק.

מירב כהן: הקשבנו למה שאמרת.

מירב כהן: נבדוק את זה.

נירה שפק: אני מחכה לתשובה.

מירב כהן: כרגע ההנחיות שלנו, לפי החוק הקיים חייבת להיות הנחיה של פיקוד העורף.

מירב כהן: היא קיימת עד 9 באוגוסט.

נירה שפק: אני מבקשת.

אלכס קושניר: אבל אנחנו כרגע מדברים על חקיקה קיימת, אנחנו עוד לא מבקשים כלום.

אלכס קושניר: חבר'ה, לא התקדמנו ולו תת-סעיף אחד בחקיקה הקיימת.

אלכס קושניר: נירה, אנחנו נגיע לדרישות.

אלכס קושניר: לכל אחד פה יש בקשות.

שלמה קרעי: מה שנירה אומרת קשור לחקיקה הקיימת.

אלכס קושניר: לא.

אלכס קושניר: נירה מדברת על שינויים שהיא רוצה להכניס לחקיקה.

נירה שפק: לא.

נירה שפק: הוא תיקן את זה עד 8 באוגוסט.

נירה שפק: עד היום מה שהיה זה מועד הפסקת האש – תודה, שלום, ביי, תחפשו את החברים שלכם.

נירה שפק: עכשיו עשיתם הארכה.

נירה שפק: אני אומרת: למה רק ל-24 שעות?

נירה שפק: מהיום הראשון ביקשתי שזה יהיה 48 שעות לאחר התאריך של הפסקת האש.

מירב כהן: ארגונית עשינו את זה כי נצמדנו להנחיות של פיקוד העורף ולשטחים ששוחררו.

אלכס קושניר: אמיר, בואו נעשה סדר.

אלכס קושניר: תציג קודם כול מה קיים, מה שמירי התחילה, מה קיים בחקיקה הקיימת.

אלכס קושניר: בואו, קצת סבלנות, נקשיב עד הסוף.

מירב כהן: בתחום החקלאות, כל הנזקים שנגרמו החל מ-2 באוגוסט ועד 8 באוגוסט, וכמובן נזקים תוצאתיים מעבר לכך, זכאים לקבל בכל העוטף, בכל 7 הקילומטרים מהרצועה.

מירב כהן: לגבי מסעדות – לאור זאת שהייתה הפסקת פעילות גם מיום שישי ועד יום שני, והתקנו תקנות בוועדת הכספים ב-2019 והקטנו להם את הזמן שהם צריכים הפסקת פעילות, הם יהיו זכאים להגיש תביעה במסלול האדום החל מ-2 באוגוסט ועד 8 באוגוסט, שזה כולל שכר עבודה, חומרים שהתקלקלו, אובדני הכנסות שיש להם וכל מיני דברים כאלה.

מירב כהן: אותו דבר בעוטף, אם יש בתי הארחה, צימרים או דברים כאלה – זה אותו דבר, הם זכאים להגיש תביעות לגבי כל הביטולים שהיו להם וכל ההוצאות האחרות שיש.

מירב כהן: היתרון במסלול האדום, שהוא מיטיב הרבה יותר מן המסלולים שאנחנו עושים תמיד, הגדולים יותר, של המחזורים.

מירב כהן: זה נותן פתרון להרבה יותר דברים.

מירב כהן: לפעמים ירידת המחזורים נותנת לך רק את ירידת המחזורים אבל יש לך הפסדים אחרים שאתה לא זכאי לפיצוי בגינם, לדוגמה בבאר שבע, וכאן אתה כן יכול להיות זכאי להם כי זה מסלול מורחב יותר.

מירב כהן: אותו דבר אנחנו מדברים על אולמות אירועים, גם הרחבנו את זה בשנת 2019, שינינו את החקיקה הראשית.

מירב כהן: גם אם היה אירוע שבוטל ביום שישי בערב או ביום שבת, הם זכאים לקבל כבר ביום הראשון והם זכאים להגיש את התביעות האלה.

מירב כהן: אני מניח שאצלם מ-2 באוגוסט, אם יהיו פגיעות שקשורות, כי נסגרו רק כבישים, אז הם יהיו זכאים.

מירב כהן: במידה ולא, זה מיום שהתחיל המצב המיוחד בעורף והלאה.

נירה שפק: רגע, דיברת על מלונות.

נירה שפק: לא דיברת על חנויות ועסקים.

אלכס קושניר: זה לא בחקיקה הקיימת כרגע.

נירה שפק: שיגידו אם כן או לא.

נירה שפק: אני רוצה לדעת אם זה קיים או לא קיים.

מירב כהן: אסביר.

מירב כהן: לגבי החקיקה הקיימת, מה שקשור לעובדים במסחר ושירותים, שזה התחום הנוסף האחרון שנשאר, החקיקה הקיימת מדברת על הפסקת פעילות של למעלה משבוע, בשונה ממסעדות, כי הנזק שלהם בדרך כלל צריך תקופה ארוכה יותר.

מירב כהן: אציג דוגמה: אם אני גר בשדרות והיה לי טיפול לאוטו במוסך ביום ראשון, גם אם לא עשיתי אותו ביום ראשון אני כן אעשה אותו ביום שני ולא אסע עם האוטו שלי לתל אביב תוך כדי שנופלים טילים.

מירב כהן: כל מה שקשור למסחר ושירותים הוא קצת שונה ממסעדות, שהנזק שלהן מידי, חומרים התקלקלו, כפי שאמרתם כאן, אירועים בוטלו באותו רגע.

מירב כהן: זה קצת שונה ממסחר ושירותים.

נירה שפק: אם יש לי חנות צעצועים ואני בנויה בתקופה הזאת על כל מיני דברים שהורים קונים: בריכה, משחקים.

נירה שפק: ההורים לא היו פה, קנו במקום אחר ואני נשארתי עם הסחורה.

נירה שפק: מה קורה?

נירה שפק: אני מחזיקה אותה שנה עד לקיץ הבא?

מירב כהן: אנחנו באמת צריכים לזכור שהאירוע המלחמתי עצמו היה, לשמחתנו, קצר מאוד.

נירה שפק: עצרו, תפסיקו להגיד את המילים האלה "קצר מאוד".

נירה שפק: אל תעשו את הנתק הזה.

נירה שפק: אין דבר כזה "קצר".

נירה שפק: זה היה אירוע, נקודה.

נירה שפק: הוא לא קצר והוא לא ארוך.

נירה שפק: הוא טראומטי באותה מידה לכולם.

נירה שפק: יש סכנת חיים – לא מודדים אותה בימים.

נירה שפק: אני מבקשת שאף אחד כאן לא ידבר במונחים של קצר וארוך.

אלכס קושניר: אנחנו יוצאים להפסקה.

אלכס קושניר: נחזור בשעה 13:10.

אלכס קושניר: אנחנו מחדשים את הדיון.

אלכס קושניר: אני מבקש שאנחנו ננסה למסגר את הדיון הזה בכל זאת, כי הוא לא יכול להימשך לנצח.

אלכס קושניר: אני מבקש לתת לאנשי רשות המיסים להשלים את ההסבר שלהם לגבי החקיקה הקיימת, ואחר כך לגבי המתווה המוצע.

אלכס קושניר: אחר כך אני רוצה שנשמע את האנשים שנמצאים כאן, חשוב שנשמע אותם, ולאחר מכן נראה איך להמשיך.

אלכס קושניר: אני מבקש להיות ממוקדים וסבלנות מכולם, להקשיב לכולם.

אלכס קושניר: בבקשה, מירי ואמיר, בואו נמשיך.

מירי סביון: בהמשך לכל מה שאמרנו עד עכשיו, הפיצוי הנוסף שנמצא בתוך התקנות הקיימות הוא לעובדים שמועסקים בעסקים שנמצאים בתחום הישובים שהגישה אליהם נסגרה.

מירי סביון: כלומר אם היו ישובים בתקופה הזאת שאי אפשר היה להגיע אליהם ולכן עובד לא יכול היה להגיע למקום עבודתו והעסק עצמו נמצא באזור שנסגר, יש אפשרות לתבוע את השכר ששולם לעובד בגין אותם ימים שבהם הוא לא עבד בעקבות הנחיות של כוחות הביטחון.

מירי סביון: זה המצב הקיים.

מירי סביון: כפי שאמרנו, לגבי ענפי המסחר, מאחר ולא הייתה הפסקת פעילות של שבוע לא ניתן, בחקיקה הקיימת אין פיצוי לעסקים בענפים האלה.

חנן דגן: מילה על התעשייה?

חנן דגן: או שזה לא נספר?

מירי סביון: לגבי תעשייה, אם הייתה הפסקה של 24 שעות בייצור התעשייה תהיה זכאית גם כן לפיצוי.

מירי סביון: זה בחקיקה הקיימת, ב-0–7 קילומטרים מהגבול.

מירי סביון: לגבי התיקון המוצע, הוא נותן מסלול שכר נורמטיבי במקרים מסוימים, שוב מתוך ההבנה שלתקופה הרלוונטית זה המסלול הכי נכון לפצות.

מירי סביון: לגבי הישובים שנמנעה האפשרות לצאת מהם ולנוע בכבישים, גם להגיע אליהם וגם לצאת מהם, שכרגע אנחנו יודעים על כרם שלום ועל נחל עוז, ושמענו פה את הבקשה לבחון התייחסות לישובים נוספים ביחד עם פיקוד העורף ואנחנו נעשה את הבחינה הזאת - - -

נירה שפק: ונתיב העשרה.

מירי סביון: לגבי הישובים שהייתה בעיה להיכנס אליהם ולצאת מהם בתקופה שמ-2 באוגוסט ועד 8 באוגוסט, לגבי אלה יינתן פיצוי של שכר עבודה נורמטיבי ליום לעובד לכל התקופה הזאת.

שלמה קרעי: לא אמרת שזה כבר קיים בחקיקה, ישובים שלא היה אפשר להיכנס ולצאת מהם?

מירב כהן: אסביר.

מירב כהן: ישוב שאתה גר בו כאשר העבודה שלך היא בתל אביב, החוק בודק את מקום העבודה.

מירב כהן: עכשיו אנחנו הולכים לפי מקום המגורים.

מירי סביון: כלומר גם כאשר העסק נמצא לא בתוך הטווח של ה-0–7, שאז הוא זכאי, אם מקום העבודה נמצא מחוץ לטווח של 0–7 קילומטרים - - -

שלמה קרעי: אז אתם משלמים למעסיק בתל אביב?

מירי סביון: אנחנו משלמים למעסיק, והמעסיק ישלם לעובד.

מירי סביון: לגבי הטווח היותר גדול, של מעבר ל-7 קילומטרים, וזאת הרחבה נוספת, עובדים או בעלי עסקים שמתגוררים בטווח של עד 40 קילומטרים מן הרצועה, שנאלצו לשהות בבית ולשמור על הילדים לאור סגירה של מוסדות חינוך בהתאם להנחיות פיקוד העורף, יהיו זכאים לאותו פיצוי של שכר עבודה.

מירי סביון: גם עובדים או בעלי עסקים שנאלצו לשהות בבית לאור הנחיות פיקוד העורף בשל הנחיה לסגור את מקום העבודה, גם במקרה הזה תהיה זכאות לפיצוי הזה.

מירי סביון: גם עובדים או בעלי עסקים שאי אפשר היה להפעיל את העסק בשל איסור על התקהלות, שוב בהתאם להנחיות של פיקוד העורף, זה רלוונטי למשל למסעדות, אולמות אירועים וכיוצא באלה, גם אלה יהיו זכאים לפיצוי במסלול של השכר הנורמטיבי ליום עבודה לעובד.

שלמה קרעי: מה זה אומר "שכר נורמטיבי"?

מירב כהן: באירוע האחרון, בשומר החומות, כדי לא לקחת ממוצע ולהקשות, כי זה ימים בודדים, ולעשות ממוצע של השכר של אותו עובד, זה היה קשה.

מירב כהן: בשומר החומות הוחלט על שכר של 430 שקל ליום עבודה.

מירב כהן: אנחנו מציעים שזה יהיה אותו דבר כדי לפשט.

שלמה קרעי: אתם מוודאים שאם העובד מקבל פחות מן השכר הזה ליום הוא יקבל את מה שסוכם כאן?

מירב כהן: אנחנו משלמים 430 שקלים.

נירה שפק: נדאג להפיץ את זה כדי שהאזרחים יידעו.

מירי סביון: תשלום הפיצוי של שכר העבודה משולם למעסיק כדי שהמעסיק ימשיך לשלם את השכר לעובדים.

מירי סביון: זו הדרך שבה הדברים מתבצעים.

שלמה קרעי: אם מעסיק שהוא קבלן, יש עובדים בקבלנות והשכר שלהם אולי נמוך מזה, הוא אולי 300 שקלים ליום עבודה.

מירב כהן: הנושא הזה נורמטיבי.

מירב כהן: זה התשלום, 430 שקלים.

שלמה קרעי: אתה משלם סכום נורמטיבי, זה בסדר.

שלמה קרעי: השאלה האם לפחות כאמירה למעסיק הוא נדרש להעביר את זה לעובד.

בן ארי: המעביד מחויב לשלם את זה בתלוש.

אלכס קושניר: את גובה השכר של העובד, לא את השכר הנורמטיבי.

מירי סביון: אני רוצה לחדד.

מירי סביון: אנחנו לא מתערבים בגובה השכר.

מירי סביון: הפיצוי הוא כרגע למעסיק בגין העובד.

מירי סביון: הסכמי השכר בין המעסיקים לעובדים זה יחסי עבודה שביניהם.

מירי סביון: יש גם עלויות מעסיק מעבר לדברים האלה.

מירי סביון: לכן כל יחסי העבודה שבין העובד והמעביד נשארים שם.

מירי סביון: אנחנו מפצים את המעביד, אבל התנאי לפיצוי של המעביד הוא שהוא ישלם את השכר שמגיע לעובד.

בן ארי: אני רוצה לדייק ולומר שזה גם ברוטו וגם תוספת סוציאלית, כלומר אתה לא רואה את זה בתלוש.

בן ארי: משלמים למעסיק את התוספת הסוציאלית.

מירי סביון: הפיצוי שעליו אנחנו מדברים הוא פיצוי ליום עבודה של עובד, כלומר הפיצוי הזה מוכפל במספר העובדים הרלוונטיים.

מירי סביון: מדובר כאן בפיצוי נורמטיבי למעסיק כדי שהמעסיק ישלם הלאה לעובד.

מירי סביון: כדי לפשט את כל הדרך לדרוש את הפיצויים ולשלם אותם אנחנו לא נכנסנו עכשיו לבדיקה מה המשכורת של העובדים.

מירי סביון: יכול להיות שיש עובדים שהעלויות שלהם גבוהות יותר, יכול להיות שיש עובדים שהעלויות שלהם נמוכות יותר.

מירי סביון: לכן יחסי העבודה בין העובד למעביד יימשכו כפי שהם.

מירי סביון: אנחנו כן מתנים את הפיצוי למעסיק בכך שהוא שילם לעובד את שכרו.

מירי סביון: יכול להיות שעלויות השכר של העובד גבוהות יותר או נמוכות יותר.

מירי סביון: כאן עשינו איזשהו מיצוע אחרי בחינה של הדברים, שוב במסגרת מבצע שומר החומות.

מירי סביון: לכן התנאי למעסיק כדי שהוא יקבל את הפיצוי הזה הוא שאכן הוא ישלם לעובדים שלו.

מירי סביון: התשלום לעובדים הוא בהתאם ליחסים שבין המעסיק לבין העובד.

שלמה קרעי: מירי, הבנתי את מה שאמרת, את חוזרת על זה שלוש פעמים.

שלמה קרעי: אני עדיין אומר, עובד שמשתכר שכר מינימום, זה אומר 240 שקל ברוטו ליום עבודה, ואם תוסיפי לזה עוד 20% של עלויות מעסיק תגיעי אולי ל-300 שקל או פחות מזה.

שלמה קרעי: המעסיק מקבל כאן עוד 130 שקל על אותו עובד ליום.

שלמה קרעי: למה לא תאמרו למעסיק – אני חושב שכך צריך לומר – שהוא מקבל את הסכום הזה כדי להעביר אותו, בניכוי עלויות מעסיק, לעובד שלו?

שלמה קרעי: לפחות כאמירה.

שלמה קרעי: אם אתם לא יכולים לבדוק, אל תבדקו, אבל אמירה כזאת צריכה להיות.

בן ארי: מה קורה עם מי ששכרו גבוה יותר?

שלמה קרעי: לגבי זה אין מה לעשות.

בן ארי: מה עם ההוצאות שהם איבדו בשל היעדרות העובד?

בן ארי: למה לא להסתכל על התמונה בכללותה?

שלמה קרעי: גברתי, אגיד לך למה, כי אם יש קבלן שאצלו כל העובדים משתכרים שכר מינימום אז זה לתת לו מענק בונוס של 130 שקלים עבור כל אחד מן העובדים שלו.

בן ארי: אבל המעסיקים לא רק נהנים, המעסיקים גם ניזוקים.

שלמה קרעי: אני לא רוצה לתת בונוס עכשיו.

בן ארי: אבל אני גם לא רוצה לפגוע במעסיקים.

בן ארי: המעסיקים הם גם ניזוקים.

שלמה קרעי: אין שום בעיה.

שלמה קרעי: אם המעסיק ניזוק הוא מקבל כאן פיצוי בסך הכול שכר עבודה.

בן ארי: איך הוא מקבל?

בן ארי: הוא לא מקבל פיצוי.

בן ארי: הוא צינור.

בן ארי: הוא לא מקבל פיצוי.

בן ארי: הוא נפגע מעצם זה שעובד שלו נעדר מן העבודה, תבינו.

שלמה קרעי: הוא צינור כאן כדי להעביר שכר עבודה, זה המסלול.

שלמה קרעי: רוצים לפצות את המעסיק בעוד דברים?

בן ארי: אבל לא מפצים את המעסיק.

שלמה קרעי: אין בעיה, אז תגידו.

שלמה קרעי: אם אתם אומרים ששכר העבודה הזה מיועד לעוד דברים שנועדו לפצות את המעסיק, תגידו את זה.

שלמה קרעי: כאן מדובר על צינור לשכר עבודה.

שלמה קרעי: לכן אם יש מעסיק שממוצע השכר של העובדים שלו נמוך מ-430 שקלים ליום הוא צריך להעביר את זה אליהם.

בן ארי: אני שואלת מה קרה לאותו מעסיק שהעובדים שלו נעדרו באותו יום, אילו עוד נזקים היו לו?

שלמה קרעי: אז תדברו עם מס הכנסה שיפצו אותו.

מוסי רז: על הנזקים האחרים צריך לפצות בדרך אחרת.

בן ארי: אי אפשר כל הזמן להסתכל רק בכובע של השכיר.

אלכס קושניר: אנחנו שוב נמצאים בטרייד-אוף הזה בין היכולת לדייק ובין היכולת לעשות פעולה מהר.

שלמה קרעי: לא ביקשתי לדייק.

אלכס קושניר: אז מה תגיד לאלה שהשכר שלהם גבוה יותר מ-430 שקלים ליום?

שלמה קרעי: זה מה שהחלטתם.

שלמה קרעי: מה תגיד גם עכשיו?

אלכס קושניר: הכסף מגיע למעסיק והמעסיק ישלם את השכר שמגיע לעובד על פי החוזה בין העובד למעסיק.

אלכס קושניר: זה לא קשור.

ינון אזולאי: אנחנו גם חייבים להיות הוגנים.

ינון אזולאי: בפעם שעברה היה סכום נמוך יותר ואנחנו התווכחנו פה במטרה להעלות את הסכום הזה.

ינון אזולאי: הסכום הזה עלה בגלל שאמרנו שהעובדים מקבלים פחות.

ינון אזולאי: עכשיו אנחנו באים כאילו הפוך על הפוך.

ינון אזולאי: יש בזה צדק.

ינון אזולאי: יכול להיות שיש בסופו של דבר כאלה בקצה שמרוויחים מזה.

שלמה קרעי: אין לי בעיה שירוויחו גם.

ינון אזולאי: אנחנו מבקשים מאותו מעסיק שייתן את זה בלי הרווח.

מירי סביון: אני אומרת שוב, כשוועדת הכספים חוקקה את המסלול הזה – לפשטות יש הרבה יתרונות.

מירי סביון: אציג דוגמה: יכול להיות מעסיק שיש לו 10 עובדים שבגינם הוא מקבל את הפיצוי, וחלקם מרוויחים 200 שקל וחלקם 600 שקל.

מירי סביון: אני חושבת שלא נכון להיכנס כאן עכשיו למערכת היחסים הזאת שבין המעסיק לעובדים.

מירי סביון: חלק מאובדן הרווחים של המעסיק בתקופה כזאת היא שהוא צריך לשלם את השכר לעובדים שלו.

מירי סביון: ניסינו לפשט את התהליך הזה ולכן בממוצע זה בסך הכול מסלול טוב שנותן מענה סביר.

מירי סביון: נשאיר את יחסי העבודה בין העובדים למעסיקים שלהם.

מירי סביון: ראינו גם בשומר החומות שזה נתן בסך הכול מענה טוב.

מירי סביון: המעסיקים ידעו לקבל את הפיצויים במסלולים הללו.

מירי סביון: נראה לי שנכון להמשיך עם הדבר הזה.

בן ארי: שלמה, קח בחשבון שהפיצוי שהמעסיק מקבל הוא לאחר חודשיים, לדוגמה, והמעסיק מממן את השכר הזה, את התשלום הרב הזה.

אלכס קושניר: הנקודה ברורה.

אלכס קושניר: מירי, מה עוד?

מירי סביון: זהו.

מירי סביון: זו בעצם ההצעה שלנו.

אלכס קושניר: אני רוצה לתת לאנשים לדבר.

אלכס קושניר: טמיר, תנהל את זה לפי הסדר.

פנינה בן דוד: צוהריים טובים.

פנינה בן דוד: אני מהתאחדות המלונות.

פנינה בן דוד: שאלה לרשות המיסים: הרי בכל הסבבים הקודמים אתם נתתם אופציה גם בתחום של ה-7–40 קילומטרים למסלול מחזורים.

פנינה בן דוד: מה קורה הפעם עם המסלול הזה?

מירב כהן: היה מבצע חגורה שחורה בשנת 2019 שנמשך חמישה ימים, מיום שלישי ועד יום שבת.

מירב כהן: גם אז החלטנו בסופו של דבר שאנחנו הולכים רק למסלול שכר ל-0–40 קילומטרים, לא הרחבנו מעבר לכך.

מירב כהן: פה אותו דבר, אנחנו חושבים שכרגע הפתרון שאנחנו מסוגלים להציע, והוא נכון גם למקרה הספציפי הזה, הוא מסלול שכר.

פנינה בן דוד: זה לא בדיוק נכון כי כפי שאתם יודעים בתיירות הביטולים הם גם קדימה.

פנינה בן דוד: כפי שציינתם כאן, גם באולמות אירועים.

פנינה בן דוד: מרגע ששמעו שיש מתיחות התחילו ביטולים.

פנינה בן דוד: הביטולים הם גם להמשך של אוגוסט.

פנינה בן דוד: לא נכון לפצות רק על כמה ימים.

פנינה בן דוד: במסלול שכר על כמה ימים אתם מדברים בתחום של ה-7–40?

פנינה בן דוד: רק בשלושה ימים האלה?

מירב כהן: שישי, שבת, ראשון.

פנינה בן דוד: זה כלום, כי אנחנו יודעים שבענפים מסוימים, כמו התיירות, כמו אולמות אירועים, יש ביטולים לא רק לימים האלה גם ביטולים קדימה.

פנינה בן דוד: לכן אני חושבת שנכון להכניס גם, כפי שהכנסתם בעבר, מסלול מחזורים ב-7–40 קילומטרים.

פנינה בן דוד: וספציפית לגבי תחום התיירות, השוואה במסלול מחזורים, הבסיס צריך להיות 2019, כי כפי שאנחנו יודעים התיירות לא בדיוק הייתה במיטבה לא ב-2020 ולא ב-2021 ורק השנה התחלנו קצת לחזור למסלול.

פנינה בן דוד: אני כן מבקשת שיהיה מסלול מחזורים ושהבסיס למסלול המחזורים יהיה יולי–אוגוסט 2019.

פנינה בן דוד: תודה רבה.

נירה שפק: אני רוצה להוסיף ולהעיר שבביקורים שלי באורחנים בעוטף, בשני ישובים שהלכתי לדגום בוטלו כל ההזמנות לספטמבר.

נירה שפק: הייתי שם, ראיתי את הביטולים, את השמות.

נירה שפק: יכול להיות שמאז התווספו הזמנות, יכול להיות שלא.

נירה שפק: להגיד: היה מבצע, גמרנו ושלום, זה לא נכון.

בן ארי: אבל הם נותנים מסלול אדום לעוטף.

נירה שפק: לא דיברנו על העוטף.

נירה שפק: דיברו כאן על 0–4, 4–7.

פנינה בן דוד: הדיבור הוא על מעל 7 קילומטרים.

נירה שפק: אני רוצה להבין את הקטע הזה, לראות שהבנתי נכון.

פנינה בן דוד: הבנת נכון.

פנינה בן דוד: אני דיברתי על 7–40 קילומטרים, שם הם מאפשרים רק מסלול שכר.

פנינה בן דוד: יש הרבה עסקים שיש להם אובדן של מחזורים וצריך לפצות גם אותם, כמו באשקלון ובאשדוד.

פנינה בן דוד: לא יכולים להגיד: ניתן לכם רק שלושה ימים לעובדים שלכם שלא באו לעבודה.

פנינה בן דוד: אני לא מדברת על מעבר לזה כי בתיירות היו ביטולים גם בשאר אזורי הארץ בגלל המתיחות.

פנינה בן דוד: אני לא מדברת על מעבר ל-40 קילומטרים.

פנינה בן דוד: אבל מה קורה אם יש עובד שגר בסובב ועובד בתל אביב?

אלכס קושניר: הוא מקבל פיצוי.

פנינה בן דוד: הוא יקבל?

פנינה בן דוד: בסדר.

פנינה בן דוד: הבקשה שלי היא כן לשים מסלול מחזורים ב-7–40 קילומטרים.

פנינה בן דוד: אם הם יתאוששו אחר כך אז לא יקבלו, כי הרי בכל מקרה במסלול הירוק אתם בודקים חודשיים, יולי–אוגוסט.

פנינה בן דוד: תודה.

שלמה קרעי: בכל מקרה אין שום הבדל בין 0–4 ל-0–7.

שלמה קרעי: זה 0–7.

אלכס קושניר: אבל אף אחד לא מבדיל.

אלכס קושניר: זה 0–7.

נירה שפק: לא שאלתי על תיירות.

נירה שפק: שאלתי על כל המסלולים שהוצגו.

שלמה קרעי: כל המסלולים זה 0–7.

מירב כהן: הם קיימים בתוך החוק הקבוע.

נירה שפק: אשאל אחרת: לגבי אילו ענפים יש הבדל במענה?

נירה שפק: אילו ענפים ייפגעו בין ישובים שהגדרתם אותם, אותם שלושה ישובים שהיו סגורים, לבין 0–4 קילומטרים, לבין 4–7 קילומטרים?

נירה שפק: תגידו לי מי נמצא במסלול שונה.

מירי סביון: את מדברת על ישובים שאי אפשר היה לצאת מהם או להיכנס אליהם?

נירה שפק: הקשבתי לך ורשמתי שלושה דברים.

נירה שפק: אחד, אמרת שיש מענה לשלושת הישובים שהיו סגורים.

מירי סביון: אנחנו כרגע רשמנו שניים.

נירה שפק: אני אומרת לך שיש שלושה.

נירה שפק: זה מתוך המסמכים של פיקוד העורף.

מירי סביון: אמרנו שברשימה נוסיף ישובים לפי מה שקבע פיקוד העורף.

נירה שפק: אז יש שלושה ישובים שהיו נצורים ופתחו להם חלונות זמניים והם לא יכלו לצאת; בין הצמודי סמוכי גדר, הווה אומר 0–4, יש ישובים שאפשר היה לצאת אבל במגבלות, דרך צירים עוקפים; ויש את ה-4–7.

נירה שפק: האם יש הבדל במענה בין שלושת המדרגים הללו?

נירה שפק: תענו לי בקול רם, רק לא בכן או לא, שזה יהיה בפרוטוקול.

אלכס קושניר: האם יש הבדל בין 0–4 לבין 4–7?

אלכס קושניר: זאת השאלה.

מירי סביון: הבדל בין 0–4 ל-4–7 אני לא מכירה.

מירב כהן: יש הבדל בין 0–4 ל-0–7 בנושא של מסחר ושירותים.

מירב כהן: כן קיים הבדל בעניין של שכר.

מירב כהן: בימים מ-2 באוגוסט, בואו ניקח חנות בגדים בשדרות, היא לא עומדת בכלל כמו מסעדה שהייתה לה הפסקת פעילות ושנדרשת רק ל-24 שעות, ולכן החנות לא נכנסת אל תוך המסלול האדום.

מירב כהן: אז כן תהיה לה בעיה בימים הראשונים, ב-2 באוגוסט.

אלכס קושניר: ואם אותה חנות נמצאת בנחל עוז?

מירב כהן: נחל עוז היה סגור, אין שאלה בכלל.

נירה שפק: וגם אם הלקוחות שלהם נמצאים ב-0–4.

נירה שפק: אם יצאתי מהאזור עם המשפחה וקניתי את אותם בגדי קיץ, את אותו בגד ים, לא קניתי בחנות באזור אלא קניתי במקום אחר שהייתי בו, אני לא אקנה שוב את אותו מוצר כאשר אני אחזור.

נירה שפק: מה בעל החנות עושה עם המלאי?

נירה שפק: זו שאלה.

הגר יהב: תודה.

הגר יהב: לגבי הדברים שנאמרו פה על יצירת ודאות למקרים שונים – כפי שאמר היושב-ראש, זה חקיקה ראשית ואנחנו גם נתכנס לדבר הזה לקראת הכנסת הבאה.

הגר יהב: אני רוצה לציין פה בהקשר של השכר – מכיוון שנגבה על מנת לשפות עובדים על הימים שהם נעדרו אז המסלול, כפי שאמרתם, הוא שהמעסיק משלם.

הגר יהב: הצעד המשלים לתקנות הוא הצעד של ההסכם הקיבוצי שאנחנו עושים, נשיאות המגזר העסקי ביחד עם ההסתדרות.

ינון אזולאי: אתם מקשיבים, אנשי רשות המיסים?

ינון אזולאי: זה לגבי ההסכם הקיבוצי.

הגר יהב: אחרי שאנחנו מגבשים הסכם קיבוצי, ובהקשר של שומר החומות עשינו את זה מספר חודשים אחרי שהיו תקנות, אנחנו לא יכולים לעשות את זה לפני שיש תקנות אלא רק אחרי כן, ההסכם הקיבוצי הזה בעצם מעגן את כל הנורמות לגבי יחסי העובד והמעסיק שלו, אבל בשביל שהוא יתממש בכלל המשק צריך ששרת הכלכלה תרחיב אותו.

הגר יהב: בפועל ההסכם של שומר החומות, שאנחנו חתמנו עליו בדצמבר 2021, אחרי התקנות, הורחב רק ביולי 2022.

הגר יהב: אז את הנורמות שאנחנו יודעים לקבע מיד אחרי שיש תקנות צריך שגם המדינה תרחיב, בשביל שזה יחול על כלל העובדים והמעסיקים.

הגר יהב: כבר אני אומרת, ברגע שיגיעו לכאן תקנות ויאושרו, מכאן המעסיקים יודעים שבסוף חודש אוגוסט, ברגע שהם ישלמו שכר הם יקבלו שיפוי על אותם ימים שהעובדים נעדרו, ואת זה נצטרך לגבש בהסכם קיבוצי, אז המדינה תצטרך להרחיב אותו.

הגר יהב: זה השלמה שחשוב שתכירו.

הגר יהב: אמרת, אמיר, שקרה שמעסיקים לא שילמו או כן שילמו.

מירב כהן: חלקם עדיין לא משלמים למרות ההסכם.

הגר יהב: ההסכם הורחב רק ביולי.

מירב כהן: אבל גם ההסכם הקיבוצי מדבר על מי שכן בתוך ההסכם, וגם שם ראינו מקרים שלא שילמו.

מירב כהן: בסופו של דבר מורידים מהעובדים ימי חופשה.

מירב כהן: אז אנחנו מתנים את זה: תשלם ואז תקבל החזר.

מירב כהן: הנה, מגיע לך 10,000 שקל, לך תשלם ותחזור אלינו.

הגר יהב: בגלל זה עניין הזמן, וכולם פה דיברו עליו, גם חברי הכנסת דיברו על המשמעות של הזמן.

הגר יהב: אם נותנים ודאות מידית למעסיק, שהוא יודע שהוא מקבל את השיפוי, אז לא יהיו הפערים האלה.

הגר יהב: כשאין ודאות האם המדינה תיתן לי או לא תיתן לי – במקרה הזה אני רוצה לציין לטובה, העובדה ששר האוצר והשרים הרלוונטיים מיד יצאו ואמרו: יהיה פה שיפוי, אני חושבת שזה דבר משמעותי מאוד כלקח.

הגר יהב: אבל עכשיו זה מבחן התוצאה של התקנות ואיך זה יבוא לידי ביטוי.

אלכס קושניר: מבחינת לוח הזמנים, אנחנו חייבים להבין את סד הזמנים שאנחנו נמצאים בו.

אלכס קושניר: ב-17 באוגוסט הכנסת יוצאת לחופשה מרוכזת.

אלכס קושניר: זה אומר שלא נוכל לקיים כאן שום דיון עד 4 בספטמבר.

אלכס קושניר: פשוט אין לנו שום אכסניה לעשות את זה.

אלכס קושניר: זה לא עניין של חברי הכנסת, זה עניין של נהלי הכנסת ועובדי הכנסת.

מוסי רז: בעבר ועדת הכספים ישבה בתל אביב כשהיה צורך.

טמיר כהן: זה לא קיים כבר יותר מ-15 שנים.

הגר יהב: נשמח לארח אתכם.

אלכס קושניר: אנחנו נשמח להתארח, אבל אין לזה שום תוקף.

אלכס קושניר: אפשר להתארח בכל מקום.

טמיר כהן: זה לא עניין של המיקום אלא של התפעול כולו.

אלכס קושניר: לכן, אנשי רשות המיסים, צריך לראות באיזה מקום אתם נמצאים.

אלכס קושניר: הדיון האחרון שאנחנו יכולים לקיים פה לפני החופשה המרוכזת הוא ב-16 באוגוסט, ביום שלישי, זה היום האחרון.

אלכס קושניר: צריך לראות שאנחנו מספיקים עם התקנות איכשהו.

אלכס קושניר: אני לא יודע איך.

מירי סביון: מבחינתנו נשתדל להוציא את התקנות לשימוע ממש בימים הקרובים.

אלכס קושניר: 16 באוגוסט זה כבר בימים הקרובים.

מירי סביון: אם נצליח אפילו עד סוף השבוע הזה, נעשה מאמץ.

מירי סביון: השאלה היא גם כמה שינויים יהיו כאן לעומת המתווה שלנו.

אלכס קושניר: צריך גם לקחת בחשבון מצד שני שאם אנחנו יוצאים מפה עם איזו אמירה ודאית ואנשים מבינים מה קורה, הרי השכר משולם רק בסוף אוגוסט.

אלכס קושניר: אנחנו חייבים איכשהו להספיק.

אמיר הדס: אני יושב-ראש מרחב דרום בהתאחדות התעשיינים.

אמיר הדס: אני במקרה גם תושב העוטף, כך יצא, כבר 50 שנים כמעט.

אמיר הדס: לנו חשוב מאוד שבתוך המסלול האדום יכניסו גם את אזורי התעשייה באשקלון, כי הם נכון להיום חוטפים לא פחות מאחרים בכל סבב.

אמיר הדס: במסלול הירוק – מסבב לסבב אנחנו נמצאים כאן בדיונים על נושא המסלול הירוק.

אמיר הדס: אנחנו חושבים שהגיע הזמן שהכנסת תהפוך את זה למסלול קבוע, כמו המסלול האדום, שיהיה ידוע ושלא כל פעם יצטרכו הוראות שעה.

אמיר הדס: חשוב לנו שתבינו שהמפעלים עושים את מרב המאמצים לעבוד.

אמיר הדס: אנחנו באמת גם מבינים את העובדים שלנו שלא מגיעים, מצד אחד, ולרוב עוד לפני שאנחנו מקבלים שיפויים מן המדינה אנחנו כבר משלמים משכורות, אלא אם כן יש דברים חריגים מאוד, אבל מצד שני, יש פגיעה קשה.

אמיר הדס: הפגיעה היא לא 1–0, כלומר נגמר המבצע ב-12:30 בלילה ב-7 בחודש והמפעלים מסובבים מפתח והכול חוזר לעבוד רגיל.

אמיר הדס: התושבים שיצאו להתרעננות חוזרים, ואנחנו למודי ניסיון, לרוב אנחנו מחכים כמה שעות לראות שבאמת הפסקת האש קיימת והכול בסדר, וחוזרים איפשהו אחרי הצוהריים ב-8 באוגוסט במקרה הזה, או 24 שעות אחרי.

אמיר הדס: גם על זה צריך לתת את הדעת ולא להגיד: נגמר המבצע, יאללה, עצרנו ומכאן סופרים.

אמיר הדס: דבר שהוא להבנה של העוטף, ממבצע למבצע זה משהו שנספג.

אמיר הדס: אנשים חווים את זה יותר ואז גם ההיעדרויות גדלות.

אמיר הדס: אם ראינו במבצעים קודמים שאחוז התפעול של המפעלים היה סביב 70%, ובמקרים גרועים 60%, בסבב הזה היינו כבר ב-40%.

אמיר הדס: תבינו לאן זה מגיע.

אמיר הדס: רשות המיסים צריכה להבין שגם לשם צריך ללכת השיפוי למפעלים, לתעשייה ובכלל לכלל העסקים.

אמיר הדס: במקרה הזה אני מייצג את התעשייה.

אמיר הדס: זאת הבקשה שלנו, לשים לב איפה זה מתחיל ואיפה זה נגמר.

אמיר הדס: זה לא נגמר ביום שנגמר המבצע, זה לוקח עוד קצת זמן.

אמיר הדס: יש מפעלים שהמכונות בעצם צריכות לעבוד רצוף וכאשר מכבים אותן לוקח שעות להפעיל אותן, ולא עוד פעם 1–0.

נירה שפק: יש סיבה שלא הזכרת את אזור התעשייה של חוף אשקלון, מבקיעים?

נירה שפק: דיברת על אשקלון ויש לפניו אזור תעשייה שהוא מעבר ל-7 קילומטרים.

אמיר הדס: מבחינתי הכול אותו דבר.

אמיר הדס: דרך אגב, אזור התעשייה הדרומי באשקלון, חציו ב-0–7 וחציו כבר עבר את ה-7.

אמיר הדס: אנחנו מכירים את זה כי אנחנו מטפלים בזה ביום-יום.

ורד וייץ: אני מן ההסתדרות החדשה.

ורד וייץ: הדברים בסך הכול נאמרו ואני רואה שיש פה קואליציה מקיר אל קיר מסביב לשולחן הזה בדבר החשיבות של הפיצוי.

ורד וייץ: החשיבות היא בתשלום לעובדים שנעדרו וכמובן לעסקים.

ורד וייץ: אני רוצה לקוות שהפעם תהליך התשלום אכן יהיה מהיר, התקנת התקנות והוצאת צו ההרחבה להסכם הקיבוצי שאנחנו נחתום, מן הסתם, לאחר התקנת התקנות.

ורד וייץ: בהזדמנות זו אני רוצה להודות על זכות הדיבור ולברך את שר האוצר, את השרים הרלוונטיים ואת יושב-ראש הוועדה שכינס את הישיבה החשובה הזו.

ורד וייץ: תודה רבה.

שי ברמן: אני מאיגוד המסעדות.

שי ברמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שי ברמן: אני רוצה להגיד לכם משהו לגבי 430 שקל.

שי ברמן: אם אני זוכר טוב, מירי, זה נקבע בתחילת 2020 במנגנון של ה-0–7, או אפילו לפני.

מירב כהן: היה 370 שקל.

מירב כהן: בשומר החומות לאור בקשות - - -

שי ברמן: ב-2020 זה היה 430 שקל כאשר עשינו את ה-0–7?

מירב כהן: לא, זה היה 370 שקל.

שי ברמן: המציאות בשטח היום היא שאתה לא יכול למצוא עובד בפחות מ-500 שקל ליום עבודה.

שי ברמן: אם מישהו חושב ש-430 שקל זה סכום גבוה מדי הוא לא מבין את המציאות.

שי ברמן: אני חושב שצריך לקחת בחשבון את יוקר המחיה ואת כל הדברים שקרו בשנים האחרונות ולהעלות את הסכום הזה, כי הוא נמוך ולא משקף את המציאות בת ימינו.

שי ברמן: לעניין המתווה, אני חייב להגיד שרשות המיסים פיתחה מיומנות טובה מאוד בביצוע והוצאה לפועל.

שי ברמן: אנחנו חשים – לדאבוננו בגלל האירועים הרבים בשנים האחרונות – שזה עובד בצורה טובה מאוד.

שי ברמן: איפה הבעיה?

שי ברמן: הבעיה היא אם מביאים מתווה מסורבל שאף אחד לא מבין אותו, שמתייחסים אל בעלי העסקים כאילו הם עבריינים אבל הם צריכים להוכיח אחרת, שם זה נתקע.

שי ברמן: לכן האחריות פה היא גם על רשות המיסים וגם עליכם, להביא מתווה קל, נעים, נוח, שלא יתייחסו לכולם כאילו הם פושעים, שייתנו את הכסף מהר ובזה תם ונשלם.

שי ברמן: דבר אחרון שאני רוצה לדבר עליו, ברור לגמרי ש-0–7 לא רלוונטי.

שי ברמן: אין ספק שהעוטף נפגע הכי הרבה, אבל גם אין ספק שאשקלון נפגעת ואשדוד נפגעה וקריית מלאכי ורחובות וראשון לציון ותל אביב.

שי ברמן: אני אומר לך, אדוני, שביום שישי בתל אביב היו יותר מ-50% ביטולים, בראשון לציון מסעדות נסגרו, ברחובות אותו דבר.

שי ברמן: לכן ההסתכלות הזאת על קילומטרים היא לא רלוונטית לענף התיירות.

שי ברמן: הפגיעה היא רוחבית, היא בכל גוש דן, היא בכל הדרום.

שי ברמן: מספיק עם 0–7 או 0–40, זה לא רלוונטי.

שי ברמן: בעניין הפיצוי, ברור שיש כאן עניין של חומרי גלם, שרשות המיסים כבר יודעת לטפל בו, ברור שבעניין העובדים יודעים לטפל.

שי ברמן: אני חושב שגם בנושא המחזורים רשות המיסים, אם היא רוצה, ואם אתם תדרשו את זה ממנה, מכיוון שמכמתים פה את המבצע על עניין של ימים, אפשר לבדוק גם ימים.

שי ברמן: מה הבעיה?

שי ברמן: אם מ-2 ועד 8 באוגוסט, אם זה שישה או שבעה או חמישה ימי עבודה - - -

אלכס קושניר: 2–5 באוגוסט רלוונטי רק לאזור מסוים מאוד וספציפי.

אלכס קושניר: זה לא רלוונטי לתל אביב ואפילו לא לאשקלון.

אלכס קושניר: אבל באזורים הרלוונטיים יש מ-2 באוגוסט.

שי ברמן: מ-2 באוגוסט ברור לגמרי שבעוטף זה רלוונטי.

אלכס קושניר: זה קיים.

נירה שפק: כבר תיקנו את זה.

שי ברמן: מעבר ל-7 קילומטרים, מעבר ל-40 קילומטרים צריך גם להפסיק להסתכל על זה בראייה הזאת ולקחת גם את עניין המחזורים.

שי ברמן: אפשר לבדוק מחזורים של שבוע עבודה.

שי ברמן: מה הבעיה?

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: הנקודה ברורה, רק אין שם שבוע עבודה.

טמיר כהן: נציג התאחדות המלאכה והתעשייה.

יוסי אלקובי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה על המהירות.

יוסי אלקובי: בדרך כלל לוקח זמן להביא אתכם לכאן.

אלכס קושניר: פה אנחנו הבאנו אתכם.

אלכס קושניר: שמת לב?

יוסי אלקובי: שימו לב לדבר אחד, שאנחנו עוזבים את העבודה ובאים לפה.

יוסי אלקובי: יש מתווה אחד, מתווה צוק איתן.

יוסי אלקובי: תיצמדו אליו.

יוסי אלקובי: לא ייתכן שעסקים קטנים, החוליה החלשה שאני מייצג אותה, נמצאים בכי רע.

יוסי אלקובי: לא נשב על הברכיים ונבקש נדבות, בכל פעם להגיע לפה ובכל פעם לחפש כל מיני תירוצים כאלה ואחרים.

יוסי אלקובי: הגיע הזמן להתייחס אלינו באמת באמת – 614,000 עסקים קטנים ובינוניים במדינת ישראל, שמייצרים 58% מן התוצר הלאומי, שמעסיקים 2.5 מיליון עובדים.

יוסי אלקובי: אין אלינו התייחסות.

יוסי אלקובי: כאשר מגיעה הבעיה, הממשלה שצריכה לטפל בדברים האלה – ואני יודע שבממשלה יש שלושה דברים: ביטחון, בריאות וחינוך.

יוסי אלקובי: זה בסדר.

יוסי אלקובי: אנחנו הפתרון, לא הבעיה.

יוסי אלקובי: אבל הבעיה היום נופלת על כל המדינה, מדן ועד אילת.

יוסי אלקובי: יש בעיה וצריך לטפל בה ולהיכנס אליה ולעשות את מה שצריך לעשות.

יוסי אלקובי: לא ייתכן שיתחילו עם 430 וכל הדיבורים.

יוסי אלקובי: תשבו, קחו לכם מתווה אחד, תסדרו אותו ותטפלו בזה, ותמשיכו בו לאורך כל הדרך.

יוסי אלקובי: תפסיקו בכל פעם שיש יומיים או שלושה להתעלם.

יוסי אלקובי: יומיים–שלושה של עסק קטן שסוגר את שעריו, הוא מסכן לא יכול, כי הבנקים לא מתייחסים אלינו.

יוסי אלקובי: הרי בקורונה הורידו לנו את המחזורים ב-50% בגלל תזרים מזומנים לקוי וירוד.

יוסי אלקובי: אני חושב שהגיע הזמן להתחשבות.

יוסי אלקובי: גם את הארנונה – את כל הדברים אנחנו משלמים.

יוסי אלקובי: למי לשלם, לעובד?

יוסי אלקובי: למי לשלם, למיסים?

יוסי אלקובי: למי לשלם, למע"מ?

יוסי אלקובי: יש בעיה ואני חושב שהיא צריכה לקבל פתרון.

יוסי אלקובי: אנחנו בשעת מבחן, ולא שכל עיניה של ממשלת ישראל יהיו רק לכיוון ההייטק שקוראים לו קטר הצמיחה של מדינת ישראל.

יוסי אלקובי: אנחנו יודעים מה קורה היום בהייטק.

יוסי אלקובי: רבותי, התעשייה במדינת ישראל צריכה להישמר.

יוסי אלקובי: אנחנו עדים למה שקרה בקורונה.

יוסי אלקובי: בקורונה ראינו שכל מדינה שיש לה תעשייה בריאה משלה הצליחה לשרוד את הקורונה, וזה לא מה שקורה אצלנו.

יוסי אלקובי: אדוני היושב-ראש, תודה על הזימון המהיר ותודה על ההתייחסות, אבל תשבו פעם אחת, תתוו מתווה אחד, בדומה לצוק איתן, ותפתרו את הבעיות לתמיד, ולא שכל הזמן נצטרך לעזוב את העבודה ולרוץ לפה ולהקים צעקה, המסעדות, העסקים – די, מספיק, עד כאן.

אלכס קושניר: תודה, יוסי.

אלכס קושניר: ארגון מגדלי הירקות, בבקשה.

אורן ברנע: אני אדבר בשם החקלאים.

אורן ברנע: אני מקיבוץ סעד ומארגון מגדלי הירקות.

אורן ברנע: אני מדבר בעיקר בשם חקלאים שנמצאים בטווח הטילים, הקורנטים שמסתכלים עלינו, ואין מה לעשות, הטיל הזה, האיקס נמצא על שער השדות ומי שיוצא משער השדות מערבה, אם זה טנדר או אם זה טרקטור, פשוט מורידים אותו.

אורן ברנע: לכן נאלצנו לעזוב את השדות ולא לגעת בהם.

נירה שפק: לא רק הקורנטים.

נירה שפק: גם צליפה ישירה.

אורן ברנע: הקורנט הוא סוג של צליפה ישירה.

אורן ברנע: וגם ירי ישיר, בהחלט.

אורן ברנע: הסבבים הללו הפכו להיות שגרת החיים שלנו.

אורן ברנע: בואו נאמר שהלא נורמלי הזה הפך להיות הנורמלי שלנו.

אורן ברנע: אנחנו צריכים לומר תודה למדינת ישראל ולחברי הכנסת שעשו הרבה מאוד דברים כדי שהחיים שלנו בעוטף עזה יהיו יותר נורמליים.

אורן ברנע: אבל בואו ננסה לטפל במשהו אחד שהוא לא כל כך נורמלי, וזה נושא הפיצויים.

אורן ברנע: כשאנחנו גומרים סבב של שבוע מתחיל איזשהו סבב ארוך מאוד של החקלאי מול מס רכוש ולפעמים הדבר הזה אפילו לא נגמר עד לסבב הבא.

אורן ברנע: את הדבר הזה אני מבקש לתקן.

אורן ברנע: בסבב הקודם, בשומר החומות, עשינו פיילוט.

אורן ברנע: גילינו שיש מספר גידולים ששותפים כמעט לכל הגד"שים, הנזק דומה מאוד ובעצם לא צריך לשבת עם כל חקלאי ואפשר לטפל בזה במשותף.

אורן ברנע: צריך להבין שלחלק מן החקלאים אין את היכולת לשבת מול פקידי מס רכוש, ששומרים על קופת המדינה, שומרים עליה טוב מאוד, ולפעמים טוב מדי.

אורן ברנע: אמר לי הבוקר חקלאי מסוים: שכנעו אותי בסוף שאני צריך לשלם להם.

אורן ברנע: לכן מה שעשינו עם מס רכוש, את אותם גידולים שמשותפים למרבית הגד"שים, ניהלנו את זה ביד אחת מול מס רכוש.

אורן ברנע: זה היה טוב מאוד לחקלאים.

אורן ברנע: הסיפור הזה חסך מהם המון משא ומתן.

אורן ברנע: זה היה חלק ומהיר יחסית.

אורן ברנע: אולי לא היינו מרוצים עד הסוף מן הסכומים אבל לפחות זה נגמר.

אורן ברנע: בסך הכול מבחינתנו החקלאים הטיפול באותו נזק עקיף, שקשה להגדיר אותו ולכן הדיון הוא מורכב, אם אפשר לעשות את הדיון הזה במשותף אנחנו נשמח מאוד.

אורן ברנע: יש לי הרגשה שגם למס רכוש חסכנו המון זמן.

אורן ברנע: ישבנו הבוקר, נציגים של הרבה חקלאים, עברנו על 17 גידולים שנפגעו, בעיקר בטווח של הקורנטים, מהם סימנו חמישה גידולים.

אורן ברנע: אנחנו מבקשים שלגבי אותם חמישה גידולים הטיפול יהיה משותף, וכך הוא ייעשה מהר והכסף יגיע.

אורן ברנע: ישב איתי מרכז גד"ש שהלך אתכם לא במסלול המשותף, הוא הלך בנפרד, ועד היום הוא לא קיבל את הכסף.

אורן ברנע: הוא אמר לי: אני הפעם הולך במסלול המשותף כי זה היה חד וחלק.

אורן ברנע: זה מה שאנחנו מבקשים.

אורן ברנע: הדבר הזה מבחינתנו הופך את החיים שלנו ליותר נורמליים.

אורן ברנע: אני מבקש שנלך במסלול הזה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: בבקשה צביקה כהן ממשרד החקלאות.

צביקה כהן: צוהריים טובים לכולם.

צביקה כהן: אני סמנכ"ל השקעות במשרד החקלאות.

צביקה כהן: אני רוצה להיות יותר קונקרטי.

צביקה כהן: היו לי שיחות עם אמיר דהן ועם החקלאים.

צביקה כהן: החקלאות נפגעה.

צביקה כהן: כאשר היא נפגעה, היא נפגעה לדעתנו רק ב-0–7, וגם לא בכל 0–7.

צביקה כהן: מצד שני, אי אפשר להוכיח נזק במסלול האדום אם לא דישנת, אם לא ריססת שלושה, ארבעה, חמישה ימים.

צביקה כהן: הוכחת הנזק בעייתית מאוד.

צביקה כהן: לכן אמיר דהן ואני בשומר החומות מצאנו פתרון שנקרא מסלול שכר.

צביקה כהן: בגלל שיש המון עובדים זרים בחקלאות – אין מספיק אבל יש המון עובדים זרים – מסלול השכר הרגיל של התקנות לא מתאים למבצעים האלה.

צביקה כהן: אמיר, אנחנו מבקשים בחקלאות, ב-0–7, למצוא פתרונות גם במסלולי שכר לתקופות שנגדיר, למקומות שבאמת נסגרו, אבל גם למקומות רחוקים יותר צריך למצוא פתרונות כי גם ב-4.5 אולי לא באו לעבודה ארבעה–חמישה ימים.

צביקה כהן: צריך לחשוב על זה.

צביקה כהן: ועוד נושא אחד, מה שאורן אמר על חמשת הגידולים, שבהם אין הרבה עובדים זרים.

צביקה כהן: הגידולים בשטח פתוח צריכים טיפול קצת שונה, כמו בשומר החומות, כמובן לא באותה מידה.

צביקה כהן: יש לנו שלושה כיוונים בתוך ה-0–7: אחד הוא פתרון שכר, כמו בשומר החומות, רק למקומות שנסגרו ממש, ואחרי זה למקומות שנסגרו פחות.

צביקה כהן: זה בדרך כלל יהיה לבתי צמיחה, איפה שיש הרבה עובדים זרים.

צביקה כהן: ופתרונות לפי שטח פתוח בגבול, לבוטנים, לגידולים שאורן דיבר עליהם.

צביקה כהן: כך אנחנו רואים את זה.

צביקה כהן: נראה לי שלא מסובך מדי לסגור את זה.

צביקה כהן: השאלה האם צריך בשביל זה תקנות או שאפשר לסגור את זה רק בהסכמות.

מירב כהן: בגלל שהם זכאים למסלול האדום, וכפי שהסברתי המסלול האדום מכסה את הכול, ישבנו איתך ועם חקלאים ושמענו את הדברים.

מירב כהן: נמצא בתוך המסלול האדום חלקים שאפשר לאשר.

צביקה כהן: אנחנו צריכים לסגור את זה עד יום שלישי, עד התקנות.

מירב כהן: אפשר גם אחרי.

מירי סביון: זה לא בתוך החקיקה, זה חלק מן המסלול האדום.

צביקה כהן: הבנתי, אבל אנחנו לא רוצים להגיע לתקנות כשאנחנו לא סגורים.

נירה שפק: אני מצטרפת למה שנאמר כאן.

נירה שפק: גם אם אפשר להסדיר את זה לא במסגרת התקנות, אנחנו רוצים להיות רגועים שבסוף לא ניתקל באיזה סעיף שחוסם.

נירה שפק: לכן טוב שהכול ייעשה ביחד.

נירה שפק: אני מכירה את ההסכם הזה ואני חושבת שהוא הסכם נכון וטוב והוא נותן מענה לרוב הבעיות.

נירה שפק: הנושא היחיד שלגביו אני שואלת גם את צביקה, הרי להרבה ישובים ב-0–7 הוקצו שטחים חקלאיים מעבר.

נירה שפק: אם החקלאי לא יכול לצאת לעבד אותם, האם יש לכם מסלול גם לזה?

נירה שפק: אמיר, אמרתי שהרבה ישובים מקבלים שטחים חלופיים מעבר.

מירב כהן: אם זה ישובים שהעובדים לא יכלו לצאת לעבודה - - -

נירה שפק: יכולים להיות לנחל עוז או לנתיב העשרה שטחים שהם קיבלו לעבד אותם לפי סוג הגידולים מעבר ל-7 קילומטרים.

נירה שפק: הם לא יכלו לצאת לשם.

מירב כהן: מההיכרות שלנו עם השטחים, אני חושב שצביקה מכיר וגם אורן מכיר, לישובים שהיה קשה לאנשיהם לעבוד אין שטחים מחוץ ל-0–7 קילומטרים ברוב המקרים.

מירב כהן: אם יהיו מקרים, נבדוק אותם.

אורן ברנע: נירה, אנחנו לא מגישים בקשות על שטחים שיכולנו לעבוד בהם.

אורן ברנע: מי שיש לו שטחים מרוחקים והוא עבד בהם לא יגיש בקשה.

אורן ברנע: הוא מגיש בקשה רק על מה שהוא לא יכול היה לעבוד.

נירה שפק: ברור.

נירה שפק: אם לא יכלו.

נירה שפק: זה לא אוטומטית, ואם לא יכלו.

נירה שפק: קיבלתי פניות בעניין הזה.

צביקה כהן: כפי שאמיר אמר, אנחנו נבדוק את זה.

צביקה כהן: לא נראה לי שיש רבים כאלה אבל נבדוק את זה.

מיכאל ביטון: אני גוזל זמן מן הוועדה המכובדת, מחוץ לענייני דיומא.

מיכאל ביטון: נמצא איתנו פה אדם יקר, ג'ואל ריינשטיין, שתומך ותורם של ישראל במשך עשרות שנים.

מיכאל ביטון: אני עובר לאנגלית כי יש לו פה ילדים ונכדים.

מיכאל ביטון: (נושא דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי:) אני חושב שזה רגע ייחודי לכבד את ג'ואל ריינשטיין, תומך ותורם למדינת ישראל במשך שנים רבות.

מיכאל ביטון: הוא היה מעורב באוניברסיטת בן גוריון וב-JNF (קק"ל), באיפא"ק ובפרויקטים רבים נוספים.

מיכאל ביטון: נמצאים פה ביחד אתו בנו לואיס, שממשיך אחריו והופך להיות מנהיג יהודי בקהילה היהודית האמריקאית, ושני הנכדים הצעירים, עושי הצרות, דניאל ויונתן.

מיכאל ביטון: אנחנו שמחים מאוד שאתם בכנסת.

מיכאל ביטון: שלושה דורות של מחויבות לישראל.

מיכאל ביטון: תודה רבה, ג'ואל ומשפחתו, על שאתם נמצאים כאן.

אלכס קושניר: (נושא דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי:) מר ריינשטיין, אנחנו שמחים לארח אתכם בוועדת הכספים של הכנסת.

אלכס קושניר: תודה על מה שאתה עושה עבורנו במשך כל כך הרבה שנים וברוך הבא לישראל.

אמיר גוטמן: אני מפורום העצמאים של ההסתדרות.

אמיר גוטמן: דבר ראשון, אני רוצה להגיד תודה רבה על הכינוס המהיר של הוועדה הזאת.

אמיר גוטמן: אנחנו העברנו גם מכתב עם בקשות לוועדה.

אמיר גוטמן: אני רואה שחלק גדול מן הבקשות כבר חשבתם עליהן מראש.

אמיר גוטמן: אני שמח על כך שאתם חושבים מראש על בקשות שלנו, של העצמאים הקטנים, ואתם מביאים פתרונות לשולחן עוד לפני שאנחנו בכלל מבקשים אותם.

אמיר גוטמן: כל הכבוד על זה.

אמיר גוטמן: אני רוצה להתייחס לסוגיה שעוד לא העלו כאן, והיא סוגיה של עצמאים קטנים שנותנים שירותים בתוך העוטף או עד 40 קילומטרים או 7 קילומטרים בתוך העוטף, אבל המשרדים שלהם נמצאים בנתניה, בחיפה, בחדרה.

אמיר גוטמן: אם אני תאורן שהיה לי אירוע בכפר עזה ואני לא יכול להגיע לאירוע, המשרד שלי ממוקם בחדרה – אני לא זכאי לפיצוי.

אמיר גוטמן: אם אני מפיק של אירועים – אותו דבר, אני לא זכאי לזיכוי או לאיזשהו מענק.

אמיר גוטמן: ואם אני גרפיקאי שנותן שירותים לקיבוץ מסוים שנמצא בתוך העוטף, והם אומרים לי עכשיו: אנחנו לא רוצים לקבל את השירותים האלה כי אנחנו עסוקים – אני לא זכאי לשום מענק.

אמיר גוטמן: למה?

אמיר גוטמן: כי אני לא נמצא בתוך הטווח.

אמיר גוטמן: דיברו פה על לבטל את נושא הטווחים ולהתייחס לכל מקרה לגופו, כי יש פה המון עצמאים קטנים, פרילנסרים שנפגעים בדבר הזה, כי הם פשוט לא כלולים בהגדרה הנכונה.

אמיר גוטמן: נתחיל מזה.

אמיר גוטמן: דבר שני, דיברו פה, חבר הכנסת ולדימיר בליאק דיבר על זה קודם והעלו את זה בכמה וכמה לשונות:

אמיר גוטמן: אנחנו יושבים פה היום בשל סיבה פשוטה מאוד – אין נוהל מסודר כזה.

אמיר גוטמן: בכל פעם לוקחים איזשהו נוהל קודם, מדביקים לו עוד כמה חלקים, עוד כמה תקנות, מורידים תקנות, מתאימים תקנות, מבזבזים פה להרבה מאוד אנשים את הזמן.

אמיר גוטמן: הדבר הכי חשוב הוא האי-ודאות.

אמיר גוטמן: אנחנו שומעים פה על חבר'ה שעוד לא קיבלו פיצוי מסבבים קודמים.

אמיר גוטמן: אני שמעתי באופן אישי על אנשים שעוד לא קיבלו פיצויים מאירוע הגעתון שאירע לפני עשר שנים.

אמיר גוטמן: לחימה זה לא הדבר היחיד שישראל מתמודדת איתו, יש לנו גם תופעות טבע, מגיפות, דברים שאנחנו יודעים.

אמיר גוטמן: אנחנו מדינה שכן יודעת להפיק לקחים וללמוד קדימה.

אמיר גוטמן: אנחנו ישבנו, פורום העצמאים, ביחד עם הביטוח הלאומי, גיבשנו נוהל.

אמיר גוטמן: ישבנו ביחד עם רשות המיסים.

אמיר גוטמן: לא ישבנו איתם בפועל על הדברים האלה אבל אנחנו רוצים לדבר איתם גם על הדברים האלה.

אמיר גוטמן: יש נהלים ברורים מאוד ופשוטים.

אמיר גוטמן: כתבנו אפילו הצעת חוק ונשמח מאוד אם מישהו פה בחדר יקדם אותה – ודיברנו עם מספר אנשים שיושבים פה בחדר על הצעת החוק הזאת – חוק נוהל פיצוי בחירום, שיהיה מוסדר פעם אחת כפי שצריך ונפסיק לבזבז לכולם פה את הזמן.

אמיר גוטמן: נשב פעם אחת, נסגור את הסיפור הזה וכל מי שיושב פה יידע מתי הוא מקבל את הפיצוי, כמה מגיע לו, מה הוא צריך לעשות אם זה יקרה עכשיו, אם זה יקרה בעוד שנתיים ואם זה יקרה בעוד עשר שנים.

אמיר גוטמן: אני רוצה להגיד תודה רבה על רשות הדיבור ובהצלחה לכל חברי הכנסת בהמשך הדרך עד הבחירות.

שלומי אלקיים: אני קצת מתרגש.

שלומי אלקיים: שלום לכולם.

שלומי אלקיים: אני גר במושב ברוש, בין שדרות לנתיבות.

שלומי אלקיים: יש לי שתי חנויות צעצועים, האחת בשדרות והשנייה בנתיבות.

שלומי אלקיים: מין סיפור קטן, כי חברת הכנסת נירה שפק הזכירה בהתחלה שיש ילדים בני שנתיים שהם נפגעי חרדה.

שלומי אלקיים: בעופרת יצוקה חזרתי מן הפסטיגל עם הבן שלי ונחת לידינו קסאם.

שלומי אלקיים: אז לא הייתה כיפת ברזל.

שלומי אלקיים: עברנו טיפולים איתו – אז לא היה מרכז חוסן וכל המרכזים למיניהם אלא לקחנו אותו אשתי ואני והשקענו וטיפלנו ואיכשהו הוא יצא מזה.

שלומי אלקיים: לפני שבוע הוא השתחרר מסיירת גולני אחרי ששירת שם שלוש שנים.

שלומי אלקיים: עם כל הדברים האלה אנחנו יודעים להתמודד.

שלומי אלקיים: יש דבר אחד שאני לא יודע להתמודד איתו: המצב הכלכלי שלנו.

שלומי אלקיים: אנחנו עוברים סבבים על סבבים על סבבים ואנחנו תמיד נופלים בין הכיסאות.

שלומי אלקיים: אני יכול להגיד שמ-2 באוגוסט, שמבחינתי התחיל המבצע, כי ירדתי ביום שלישי ב-75% ביחס ל-2021 וביחס ל-2019, יש לי ירידה של 75%.

שלומי אלקיים: לי מיום שני עד ליום שלישי, כלומר אחרי הלחימה - - -

אלכס קושניר: סליחה שאני קוטע אותך.

אלכס קושניר: עשית חישוב של מחזור יומי?

שלומי אלקיים: כן.

שלומי אלקיים: יש לנו קופה ממוחשבת, אפשר לדעת בכל יום כמה כסף נכנס.

אלכס קושניר: אז השווית את אותו תאריך לשנה קודמת.

שלומי אלקיים: כן.

שלומי אלקיים: חסרים לי מיום שני ועד יום שני 220,000 שקלים בשתי החנויות.

שלומי אלקיים: בהתחלה הירידה הייתה חזקה רק בשדרות, כשסגרו לנו את הכבישים, ואז ביום שישי הצטרפה נתיבות לתוך הירידה.

שלומי אלקיים: דיברו על כך שמסעדנים נדרשים לזרוק מלאי.

שלומי אלקיים: אנחנו לא זורקים כלום, אבל אני קונה תיק לבית ספר, שהיום שווה משהו, ואני יכול לאחסן אותו, רק שקניתי אותו ב-170 שקל ובשנה הבאה אוכל למכור אותו אולי ב-20–30 שקל, כי אף אחד גם לא מחפש פוקימון, ואני נותן את זה כדוגמה.

נירה שפק: מיתוג.

שלומי אלקיים: כן, הוא ממותג.

שלומי אלקיים: האימא שנסעה לאילת כדי לברוח מן המלחמה קנתה שם את הציוד.

שלומי אלקיים: שם יש גם פחות מע"מ ובכלל יש לה אטרקציה כוללת.

שלומי אלקיים: לי כבר אין איך לחזור למנהל הבנק, כי כבר באתי אליו בקורונה וביקשתי עזרה ובאתי אליו בשומר החומות וביקשתי עזרה ובחגורה שחורה, ויש לנו כל מיני שמות, וביקשתי עזרה.

שלומי אלקיים: פעם היה סבב בכל שלוש שנים, זה הצטמצם לכל שנתיים ועכשיו כבר חולפת פחות משנה בין כל סבב.

שלומי אלקיים: אין לי לאן ללכת עם זה, אין לי כבר מאיפה להביא את ה-220,000 שקל האלה.

שלומי אלקיים: אז קצת מאבא וקצת מחמתי.

שלומי אלקיים: אין לנו מאיפה להביא את הכספים האלה יותר, חבר'ה.

שלומי אלקיים: אין לי איך לחכות שלאחר הבחירות.

שלומי אלקיים: אני לא יודע מתי יחוקקו חוקים חדשים, אז אני לא יכול להגיד למנהל הבנק שלי שאחרי הבחירות יהיה איזה מתווה חדש שייתן לנו כסף.

אלכס קושניר: כמה עובדים אתה מעסיק?

שלומי אלקיים: בשתי החנויות ביחד 20 עובדים, כולם מן העוטף.

שלומי אלקיים: אף אחד לא יבוא מתל אביב לעבוד בשדרות.

נירה שפק: אי אפשר כי גם את הרכבת עצרו.

שלומי אלקיים: תודה רבה על הרשות לדבר ועל הזכות להשמיע.

אלכס קושניר: תודה שבאת.

אלכס קושניר: יפתח שטרן, בבקשה.

יפתח שטרן: גם אני מתרגש.

יפתח שטרן: אני פעם ראשונה בכנסת.

יפתח שטרן: אני בן מושב תקומה.

יפתח שטרן: ב-20 ומשהו השנים האחרונות אני גר בקיבוץ מפלסים.

יפתח שטרן: קיבוץ מפלסים נמצא בערך קילומטר מן הגדר.

יפתח שטרן: אנחנו קוראים לזה כביש המנהרות – בטח כולם מבינים למה, בגלל התקופה של צוק איתן כשהיו המנהרות.

יפתח שטרן: את המס הכי גדול שילמתי – אני מצטרף פה למה שנאמר – כאשר את הבת שלחתי לפני שנתיים לפנימייה ושם היא התחילה לקבל שקט.

יפתח שטרן: שני הגדולים שלי עוד איכשהו שרדו, אני לא יודע איך, אני חייב להגיד, והקטנה שלי לא.

יפתח שטרן: מפאת הצניעות שלה לא אספר את החוויות שילדה בת 16 צריכה לעבור, אבל היא התחילה לקבל הסדרת נשימה.

יפתח שטרן: אני אומר עוד פעם: זה המס הכי גדול.

יפתח שטרן: ב-2019 הקמתי חברה תעשייתית משלי.

יפתח שטרן: אני לא יודע מה עבר לי בראש.

יפתח שטרן: הייתי מנכ"ל של חברה גדולה.

יפתח שטרן: הקמנו חברה בשדרות.

יפתח שטרן: אנשים שואלים אותי למה בשדרות – כי אני משם, זה כל מה שאני יודע, אנחנו מהאזור, כל המשפחה שלנו שם, כל האחים שלי מפוזרים שם.

יפתח שטרן: אני "מת" על השאלות האלה: אז למה אתה לא עוזב?

יפתח שטרן: אני לא יודע להגיד על אשקלון או על אשדוד, אני יודע להגיד עלינו.

יפתח שטרן: בתקופות האלה אנחנו חבורה של זומבים.

יפתח שטרן: העסק שלי עד היום לא חזר לעבוד.

יפתח שטרן: האנשים אצלנו מפורקים, מבולבלים.

יפתח שטרן: זה התחיל ביום שני שעבר, כאשר הבת שלי לא הסכימה בכלל לחזור הביתה.

יפתח שטרן: העסק לא עובד.

יפתח שטרן: העסק שאני הקמתי – ואני יכול להגיד שאנחנו הראשונים בארץ, הראשונים בעולם, בדחיפה חזקה של HP – הוא עסק שעושה אריזות גמישות.

יפתח שטרן: כל העולם הוא ב-Mass production ואנחנו על בסיס מכונות של HP עושים את זה בייצור מהיר מאוד, עם המון מותגים.

יפתח שטרן: זמן האספקה שלנו הוא עד שבוע.

יפתח שטרן: זה המיוחד בנו.

יפתח שטרן: זה עסק חדש, עסק טוב.

יפתח שטרן: כשנכנסנו לעסק הזה, הדבר הראשון שרציתי לעשות זה לשים מערכת מיגון, למקרה שיהיה לנו צבע אדום.

יפתח שטרן: כבר אז הייתי המום מכך שאמרו לי: אם אתה רוצה יש את חברת איתורן, אתה צריך לשלם 14,000 שקל בתשלום חודשי.

יפתח שטרן: אמרתי: אחים שלי, מה נהיה פה?

יפתח שטרן: גם על זה אני צריך לשלם?

יפתח שטרן: המזל שלנו הוא שמעלינו יש סוללה של כיפת ברזל אז איכשהו אנחנו יודעים.

יפתח שטרן: אגב, יש לי סוג של נכות אז אני אף פעם לא מצליח להגיע לממ"ד, אבל העובדים שלי גם לא מצליחים.

יפתח שטרן: שומר החומות בלבל אותנו.

יפתח שטרן: היינו במצוקה נוראית.

יפתח שטרן: חברה שרק הוקמה, לא ידענו עוד מימיננו ומשמאלנו.

יפתח שטרן: הקורונה נתנה לנו זפטה, הכול נתן לנו זפטה.

יפתח שטרן: נגמר שומר החומות ולא ידעתי מה לעשות בכל הנוגע לשכר ולפיצוי.

יפתח שטרן: התייעצתי אז עם נירה שפק האם נכון לי לנסות לפנות למס הכנסה.

יפתח שטרן: עדיין אין לי מטה ואין סמנכ"לי כספים.

נירה שפק: אחרי הדיונים שהיו לנו כאן על שומר החומות, שהסבירו שיש מסלול ולא צריך לקחת סתם עורכי דין, אמרתי ליפתח: תפנה במסלול הישיר, אל תיקח עורך דין.

נירה שפק: הוא רוצה לספר לכם מה קרה לו כשהוא עשה את זה.

יפתח שטרן: החלטתי ללכת על המסלול האדום.

יפתח שטרן: אני מודה שעשיתי טעות.

יפתח שטרן: כנראה אדום זה סדין אדום לרשויות.

יפתח שטרן: היו לי בסך הכול ב-פי-אנד-אל שלנו דוח רווח והפסד מאוד מאוד ברור ומסודר.

יפתח שטרן: הגעתי מחברה גדולה ומסודרת.

יפתח שטרן: שלוש שורות קפצו שם.

יפתח שטרן: עם שורה אחת נאלצתי להוציא עבודות מסוימות לקבלנות משנה במרכז.

יפתח שטרן: אני מזכיר, הלקוחות שלי הם כאלה שצריכים כאן ועכשיו.

יפתח שטרן: שנית, סעיף ההובלות – עלה לי בטירוף.

יפתח שטרן: אף אחד לא הסכים להגיע לאזור.

יפתח שטרן: הסעיף השלישי היה השכר.

יפתח שטרן: לצערי כשאני נמצא בסיטואציה הזאת, היא סיטואציה אומללה.

יפתח שטרן: אני אבא, אני בעל, אני הכול, ואני צריך לשבת על העובדים שלי, לגרום להם לבוא, כי אף אחד לא מחזיר לי כלום על מה שהולך לאיבוד.

יפתח שטרן: באותה סיטואציה, בהמלצת נירה, החלטתי שאני מנסה גם ללכת לבד וגם במסלול האדום.

יפתח שטרן: אחרי שלושה ימים הבנתי שלבד אני לא יודע איך לקרוא את הדברים אז לקחתי את BDO והתחלתי לשלם להם סכומי כסף כדי שילוו אותי, אולי אני אראה משהו.

יפתח שטרן: מפה מתחיל למעשה המרוץ, כאשר המספרים שלי ברורים, שקופים, הכול כל כך פשוט לכל מי שיודע לקרוא, ונראה לי שכל האנשים פה אוכלים את זה לארוחת בוקר, צוהריים וערב ויודעים לקרוא.

יפתח שטרן: התחילה מלחמת התשה.

יפתח שטרן: אני חברה קטנה.

יפתח שטרן: הרגשתי כגנב: בוא תוכיח שהמשאית הייתה עם הסחורה שאמורה לעלות באותה הזמנה.

יפתח שטרן: – אחים שלי, פשוט אתה מסתכל על ה-פי-אנד-אל ורואה 12 חודשים, אתה רואה חודש אחד, מאי, שלוש שורות קופצות לשמיים.

יפתח שטרן: באיזשהו שלב התייאשתי.

יפתח שטרן: כבר לפני חודשיים כתבתי לאותו פקיד ואמרתי לו: אחי, עזוב, תן לי את מה שמגיע לי, רד ממני.

יפתח שטרן: את השכר לא קיבלתי.

יפתח שטרן: אגב אני מאלה שהורדתי לעובדים שלי ימי חופשה.

יפתח שטרן: אסביר למה.

יפתח שטרן: יש לי עובדת מגדרה שלא ידעתי אם מגיע לה או לא, יש לי עובד בשדה ניצן, לא ידענו אם מגיע לו או לא, עובד שאשתו בבית או לא.

יפתח שטרן: אמרתי לכל העובדים: אני נותן לכולם חופשה.

יפתח שטרן: אגיד יותר מזה: עובד שמגיע לעבודה אני נותן לו בונוס, כי הרי למה שיבוא לי בפעם הבאה?

יפתח שטרן: אמרתי להם: ברגע שאני מקבל אני מחזיר לכם את זה.

יפתח שטרן: גם אף אחד לא אמר לי: תן את ימי החופשה ותקבל את הכסף.

יפתח שטרן: לא קיבלתי לא על זה, לא על זה ולא על זה.

יפתח שטרן: אגיד את שיא האבסורד, שביום של המבצע האחרון קיבלתי מייל שאני מסורב על הפעם הקודמת.

יפתח שטרן: אני לא מאלה שלא מטופלים.

יפתח שטרן: אני מטופל נהדר.

יפתח שטרן: אני מסורב.

מיכאל ביטון: אני רוצה לקטוע אותך לשנייה.

מיכאל ביטון: תנשום, אתה גם מתרגש.

מיכאל ביטון: העדות הזאת, על לעמוד במסלול האדום, גם של החקלאים, כואבת.

מיכאל ביטון: למשל אומרים לחקלאי: אתה צריך לקבל כסף על העובדים, על התאילנדים.

מיכאל ביטון: אומרים לו: תחתים אותם.

מיכאל ביטון: אבל עברה שנה, חלק מהתאילנדים חזרו לתאילנד, אין להם סים.

מיכאל ביטון: לרשות המיסים יש תיעוד של דוח הפרשה למיסי מעסיק, מתועד כמה עובדים היו לו באותו זמן.

מיכאל ביטון: למה צריך להחתים אותו על עובדים זרים?

מיכאל ביטון: למה מחתימים אותם?

מיכאל ביטון: ובא התאילנדי ואומר: אני לא אחתום לך על זה אם לא תיתן לי כך וכך.

מיכאל ביטון: פתאום לעובד יש אפשרות מיקוח.

מירב כהן: זה לא נכון.

מירב כהן: בדקתי אתמול עם הגברת.

מיכאל ביטון: זה נאמר בנתיב העשרה שלשום.

בן ארי: לא להאשים תאילנדים.

בן ארי: אני מייצגת חקלאים.

בן ארי: תאילנדים – זה מסלול קל מאוד.

אלכס קושניר: בבקשה, אמיר, אתה רוצה להגיב?

מיכאל ביטון: הוא אומר שהייתה בעיה והיא נפתרה אתמול.

מירב כהן: לגבי התאילנדים, הבעיה הייתה אצל רואה החשבון שלה.

מירב כהן: הוא הגיש תביעה במסלול שכר ואנחנו יצרנו מסלול חקלאות מיוחד.

מירב כהן: הוא עשה טעות.

מירב כהן: התיק היה תקוע 300 ימים.

מירב כהן: בדקתי אותו אתמול.

מירב כהן: הוא הגיש על סכום נמוך יותר, ובגלל שהוא הגיש במסלול שכר, המסלול אומר: תשלח לו הצהרה.

מיכאל ביטון: קודם כול, כל הכבוד על הטיפול הספציפי הפרטני.

מיכאל ביטון: אמרת שהתיק תקוע 300 ימים.

מיכאל ביטון: כמה תיקים תקועים?

אלכס קושניר: נגיע לזה, מיכאל.

מירב כהן: תיק שפתוח 300 ימים מבחינתנו לא הוגש.

מיכאל ביטון: כמה לא סגרנו?

מיכאל ביטון: כפי שמי שדיבר כאן קודם מקבל עכשיו תשובה על שומר החומות אחרי שנה, הוא התחיל את המאבק שלו וקיבל עוגמת נפש על המאבק הקודם.

אלכס קושניר: אתם מכירים את האירוע הזה?

מירב כהן: את זה אני לא מכיר.

מיכאל ביטון: אני מבקש שאחרי הישיבה אתם תכירו את האירוע הזה.

נירה שפק: אמיר כבר התחייב לשבת איתו.

מיכאל ביטון: הטיפול הפרטני הוא מצוין, אבל אנחנו צריכים עניין עקרוני – לנקות שולחן לגבי העבר ולהראות הפעם משהו אחר.

מיכאל ביטון: זה כל הסיפור.

אלכס קושניר: מיכאל, אתה צודק.

אלכס קושניר: לרשות המיסים יש נתונים.

אלכס קושניר: העניין הוא שהזמן שלנו קצר ואני רוצה לתת לאנשים שנמצאים כאן לדבר.

אלכס קושניר: בבקשה.

יפתח שטרן: אני רק רוצה להגיד תודה.

יפתח שטרן: אני מתנצל על ההתלהמות.

יפתח שטרן: אני חייב להגיד לכם, כולנו עדיין עם ורידים בולטים.

יפתח שטרן: באמת זו תקופה קשה.

יפתח שטרן: מרחוק זה לא נראה כך אבל בשבילנו זה כמעט שבועיים מבצע, בכל הזוויות, גם ברמת העבודה.

יפתח שטרן: כמעסיק אתה מתמודד גם עם הילדים שלך וגם אתה צריך "לאנוס" את העובדים להגיע.

יפתח שטרן: זה מאוד לא נעים.

יפתח שטרן: הפעם אני הולך על המסלול הירוק הפשוט.

יפתח שטרן: אני עדיין לא יודע מה להגיד לעובדים.

יפתח שטרן: אין לי כוח למלחמות.

יפתח שטרן: אנחנו גומרים סבב כזה מרוטים.

יפתח שטרן: אין לי כוח למלחמות.

יפתח שטרן: אמרתי גם לבחור אז מהרשות: בוא נעשה שיחה אחת ארוכה, בוא נפתור את זה ברגע.

יפתח שטרן: זה לא הלך.

יפתח שטרן: שילמתי ל-BDO, לכל העולם שילמתי.

יפתח שטרן: הפעם אני הולך על המסלול הפשוט.

יפתח שטרן: אותי זה קצת התיש.

יפתח שטרן: זה גם מנטלית גומר אותי.

יפתח שטרן: אני לא מאחל לאף אחד לעבור את מה שאנחנו עוברים.

יפתח שטרן: מעבר לכול, זה פשוט בית משוגעים.

יפתח שטרן: מי שגר באזור שלנו – זה בית משוגעים.

יפתח שטרן: אנחנו רואים הכול, שומעים הכול, חווים הכול, מרגישים הכול.

יפתח שטרן: אתה יוצא מן הבית וכל היום שומע את המזל"טים.

יפתח שטרן: אנחנו חווים רצף של אירועים שהוא בלתי ניתן להכלה.

יפתח שטרן: אני לא יודע איך להסביר את זה אחרת.

יפתח שטרן: זה הרכב שחוסם, ופתאום הפלוגה של החיילים.

יפתח שטרן: מישהו דיבר פה על סיירת גולני – בצוק איתן עליתי לאיזו גבעה, ראיתי את כל החיילים שהגיעו והבנתי שהמדינה לא מבינה לאן היא הגיעה, הבנתי בדיוק כמה הרוגים יהיו.

יפתח שטרן: אמרתי לבן שלי: על גופתי המתה, אתה בחטיבות חי"ר לא תהיה.

יפתח שטרן: בסוף הוא הלך לדובדבן ובעקבות זה אתם לא מבינים כמה רגוע לי בראש.

יפתח שטרן: מיליון תודות.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: אני מקווה שאחרי הישיבה יישבו איתך נציגים של מס רכוש.

מיכאל ביטון: אבל אני מקווה שזה לא המתודה של הכנסת, שנביא לפה 300 בעיות ונחכה לטיפול פרטני.

אלכס קושניר: קודם כול, אם צריך אז נעשה את זה גם, אבל זה לא המתודה.

אלכס קושניר: לרשות המיסים יש נתונים והם יציגו אותם.

אלכס קושניר: אני רוצה שנתקדם.

אילת כהן: אני ממסעדנים חזקים ביחד.

אילת כהן: שלום לכולם.

אילת כהן: אני כאן עם מסעדנים שב-2019 הובלנו איתם את המחאה במטרה להכניס את המסעדנים ב-7 קילומטרים מן העוטף לקבל את הפיצויים.

אילת כהן: לא אחזור על מה שכל המכובדים אמרו.

אילת כהן: זה אותו דבר, אותו עניין של מתווה, והכי חשוב: זמן אמת וסחבת של בירוקרטיה.

אילת כהן: לי חשוב יותר שתשמעו את המסעדנים עצמם שחווים את זה יום-יום משדרות.

אילת כהן: נמצא כאן ניר שוחט.

ניר שוחט: אני מסעדן בשדרות כבר 12 שנים.

ניר שוחט: אני רוצה להתחיל בטוב.

ניר שוחט: אני חושב שאנחנו משתפרים ואני רואה את התסכול של אמיר דהן, מנהל קרן הפיצויים, שחוטף פה הרבה מאוד אש, והוא חוטף אותה גם מאיתנו ישירות.

ניר שוחט: יש לי את הוואצאפ האישי שלו והשתמשתי בזה פעם–פעמיים.

ניר שוחט: אבל אני לא חושב שכל הפתרונות נמצאים אצלם.

ניר שוחט: צריך להעביר טיפה את הכדור אליכם, אחרי שאני מדגיש שמצבי כמסעדן, להבדיל מחברי שלומי אלקיים, השתפר.

ניר שוחט: אני לא יודע אם הפתרון של כל חנות קסטרו או צעצועים הוא לשים מכונת אספרסו ולקרוא לעצמן בית קפה.

ניר שוחט: אתה צוחק אבל אולי זה הפתרון הבא, אמיר, כדי שנהיה זכאים לתת להם.

ניר שוחט: אני רוצה שתבינו שמי שזכאי לתבוע במסלול האדום – דרך אגב אנחנו לא קוראים לזה המסלול האדום, אנחנו קוראים לזה המסלול המתיש.

ניר שוחט: המסלול המחסיר הוא המסלול הירוק והמסלול המתיש הוא המסלול האדום.

ניר שוחט: בשניהם לא נקבל את מלוא הפיצוי על מלוא הנזק שלנו.

ניר שוחט: כאשר אמרתי שלא הכול נמצא ברשות המיסים, כפי שאמר פה אחד מחברי הכנסת: תפתחו את היד.

ניר שוחט: הם עובדים לפי תקנות ומי שצריך לאשר את התקנות זה ועדות הכנסת.

ניר שוחט: יש לי דז'ה-וו כי הייתי כאן אחרי שומר החומות, שקראנו לו "שובר תזרים".

ניר שוחט: כמעט כל בעלי העסקים באזור הם גם תושבי האזור.

ניר שוחט: צריך לברך על הטוב ואת המבצע הזה גמרנו בלי חללים.

ניר שוחט: בשומר החומות איבדנו ילד בן שש שהתחבא בתוך ממ"ד, את עידו אביגל ז"ל.

ניר שוחט: יאללה, איזה כיף, אז הצרות שלנו הן כסף, אבל זה הצרות שהכי קל לפתור.

ניר שוחט: כתבו פה בכותרות "הוסר האיום מעל עוטף עזה".

ניר שוחט: שום איום לא הוסר.

ניר שוחט: גם אם זה זמנית, הוא לא הוסר.

ניר שוחט: מי שגר שם נמצא כל הזמן בכוננות ובמתח שיא.

ניר שוחט: אבל לפחות את האיום הכלכלי צריך להסיר.

ניר שוחט: אני מקווה שהאוזניים שלכם קלטו שרוב הבעיה היא חוסר היכולת להוכיח את הנזק במסלול האדום.

ניר שוחט: אין באמת הלימה בין הנזק שחווינו לבין מה שנקבל, ונהיה מותשים וגם נשלם לעורכי דין או למנהלי חשבונות למיניהם שיגישו לנו את התביעה, כי כפי שהוא אמר אנחנו לא יודעים באמת להסתדר עם זה בעצמנו.

ניר שוחט: לכן התקווה שלי היא שעד המבצע הבא, בואו נניח שבעוד שנה, אולי טיפה פחות, כבר תהיה איזו תקנה מוגדרת שלא תתחבא מאחורי המסלול האדום אלא תתייחס באמת בצורה ישירה, שלפיה אנחנו יכולים למלא איזה טופס מקוון ולקבל את הכסף כיאה למלחמות 2023–2024 שצפויות לנו, ואכן צפויות לנו.

ניר שוחט: לא הגיוני שאתם מתכנסים פה תמיד אחרי מבצע ולא לפני מבצע.

ניר שוחט: אני חושב שצריך לשנות את המדיניות ממדיניות שבר למדיניות מנע.

ניר שוחט: הרי לא יפרוץ השלום, לפחות לא ב-20 השנים הקרובות, אני מניח, אבל לפחות תנו לנו הגנה כלכלית ידועה מראש, הסירו מאיתנו את חוסר הוודאות, הסירו מאיתנו את התשישות.

ניר שוחט: תנו גם כלים לרשות המיסים לעבוד, כי אני יודע שהם עובדים לילות כימים.

ניר שוחט: הם נמצאים פיזית בשטח, אני פוגש אותם, הם מבקרים.

ניר שוחט: באמת מחמאות על הטיפול בנזקים ישירים, אבל יש כאן בעיה עצומה בטיפול בנזק העקיף.

ניר שוחט: לא מטפלים בנו, מסרבלים אותנו וגורמים לנו להרגיש כאילו אנחנו תובעים יותר מדי ושמגיע לנו יותר מדי.

ניר שוחט: צריך שיהיה משהו מובנה מראש, מוגבל.

ניר שוחט: אני מניח שאם תעשו סקר תגלו שכל העצמאים והמעסיקים באזור יהיו מוכנים לקבל מראש איזשהו פיצוי שמוגדר בחסר ובלבד שיידעו מראש שזה מה שיקבלו, בלי ויכוחים ובלי חובת הוכחה.

ניר שוחט: תנו לנו להתמודד עם זה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

יונתן דמרי: צוהריים טובים, תודה רבה.

יונתן דמרי: אני מנהל אגף המשק החקלאי בתנועת המושבים.

יונתן דמרי: במקרה אני גם מתגורר בעוטף, אמנם לא ב-0–7 אבל בעוטף.

יונתן דמרי: ראשית, אני רוצה להודות לחברים ממשרד החקלאות, גם צביקה כהן שמייצג אותם כאן וגם שאר החברים, לשר החקלאות, שיום אחרי פתחו זום, הקשיבו לבקשות שלנו והפעולות שלהם הן בהתאם, אז תודה רבה.

יונתן דמרי: מדברים על 0–7, על 4–7, 48 שעות, 38 ימים.

יונתן דמרי: אנשים פה מגדירים את הדברים ברזולוציות של שעות וימים.

יונתן דמרי: אספר לכם שאף חקלאי שלא חייב – ואני עושה פה הפרדה, יש את אלה שמטפלים בבעלי החיים, אני גם במקרה רפתן, יש לי רפת, אני חייב ללכת לחלוב ואני הולך לחלוב.

יונתן דמרי: הנזק שלי הוא מזערי – לא ביקשתי כלום.

יונתן דמרי: באמת אני אומר.

יונתן דמרי: יחד עם זה, יש חברים שהם לא רפתנים ולא לולנים ולא חייבים ללכת.

יונתן דמרי: אם אתם חושבים שברגע שפיקוד העורף החליט שהסתיים המבצע אותו חקלאי יוצא לשטח לרסס – אתם טועים.

יונתן דמרי: יש לי חברה טובה שאיבדה את אחד הילדים שלה אחרי הפסקת האש.

יונתן דמרי: החקלאים לא יוצאים, גם אם הכריזו שנגמר המבצע הם לא יוצאים החוצה.

יונתן דמרי: אם מישהו חושב שהחקלאי ייצא ויסכן את עצמו הוא טועה, הוא לא יוצא החוצה.

יונתן דמרי: לומר שהמבצע הסתיים ב-7 בבוקר או ב-12 בלילה – לא.

יונתן דמרי: לרפת שלי אני לא הולך בלילה אחרי המבצע כי אני אומר:

יונתן דמרי: אם חלילה קרה משהו ופספסתי אז קרה.

יונתן דמרי: החיים שלי חשובים יותר מאשר אותם כמה שקלים, שהם לא מעטים.

יונתן דמרי: דבר נוסף, מיגוניות.

יונתן דמרי: עשיתי הפרדה בין מי שחייב ללכת לעבוד ומי שלא חייב.

יונתן דמרי: חקלאי שיש לו ירקות ניזוק והוא יפוצה בכסף.

יונתן דמרי: רפתן יש לו משק של 10, 12, 20 דונם.

יונתן דמרי: זה שיש לו מיגונית אחת, אם מחר תהיה אזעקה זה לא יעזור לו, הוא לא ירוץ למיגונית, הוא פשוט ישכב.

יונתן דמרי: הייתי מבקש – אני לא יודע מי הכתובת פה – לבחון אפשרות לסייע במיגוניות נוספות לאותם חקלאים שמחויבים לצאת לשטח ולטפל בבעלי חיים.

יונתן דמרי: דיברנו פה על ההצלחה של המבצע.

יונתן דמרי: גם אתמול שיבחתי את בני גנץ, שר הביטחון, אבל נזכור שההצלחה של החזית היא בחוסן של העורף.

יונתן דמרי: אם החקלאי יודע שהוא יפוצה בצורה מסודרת ובלי הרבה בירוקרטיה הוא יוכל להרשות לעצמו להישאר בבית ולהפסיד את אותו אחוז מן הגידול הנוכחי.

יונתן דמרי: אבל אם הוא יידע שהוא לא יפוצה הוא ילך לחרוש את השדה שלו, כי אין לו ברירה, כי הוא צריך את הכסף הזה.

יונתן דמרי: אם חלילה הוא ילך למרות הסכנה וייפגע זה ישב על הכתף של מקבלי ההחלטות כל היום, ותוצאות המבצע יהיו תלויות גם באותה החלטה של החקלאי הקטן, שהיה חייב לצאת ולעבד את החלקה שלו.

יונתן דמרי: תודה רבה.

אלכס קושניר: תודה רבה שבאתם ודיברתם.

אלכס קושניר: כולנו הקשבנו פה.

אלכס קושניר: יש עוד מישהו שרוצה לדבר?

קרן אוחנה איוס: אני מפורום הגנים הפרטיים.

קרן אוחנה איוס: אנחנו כנראה קצת חריגים לנוף המבקשים לעניין הפיצוי.

קרן אוחנה איוס: אפנה לנירה שפק בפנייה אישית ואספר לה שיש לנו גן ילדים פרטי בנתיב העשרה שמכיל 50 ילדים, פעוטון נמשים, פעוטון מהמם, של נורית אברהם, שהיה סגור החל מן ההתרעה על המבצע, מסיבה אחת פשוטה, שזה התחיל בראשית אוגוסט.

קרן אוחנה איוס: ההורים של הילדים הקטנים, של פעוטות בגילאי לידה עד שלוש, פשוט עזבו את הישוב ועברו למרכז.

קרן אוחנה איוס: תשלומי הורים בחינוך הפרטי לחודש אוגוסט הם מלאים, אנחנו עובדים עד 18 באוגוסט, אבל התשלומים יורדים ב-10 לחודש.

קרן אוחנה איוס: אנשים עברו מן הדרום אל המרכז ולא שולמו תשלומים אלה.

קרן אוחנה איוס: אנחנו גם הסקטור היחיד, ייחודי וייעודי, בניגוד לכל האחרים, שעדיין לא קיבל הרשאה לפעולה גם אחרי שהסתיים המבצע.

קרן אוחנה איוס: תקנות לשעת חירום והחלטת פיקוד העורף והרשויות המקומיות היו על סגירה מוחלטת של מוסדות חינוך.

קרן אוחנה איוס: חזרנו לפעולה רק ביום שלישי.

קרן אוחנה איוס: העובדות שלנו הן אימהות לילדים קטנים, שחששו, כפי שאמר כאן הרפתן החמוד – יש לנו שיר ממש יפה על פרות בגיל הרך – שאנחנו לא כל כך מהר מוציאים את האף של הקטנטנים כשמתריעים על הפסקת האש.

קרן אוחנה איוס: לכן אני יכולה להגיד לכם שאצלנו הימים הלכו והתארכו.

קרן אוחנה איוס: מספר הילדים שהגיעו למסגרות הצטמצם.

קרן אוחנה איוס: תשלומי ההורים בוטלו והשכר לעובדים צריך להתקיים גם בחודש אוגוסט.

קרן אוחנה איוס: אנחנו ענף שממילא נמצא במשבר קיומי.

קרן אוחנה איוס: אני קוראת לחברי הכנסת לדרוש כינוס של ועדת החינוך מכיוון שלא תהיה לנו יכולת לפתוח את שנת הלימודים, זו השנה הראשונה.

קרן אוחנה איוס: אני 13 שנים פוקדת את הכנסת.

קרן אוחנה איוס: מעולם לא קרה שלא נערך דיון על היערכות לפתיחת שנת הלימודים.

מיכאל ביטון: למה לא תיפתח השנה?

קרן אוחנה איוס: כי אנחנו ענף במצוקה.

קרן אוחנה איוס: אנחנו אחרי הקורונה, אחרי מבצעים, אחרי בעיות תזרים מזומנים, מצוקת כוח אדם מטורפת, יוקר מחיה, מעבר של הגיל הרך למשרד החינוך.

קרן אוחנה איוס: אין לנו יכולת להתרומם.

קרן אוחנה איוס: יש לנו פלח שוק גדול מאוד בדרום שנושק ל-40, כי גם גנים בתל אביב נסגרו וגם גנים בראשון לציון נסגרו.

קרן אוחנה איוס: לצערי הרב הפיצוי הדל והקטן של 430 שקלים לעובד ליום לא יכסה את הנזק, כי אצלנו זה פגיעה של חודש עבודה, כי שכר הלימוד הוא שנתי ומתחלק ל-12 ואנחנו לא נקבל שכר בעבור חודש אוגוסט.

אלכס קושניר: יש פה נציגה של ועדת החינוך שאומרת שביום שלישי צפוי דיון בוועדת החינוך על היערכות לפתיחת שנת הלימודים.

קרן אוחנה איוס: הודו לה' כי טוב כי לעולם חסדו.

קרן אוחנה איוס: דיון על היערכות לפתיחת שנת הלימודים יתקיים.

קרן אוחנה איוס: זה חובה.

קרן אוחנה איוס: אני ממש מודה לכם.

קרן אוחנה איוס: על זה ייאמר אצל הילדים: "אחרון אחרון חביב".

קרן אוחנה איוס: אני ממש מודה על הדיון הזה.

קרן אוחנה איוס: גם אנחנו השכלנו.

קרן אוחנה איוס: אנחנו מרגישים כחלק מן הציבור, על אף שאנחנו עוסקים בחינוך ואילו כאן עוסקים בכלכלה.

קרן אוחנה איוס: החינוך הפרטי במדינת ישראל חולש על 77% מן הילדים בגילאי לידה עד שלוש.

קרן אוחנה איוס: אצלנו מטופלים 350,000 ילדים, ופלח גדול מאוד בדרום שנופל תחת נטל יוקר המחיה סובל במקביל.

קרן אוחנה איוס: לכן אני מודה על ההתייחסות.

קרן אוחנה איוס: תודה רבה על קיום ישיבת ועדת החינוך ביום שלישי.

קרן אוחנה איוס: אנחנו נהיה שם.

נירה שפק: בדיוק על זה אלכס קושניר ואני דיברנו.

נירה שפק: יש כאן כמה דברים.

נירה שפק: תיארת מצב שבו ההורים החליטו לא לשלם.

נירה שפק: בחלק מן הישובים אומרים להורה, שגם כך לא עובד: אתה כן תשלם.

נירה שפק: ואז הוא אומר: תראו מה זה, גם לא קיבלתי משכורת וגם אני משלם.

נירה שפק: לכן, אמיר, צריך לראות איך עושים את זה, להוריד את הנתח של תשלומי ההורים.

נירה שפק: איפה הבעיה עם זה?

נירה שפק: הגדירו כאן לפני דקה שזה יינתן רק לישובים שפיקוד העורף הגדיר שאין לימודים, אבל גם אם הוגדר, ניקח לדוגמה את קיבוץ כפר עזה, לכאורה גני הילדים היו צריכים להמשיך לפעול, אבל אם אקח כדוגמה את הנכד שלי בן חצי השנה, אף הורה לא יסכים שמטפלת על שלושה ילדים יריצו את הקטנצ'יק הזה, שאחד זוחל ואחד שוכב במיטה ואחד למטה.

נירה שפק: לכן הם מראש אמרו: אני לא מסכן את הילד שלי.

נירה שפק: דיברנו אלכס ואני וצריך לחשוב איך אנחנו עושים את זה, צריך לתת מענה לדבר הזה.

נירה שפק: זה נזק עקיף לכאורה אבל לפי התנאים שפיקוד העורף הגדיר זה לא תופס.

נירה שפק: אנחנו על זה.

קרן אוחנה איוס: תודה.

חנן דגן: חייבים לקחת בחשבון שבגנים שעובדים עם ילדים, וילדים כמובן הם לא משחק, ברגע שיש הנחיה גורפת לא לפתוח את מערכות החינוך אנחנו נשארים מאחור.

חנן דגן: הרבה עסקים יכולים להמשיך לצאת לעבודה אבל הגנים נסגרים אוטומטית.

חנן דגן: טוב שכך, אבל חייבת להיות פה התייחסות.

אלכס קושניר: הנקודה ברורה.

אלכס קושניר: חברים, אנחנו חייבים לסיים את הדיון היום אבל ביקשנו כבר מוועדת ההסכמות בקשה לקיים דיון המשך של הדיון הזה.

מיכאל ביטון: אבל לא קיבלתי תשובה על התיקים.

מיכאל ביטון: שלוש שעות אני מחכה לתשובה על שאלה אחת לגבי נתונים.

מיכאל ביטון: כמה תיקים לא נסגרו משומר החומות?

מיכאל ביטון: מישהו מסתיר את המידע ואני צריך להבין את זה.

אלכס קושניר: מיכאל, אתה מוכן להקשיב לי?

אלכס קושניר: אתה יושב-ראש ועדה ואתה יודע שכאשר אתה מוגבל בזמן אתה חייב להפסיק.

מיכאל ביטון: אבל שאלה על נתון.

אלכס קושניר: תן לי להמשיך את מה שאני רוצה להגיד.

מיכאל ביטון: קדימה.

אלכס קושניר: תודה.

אלכס קושניר: ביקשתי מוועדת ההסכמות שביום שני בשעה 9 נמשיך את הדיון הזה, ונתחיל בדיוק מן השאלה שאתה שואל, ואז יש לנו גם כך את המליאה.

אלכס קושניר: אני מקווה שוועדת ההסכמות תאשר את הדיון הזה.

אלכס קושניר: במקביל נתקדם עם התקנת התקנות.

אלכס קושניר: עוד מעט נדבר על מה אנחנו מבקשים שיופיע שם.

אלכס קושניר: אני משאיר זמן ביום שלישי כדי שנוכל לאשר את התקנות.

מיכאל ביטון: קודם כול, תודה.

מיכאל ביטון: אני איעדר אבל נציג מטעמנו ימשיך פולו-אפ על הדבר הזה.

אלכס קושניר: סבב קצר של חברי הכנסת לפני שאני מסכם.

אלכס קושניר: נירה שפק, בבקשה.

נירה שפק: לא הצגתי את זה ואבקש שתהיה תשובה: רשות האוכלוסין שלחה לכל החקלאים בעוטף מכתב, שנמצא אצלי וגם העברתי אותו, שמנחה את החקלאים בעוטף להוציא את העובדים הזרים מן האזור ולשכן אותם מחוץ לאזור.

נירה שפק: אני רוצה לדעת: מה הסמכות לתקנה הזאת?

נירה שפק: האם יינתן שיפוי על הדבר הזה?

נירה שפק: אמיר, האם הצלחתם כבר לבדוק את זה?

נירה שפק: רשות האוכלוסין כתבה: "נא להוציא את העובדים, הרכזים נא לפנות, משרדנו פועל לסייע לעובדים הזרים, להוציא אותם מן האזור, לעדכן שטיפלתם בהם".

נירה שפק: אתמול אמר לי חקלאי באשכול: עשיתי להם הפגה.

נירה שפק: מי שילם על הפגה לעובדים זרים?

נירה שפק: אני מבקשת שגם את זה נצרף לפתרונות כי מישהו נתן הנחיה בלי כיסוי, לא ברור לי איך.

מירב כהן: זה היה בתקופת המבצע?

מירב כהן: החקלאים זכאים לקבל מסלול אדום.

מירב כהן: זה חלק מן השכר של העובדים.

נירה שפק: להוציא אותם להפגה, לשים אותם בבית מלון מחוץ לאזור?

נירה שפק: שלחתי לך את המסמך הזה.

נירה שפק: אני רוצה להגיד שני דברים קצרים.

נירה שפק: ראשית, לכאורה נוצרה כאן תחושה לא נכונה, וחשוב לי להבהיר שאין זה כך.

נירה שפק: עם רשות המיסים אני עובדת שנה ושלושה חודשים כחברת כנסת, ועוד לפני כן.

נירה שפק: קפיצת המדרגה שהייתה כאן, תפירת חליפה אישית – יש אצלי טבלאות אקסל של כל מי שפונה אליי ואני יודעת מרשות המיסים, מעמיר דהן, אני ממש משבחת אדם בפניו, על כל פרויקט.

נירה שפק: אני יודעת האם זה בערר, האם זה בבית משפט, איפה הייתה בעיה ב-X או ב-Y.

נירה שפק: בפרטו אני מרגישה בשנה הזאת, אפילו ברמה שאם יש הודעה קולית שהיא לא בסדר ומישהי במוקדנות עונה לא כפי שצריך אמיר מטפל; אם יש שמאים, ואני לא יודעת כמה מכם יודעים, יש שמאים שהם פרילנסרים, שאי אפשר לשלוט על כולם, ואחד מדבר לא כפי שצריך, טלפון לאמיר וזה לא קורה יותר.

נירה שפק: אני רוצה גם להגיד את הדברים האלה.

נירה שפק: יש לנו עוד מה לעשות.

נירה שפק: בכל ירי אתם מגיעים לאזור וזמינים לי.

נירה שפק: אמיר עונה לי ב-2 בלילה וב-6:30 בבוקר.

נירה שפק: הפרעתי לך ביום הולדת שלך, אז מזל טוב.

אלכס קושניר: אמיר, זה לא בסדר שב-2 בלילה אתה עונה לנירה, וב-2:30 אתה לא עונה לי...

נירה שפק: גם לעובדים שלכם מגיעה תודה.

נירה שפק: את מה שצריך יש לתקן ולשפצר ולשנות ולסדר, את כל מה שביקשו כאן, כי יפתח ושלומי וכולם מדברים מדם ליבם.

נירה שפק: תודה.

בן ארי: הוא גם ראה משהו בחדשות, התקשר ואיתר במקרה בעלת עסק שאני התחלתי לעזור לה.

בן ארי: הוא איתר אותה וזה מרגש מאוד בעיניי.

בן ארי: החבר'ה האלה באמת עושים עבודת קודש.

בן ארי: אני לא עובדת ברשות המיסים.

בן ארי: אני עובדת איתם בשיתוף פעולה כרואת חשבון.

בן ארי: באמת כל הכבוד לכם, זה לא מובן מאליו.

בן ארי: אין להם חיים בשלוש השנים האחרונות, אמיתי, אמיתי, אמיתי.

אלכס קושניר: אנשי רשות המיסים, אל תתרגלו.

נירה שפק: היה כאן פשוט חוסר איזון והייתי חייבת לאזן.

מיכאל ביטון: נירה העלתה נקודה.

מיכאל ביטון: אחת הדאגות הגדולות ביותר של חקלאי, לא מספיק שהוא דואג לילדים, לבני המשפחה, הוא צריך לדאוג וחובתו לדאוג לביטחונם של העובדים הזרים שלו.

מיכאל ביטון: לחלקם אסור לעבוד בשדות, כמו בנתיב העשרה, ולכן הוא עכשיו צריך לדאוג לאוכל שלהם ולביטחון שלהם.

מיכאל ביטון: הממשלה צריכה לכסות עלויות של פינוי עובדים זרים, כמו כל אזרח.

מיכאל ביטון: אם היא נתנה הוראת פינוי לישוב אז זה חל על העובדים הזרים, ואם עכשיו צריך לטפל באזור מסוים באזרחים אז צריך לטפל בעובדים הזרים באותו אופן.

מיכאל ביטון: אי אפשר לפלג בין אנשים.

מיכאל ביטון: אם אנחנו לא מטפלים בעובדים הזרים, הנטל על החקלאי והדאגה שלו הופכים להיות כפולים ומכופלים.

מיכאל ביטון: זאת הערה גם לעיגון.

מיכאל ביטון: נניח שעכשיו תעשה תקנות שעת חירום טובות יותר לפיצויים, תכניס את העובדים הזרים כמושג כדי שלא יגידו שהם לא אזרחי ישראל ואי אפשר לטפל בהם.

מיכאל ביטון: העובדים הזרים צריכים להיות מטופלים, עם כל השיפוי וההחזרים, ובזמן אמת, כמו האזרחים, כי אם לא נטפל בהם החקלאי סובל, זה הופך להיות נטל עליו, והם גם לא ירצו לעבוד שם, לא יהיו לחקלאים האלה עובדים זרים בעתיד.

מיכאל ביטון: עובד זר לא רוצה להיות במקום של טילים אם אנחנו, מדינת ישראל, לא נשמור עליו.

מיכאל ביטון: זה נקודה אחת.

מיכאל ביטון: בשטח למדתי שמס רכוש ישיר עובד היטב ומס רכוש עקיף עובד פחות טוב.

מיכאל ביטון: מס רכוש ישיר ומס רכוש עקיף זה אותו ארגון, נכון?

מיכאל ביטון: זה לא בשני בניינים או בשני משרדי ממשלה שונים.

מיכאל ביטון: במבט מובנה וחיובי, כמו בכל תחום, למשל בתחום עבירות בנייה, צריך לנקות את העבר ולמנוע עבירות חדשות.

מיכאל ביטון: אתה מתייחס לחדש באיזו תוכנית אסטרטגית שהיא שונה מן העבר.

מיכאל ביטון: לנקות שולחן לגבי העבר, לגמור את הטיפול בבקשות של שומר החומות, גם אם זה מסלול אדום, מהר, אפקטיבי, קטלני, לגמור, לנקות שולחן.

מיכאל ביטון: לדווח לנו מה לא סגור לגבי שומר החומות וצוק איתן.

מיכאל ביטון: אבל עיקר הדבר, הנה עכשיו שעון חול נפתח, מבצע קצר וטיפול קצר.

מיכאל ביטון: הייתי רוצה לשבת כאן בכנסת הבאה, כמו כולנו, ולשמוע: "הפעם טיפלנו גם במסלול אדום מהר".

מיכאל ביטון: אם יש 1,000 בקשות ו-20 נתקעו זאת סטטיסטיקה טובה.

מיכאל ביטון: אם תוך שלושה–ארבעה חודשים סיימנו מסלול אדום, מסלול עקיף, ומתוך 100% בקשות 2% תקועות, זה מעיד על איכויות ביצוע.

מיכאל ביטון: זה לא יקרה אם מס רכוש ורשות המיסים ומשרד האוצר יטפלו בבעיה הזאת כמו בעבר.

מיכאל ביטון: זה שולחן עבודה, זה קבוצות מיקוד, זה דיווח על בסיס שבועי לשר האוצר, זה להיכנס לאטרף ולהגיד, כפי שכל הממשלה שיפרה את הקשר עם האזרחים, עם רשויות מקומיות, עם עמותות, עם נכים, עם קשישים, כמעט לא היה תחום שבו לא היה שיפור של יחסי הממשלה עם האזרחים, גם פה נראה שיפור.

מיכאל ביטון: תודה.

ינון אזולאי: תודה רבה לאדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, מיכאל ביטון, על היוזמה בדיון ושוויתרת ליושב-ראש ועדת הכספים.

מיכאל ביטון: זה לא היה כך אבל אתה תמיד חיובי אז בסדר.

מיכאל ביטון: נעגל את העסק.

מיכאל ביטון: אני מבסוט עליך, תמשיך.

ינון אזולאי: נשאלו פה שאלות והיינו מבקשים שבפעם הבאה תבואו עם התשובות.

ינון אזולאי: אגב אני חושב שהייתם צריכים לבוא מראש עם נתונים על שומר החומות, כי הייתם בטוחים שאנחנו נשאל על כך.

אלכס קושניר: יש להם נתונים.

אלכס קושניר: פשוט אין לנו זמן להציג אותם.

ינון אזולאי: את זה לא אמרו לנו.

אלכס קושניר: יש לנו נתונים.

אלכס קושניר: אני ביקשתי והם הביאו את הנתונים.

אלכס קושניר: פשוט אין זמן.

מיכאל ביטון: אפשר לשלוח לנו?

אלכס קושניר: כן.

אלכס קושניר: אתם יכולים להעביר לנו בכתב?

מירי סביון: אפשר להעביר.

ינון אזולאי: אז קודם כול, תודה רבה שהנתונים כבר קיימים, אז כנראה יש הפקת לקחים טובה ברשות המיסים, זה בסדר.

ינון אזולאי: נירה, את פרגנת לאמיר, וגם אני מפרגן לכל העובדים שעושים.

ינון אזולאי: כנראה עכשיו אתחיל להעביר לך את כל הפניות שיש אצלי לגבי רשות המיסים כי אני אף פעם לא מקבל מענה.

ינון אזולאי: אני לא מקבל מענה בכלל, לא שאני מקבל מענה אחר.

ינון אזולאי: מירי, למה את מתנשפת?

ינון אזולאי: אני אומר את האמת.

אלכס קושניר: תעבוד דרך נירה.

אלכס קושניר: זה עובד.

ינון אזולאי: אני שמח שיש מישהו שנותן מענה.

ינון אזולאי: לפעמים גם תשובה שלילית היא תשובה.

ינון אזולאי: לפעמים רק לראות את האור הזה, או אחרי חודשיים–שלושה – זה לא בסדר, זה לא אמור להיות כך, המשרד לא אמור להתנהל כך.

ינון אזולאי: אני מפרגן לאמיר כי זה מה שאומרים.

ינון אזולאי: אני לא התנסיתי איתו, יכול להיות שאם הייתי מתנסה איתו אולי בצורה כזאת או אחרת הייתי מרוצה, אבל צריך גם להגיד את הביקורת.

ינון אזולאי: אמרנו דברים טובים אבל יש גם ביקורת.

ינון אזולאי: אם תרצו, אשמח להעביר אליכם את הפניות שלא טופלו.

ינון אזולאי: ביום שלישי הבא, אם אנחנו רוצים לדעת אם בסופו של דבר הצלחנו בדיון, אם אותם אנשים שיושבים כאן בסופו של דבר ייצאו עם חיוך ויגידו: אנחנו רואים שהפעם אין בירוקרטיה, אז נדע שהצלחנו.

ינון אזולאי: אם נדע שבעוד שבועיים–שלושה כבר יתחילו לקבל את הפיצויים – כי זה צריך להיות קצר וקולע, מבחינת הזמן.

ינון אזולאי: אז עוד שבועיים, שלושה, חודש יקבלו ולא יצטרך יפתח להגיד פה: התייאשתי, עשיתי.

ינון אזולאי: לא צריך להגיע לכנסת ולא לנירה ולא לאלכס ולא לינון, לא לאף אחד שיושב פה כחבר כנסת, לא צריך שיהיו לך קשרים, אל תגיע.

ינון אזולאי: הוא צריך לקבל את זה בזכות ולא בחסד.

ינון אזולאי: כך צריך להיות, כי מגיע לו, כי הוא משלם מיסים בכל שנה ואין שום סיבה כאשר הוא זקוק למדינה, לרשות המיסים, שהיא לא תיתן לו את מה שמגיע לו, בלי טובות של אף אחד, כי מגיע לכם את זה בזכות ולא בחסד.

ינון אזולאי: אתם עובדים קשה בשביל זה, אתם עושים למען עם ישראל, אתם נמצאים בעוטף וגרים שם כל הזמן, גם בשבילנו, ולכן מגיע לכם את זה בזכות ולא בחסד.

יצחק פינדרוס: אשמח מאוד אם תכניס לסיכום שלך את הדברים שדוברו כאן, ואני רוצה להתייחס לשלוש נקודות מרכזיות שהעלינו: המהירות; שייכלל כל נזק, כלומר שלא נתחיל לשחק בסוגי הנזקים ובקילומטרים.

יצחק פינדרוס: עזבו את כל הנושאים האלה.

יצחק פינדרוס: כמו במס רכוש, אם יש נזק תתייחסו לנזק כפי שהוא, זאת אומרת לפשט את התקנות, כפי שעשו בקורונה.

יצחק פינדרוס: בקורונה עשינו את זה, המדינה יודעת היום לעשות את זה.

יצחק פינדרוס: בעבר יכולת להגיד: זה ייקח זמן, צריך ללמוד.

יצחק פינדרוס: יודעים איך לעשות את זה, בקורונה עשו את זה, וזה נעשה בדרך שאם צריך להחזיר כסף גם יודעים לדרוש בחזרה את הכסף.

יצחק פינדרוס: תעשו את זה קליל וברור, כל מי שניזוק בכל התחומים, מרפתות ועד עובדים זרים, ממסעדנים ועד אולמות, מ-7.5 ומ-6.5 קילומטרים.

יצחק פינדרוס: כל ההתעסקות עם זה מיותרת.

יצחק פינדרוס: עברנו את זה בשלוש השנים האחרונות.

יצחק פינדרוס: תבואו אלינו בשבוע הבא עם תקנות מסודרות ופשוטות.

יצחק פינדרוס: כל מי שניזוק יקבל פיצוי.

יצחק פינדרוס: אם יצטרך להחזיר – יצטרך להחזיר.

יצחק פינדרוס: נגמור את הסיפור.

אלכס קושניר: אין דבר כזה להחזיר, נגמר.

יצחק פינדרוס: אחד הדברים שגורמים לבירוקרטיה הוא שאולי יהיה תשלום-יתר.

אלכס קושניר: גמרנו עם האירוע של להחזיר.

אלכס קושניר: אני לא מוכן.

יצחק פינדרוס: תעשו את זה פשוט.

אלכס קושניר: מירי, את רוצה להגיד משהו?

מירי סביון: דבר אחד חשוב לי להבהיר שוב, וגם אמרנו את זה בהתחלה.

מירי סביון: מבחינתנו אנחנו רואים חשיבות עצומה לתת מענה מקצועי ומהיר גם לנזק הישיר וגם לנזק העקיף.

מירי סביון: זה באמת אותה קבוצת עובדים, זה קרן הפיצויים שלנו.

מירי סביון: אני שמחה מאוד על המחמאות שנאמרו פה בפני אמיר, ובצדק רב, גם לאמיר, גם לעובדים שלו, שעושים פה עבודה מדהימה ומאמץ גדול מאוד.

מירי סביון: הבאנו לכאן את הנתונים לגבי הנזק העקיף ונציג אותם בצורה מסודרת בדיון שייקבע.

מירי סביון: חשוב לי לציין שאחוזי הטיפול גבוהים מאוד ורוב רובם של האנשים כבר קיבלו מענה טוב.

מירי סביון: יש מקרים שבהם מטבע הדברים כשמדובר בנזק עקיף שהוא קצת יותר מורכב הדברים נבדקים.

מירי סביון: לפעמים גם אנשים מבקשים הרבה מעבר למה שמגיע והדברים האלה נבדקים ונעשים בצורה מקצועית וטובה ומהירה.

מירי סביון: כל העבודה בעניין הזה בקרן הפיצויים נעשתה ונעשית בעומס גדול מאוד, עם הספק עצום, גם הפיצויים, גם מענק הקורונה, הכמויות שטופלו הן אדירות.

מירי סביון: צריך לזכור שהאחוזים הגבוהים מעידים על כך שהדברים טופלו במהירות ולשביעות רצון האנשים.

מירי סביון: אלה התגובות שאנחנו מקבלים בדרך כלל ביום-יום.

מירי סביון: הדברים לא מושלמים.

מירי סביון: כאשר גוף מטפל במאות אלפי אנשים שצריכים לקבל שירות יכול להיות שיש גם דברים שהם לא מושלמים או פחות טובים, וכל אחד טועה, אבל התמונה הגדולה – ואנחנו נציג את זה בישיבה הבאה – מראה על עבודה מקצועית מאוד במאסות גדולות מאוד.

מיכאל ביטון: לצערי לא אהיה בישיבה הבאה וסוכם שתשלחו את זה בכתב לפני הישיבה.

מירי סביון: אנחנו גם נשלח את הנתונים בצורה מסודרת וגם נציג אותם בצורה מפורטת.

מירי סביון: תודה.

נירה שפק: מירי, חשוב לזכור, ואת צודקת אולי בנתונים, אני לא יודעת, אתם תציגו אותם, אבל בסוף לאותו בן אדם זה עולם ומלואו, זה מאה אחוז שלו, לא מעניין אותו סטטיסטיקה.

מיכאל ביטון: וגם אי-ההסכמה לא מעוגנת.

מיכאל ביטון: נניח שמישהו דורש מכם יותר ממה שאתם מוכנים לתת ואתם מציעים לו סכום, הוא מבקש מכם את זה בכתב: "זה מה שאנחנו מציעים לך".

מיכאל ביטון: את המכתב הזה הוא לא מקבל.

מיכאל ביטון: אם יש התדיינות על כסף ממצים אותה בשלושה חודשים, שילך לתבוע בבתי משפט.

מיכאל ביטון: אם יותר מדי אנשים עושים את זה אז משהו לא טוב.

מיכאל ביטון: אם בודדים ילכו לבית משפט אז זה כנראה או טוב או ייאוש, כי יכול להיות שהם אמרו:

מיכאל ביטון: אנחנו לא יכולים לריב עם רשות המיסים.

מיכאל ביטון: הנתון הוא לא רק כמה מקרים טופלו, כמה תיקים נסגרו או לא נסגרו, אלא גם על משך הטיפול, כמה שנים התיק פתוח, מה התחנות, האם האדם קיבל מכתב בזמן, תשובה כתובה.

מיכאל ביטון: על הטוב צריך לברך אבל אין ארגון שלא יכול להשתפר.

אלכס קושניר: זה מה שהם אומרים.

מיכאל ביטון: אבל לא להתבסס על העבר אלא לנקוט דרכי פעולה חדשות.

מיכאל ביטון: זה מחייב שינוי.

מיכאל ביטון: אולי צריך עוד שמאים, אולי לקלוט פרויקטורים, אולי אין לכם די עובדים, וזה הגיוני, אז להעסיק רואי חשבון חיצוניים לחודשיים–שלושה ואז הם עוזבים.

אלכס קושניר: מיכאל, אני מצטער שלא עשינו ועדה משותפת כי אם היינו עושים את זה במשותף גם אתה היית רגיש ללוח הזמנים.

אלכס קושניר: עכשיו אתה לא.

אלכס קושניר: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון.

אלכס קושניר: קודם כול, תודה רבה על הדיון, גם לרשות המיסים וגם לכל מי שהגיע לכאן, לחברי הכנסת ולכל מי שבא ודיבר.

אלכס קושניר: עלו פה כמה נקודות חשובות מאוד.

אלכס קושניר: אני רוצה קודם כול לדבר על העקרונות.

אלכס קושניר: יש לנו הרבה מאוד פתרונות שאנחנו חייבים לחפש לטווח ארוך.

אלכס קושניר: דיברו פה על איזשהו מתווה קבוע וברור, שכל עסק או תושב שנפגע יידע בדיוק מה מגיע לו ואיך מגיע לו, על מנת שלא נצטרך בכל פעם להתכנס פה מחדש ולדון במסלולים אדומים, במסלולים ירוקים, טווחים וכן הלאה.

אלכס קושניר: אבל זה לטווח ארוך, בזה כנראה נצטרך לטפל בכנסת הבאה.

אלכס קושניר: בשבוע הבא, כאשר יאושר הדיון, ואני מאמין שהוא יאושר, נתחיל מכך שתציגו את הנתונים מן המבצעים הקודמים כדי שנוכל לראות איפה אתם עומדים.

אלכס קושניר: תשלחו את הנתונים האלה לפני הדיון לחברי הוועדה כדי שנוכל לראות ואנחנו נעביר את זה כמובן גם ליושב-ראש ועדת הכלכלה.

אלכס קושניר: לגבי העקרונות של הפתרון שאנחנו מחפשים עכשיו, דיברו פה על יד נדיבה ויד קפוצה.

אלכס קושניר: אני חושב שהיד צריכה להיות הוגנת כי אנחנו לא צריכים לשלם מעבר ואנחנו גם לא יכולים לשלם פחות מדי.

אלכס קושניר: לכן האנשים צריכים לצאת עם תחושה של הוגנות, שהתייחסו אליהם בהוגנות והם קיבלו את הפיצוי שמגיע להם באופן הוגן.

אלכס קושניר: לכן אני לא אוהב את האמירה הזאת של יד נדיבה וקפוצה, אני חושב יותר על הוגנות.

אלכס קושניר: דבר שני הוא המהירות, גם מהירות הטיפול וגם מהירות אישור התקנות כי אנחנו בלוח זמנים מאוד מאוד קצר ולכן צריך להזדרז.

אלכס קושניר: נושא הפשטות – אני יודע שאתם רוצים להציג את התהליך של הגשת הבקשה במסלול הירוק.

אלכס קושניר: תראו לנו את זה בדיון הבא.

אלכס קושניר: אני יודע שהכנתם את זה.

אלכס קושניר: נוכל להראות גם לציבור וגם לחברי הכנסת עד כמה ההליך הזה פשוט מאוד.

אלכס קושניר: יש כמה נקודות ספציפיות שאליהן אני מבקש שתתייחסו.

אלכס קושניר: זה כבר לקראת התקנות, אבל אם יהיו לכם תשובות לדיון הבא ביום שני, שאני מקווה שנוכל לקיים אותו, אז מה טוב.

אלכס קושניר: דבר אחד הוא נושא התאריך.

אלכס קושניר: כמה אנשים, כולל נירה, דיברו על כך שהתאריך לפיצוי צריך להיות עד 9 באוגוסט, ויש בטיעון הזה הרבה מאוד היגיון, במיוחד לאלה שנמצאים בטווח 0–7 קילומטרים.

אלכס קושניר: דבר שני, התחלתי את הדיון בכך שאמרתי שאנחנו חייבים לראות איך אנחנו מרחיבים מעבר לאותם שלושה ישובים שצוינו כאן את הפתרון לפני תחילת הלחימה.

אלכס קושניר: אנחנו מכירים את השטח, לא רק שלושת הישובים האלה היו תחת מגבלות, גם האנשים קיבלו החלטות לא לצאת מן הבית ולא לצאת לעבודה וגם לא יכלו לצאת.

אלכס קושניר: לכן חשוב שנתייחס לזה.

נירה שפק: אפשר לבקש שזה יהיה בחינה של מערבית לכביש 232, הקו שתמיד מדברים עליו?

אלכס קושניר: תמיד וגם במקרה הזה אני סומך על גורמי המקצוע.

אלכס קושניר: אני מבקש שתתייעצו עם פיקוד העורף.

אלכס קושניר: כל המלצה של פיקוד העורף מקובלת מבחינתי.

אלכס קושניר: דבר נוסף, גני ילדים ומשפחתונים, דבר שהועלה כאן – חשוב מאוד, מ-0–7.

אלכס קושניר: חייבים למצוא לזה פתרון.

אלכס קושניר: שמעתי פה גם הרבה מאוד טענות על נושא ימי חופשה, כן או לא.

אלכס קושניר: גם את זה צריך להסדיר פעם אחת ולתמיד.

נירה שפק: היום התקנה אוסרת.

אלכס קושניר: היום התקנה אוסרת לתת ימי חופשה אבל אנשים כן נותנים, מתוך פחד, כי הם לא יודעים אם הם כן יקבלו פיצוי או לא יקבלו פיצוי.

אלכס קושניר: צריך לראות מה עושים עם זה.

מירב כהן: הבעיה היא שבסוף אתה לא יודע אם המעסיק החזיר לעובד את יום החופשה או לא.

אלכס קושניר: זו נקודה למחשבה.

אלכס קושניר: הבעיה ברורה.

אלכס קושניר: אם אנחנו מבינים את הבעיה אז אולי נוכל גם להגיע לפתרון.

נירה שפק: אנחנו יוצאים מתוך נקודת הנחה שאנשים לא גונבים, ואז מתחילים.

אלכס קושניר: ודבר אחרון, מ-7 עד 40 קילומטרים כל הנושא של עסקים שהיו להם חומרי גלם מתכלים, כמובן רק בתקופת הלחימה, הם חייבים לקבל פתרון.

פנינה בן דוד: זה לא רק חומרי גלם.

אלכס קושניר: אני מדבר בעיקר על חומרי הגלם.

אלכס קושניר: אנחנו לא יכולים לפתוח מעבר לכך.

אלכס קושניר: בדיון הבא נמשיך לדבר על שומר החומות, לקחים ונתונים, על פשטות ההליך בעתיד וגם על הנקודות הללו.

אלכס קושניר: אם עד אז התקנות יהיו מוכנות אז נוכל להתקדם.

אלכס קושניר: המתווה לחקלאות גם הוא צריך להיות כמובן מוסדר ומסודר.

אלכס קושניר: זה צריך להיסגר כנראה בין משרד החקלאות לבין קרן הפיצויים.

אלכס קושניר: אני מקווה שביום שני תציגו לנו גם את זה.

ינון אזולאי: וגם עובדי משק בית, המנקות שמגיעות לבתים.

ינון אזולאי: הם לא עצמאים, זה העניין.

אלכס קושניר: הם במסלול השכר בכל מקרה.

אלכס קושניר: יש להם מעסיק והם מקבלים שכר, יש תלוש.

אלכס קושניר: אין בעיה.

בן ארי: אין להם תלוש.

בן ארי: משלמים לביטוח הלאומי.

ינון אזולאי: זה חוקי לכל דבר.

אלכס קושניר: אני לא מכיר את זה.

אלכס קושניר: ננסה לפתור את זה.

אלכס קושניר: אני לא בטוח שנספיק.

אלכס קושניר: אני לא יודע אם יש לנו פתרון לזה עכשיו.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: הישיבה נעולה.