ועדת ביטחון הפנים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 118, 2022-06-29 15:42

מירב בן ארי: שלום לכולם.

מירב בן ארי: אנחנו נפתח את הדיון של הוועדה לביטחון הפנים.

מירב בן ארי: היום ה-29 ביוני 2022, ל' בסיון התשפ"ב.

מירב בן ארי: אנחנו מקיימים את הדיון בנושא הצעות החוק הפרטיות למניעת אלימות במשפחה של חברי הכנסת מיכל רוזין, נעמה לזימי, אבתיסאם מראענה, אמילי מואטי, אפרת רייטן, עאידה תומא סלימאן, קרן ברק, יוראי להב הרצנו.

מירב בן ארי: אלה הצעות החוק המונחות בפניי: הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה.

מירב בן ארי: הוועדה הזו קיימה מספר דיונים בנושא של הפיקוח האלקטרוני במשך כל השנה האחרונה.

מירב בן ארי: בדיון האחרון שקיימתי כאן, ב-6 ביוני, ממש לא מזמן, קיימנו דיון, היה לנו דיון מעולה.

מירב בן ארי: בסוף הדיון יצא תזכיר החוק כפי שהתחייבו משרדי המשפטים, בט"פ ורווחה.

מירב בן ארי: תזכיר החוק יצא להערות הציבור.

מירב בן ארי: גם כאן, התחייבו המשרדים לנהל את האירוע במהירות.

מירב בן ארי: זה יצא ל-14 יום, ובאמת חזר והונח, וביום ראשון האחרון הגיע לוועדת השרים.

מירב בן ארי: בעצם הממשלה אישרה את הצעת החוק של האיזוק האלקטרוני, הממשלתית.

מירב בן ארי: בעולם תקין, ביום שני, בעצם יום למוחרת, הייתה אמורה הצעת החוק הממשלתית לעלות – אותה הצעת חוק של 17 עמודים שגם נמצאת כאן, שמפרטת את כל המתווה, כפי שגם תכף ידברו המשרד לביטחון פנים ומשרד המשפטים.

מירב בן ארי: בעולם תקין והגיוני, ביום שני היא הייתה עולה במליאה, והיינו מצביעים, קואליציה ואופוזיציה ביחד, כי באמת אין סיבה.

מירב בן ארי: זה חוק של איזוק אלקטרוני, שהמטרה שלו להגן על נשים וילדים שהם נפגעי אלמ"ב, אלימות במשפחה, ולכן זה מה שאמור להיות.

מירב בן ארי: לאחר מכן, הייתי מביאה את הדיון לכאן לוועדה, מצביעה על חמש ההצעות וממזגת אותן לממשלתית.

מירב בן ארי: כי ככה מתנהלת ועדה לאורך כל השנה.

מירב בן ארי: אלה לא הצעות החוק הממשלתיות הראשונות, והיינו ממזגים אותן.

מירב בן ארי: אוקי?

מירב בן ארי: את הפרטיות ביחד.

מירב בן ארי: זה היה קורה בעולם מתוקן.

מירב בן ארי: בעולם השני, האמיתי, הוחלט לצאת לבחירות, מה שבעצם הביא אותנו לסיטואציה שבה חוקים ממשלתיים – צריך להתעקש בעצם שיעלו במליאה ולהגיע אליהם בהסכמות.

מירב בן ארי: לצערי, למרות ניסיונות של חברות הכנסת פה ושלי, החליטו באופוזיציה לא להעלות את הצעת החוק הממשלתית.

מירב בן ארי: הם לא הסכימו עליה.

מירב בן ארי: אני ניהלתי שיחות, אני ניסיתי להבין, ולא קיבלתי תשובה הגיונית, למעט העובדה שככה החלטנו וזה נשאר בחוץ.

מירב בן ארי: פעלו חברות הכנסת, ניסו להבין – לא הבינו.

מירב בן ארי: לכן, כאשר נותרתי מול שוקת שבורה, שבה הצעת חוק ממשלתית טובה לא מקודמת אך ורק בשל שיקולים פוליטיים, ביקשנו לעשות צעד שבעיקרון לא אמור לקרות.

קרן ברק: למה לא?

מירב בן ארי: לא אמור.

מירב בן ארי: כי אצלנו בוועדה מביאים ממשלתית וממזגים.

מירב בן ארי: אגב, גם אני - - -

קרן ברק: אבל אי אפשר היה למזג את זה.

מירב בן ארי: אל תפריעי לי בבקשה.

קרן ברק: אבל אני רוצה לתקן את התהליך.

מירב בן ארי: גם לעאידה יש הרבה מה להגיד, אבל היא לא - - -

קרן ברק: על התהליך, אבל.

קרן ברק: על איך שאמרת את התהליך.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: את לא מפריעה לי.

מירב בן ארי: את תדברי בזמן שלך, ותספרי מראות עינייך.

מירב בן ארי: כרגע אני מדברת.

מירב בן ארי: ככה זה עובד.

מירב בן ארי: מה לעשות.

מירב בן ארי: בקרוב זה אולי ייגמר, בינתיים אני עדיין יו"ר הוועדה.

מירב בן ארי: לכן, אני עושה כאן היום צעד שבעולם תקין הוא לא היה קורה.

מירב בן ארי: ולמרות כל הטלפונים והוואטסאפים שקיבלתי, הוא לא אמור לקרות ככה.

מירב בן ארי: איך אני יודעת?

מירב בן ארי: כי היום במקרה חוק שלי, שמוזג כבר מזמן, אושר היום לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה.

מירב בן ארי: זה חוק שבעצם מחמיר ענישה לפוגעים בחסרי ישע וקטינים.

מירב בן ארי: זו הייתה הצעה ממשלתית של גדעון סער במשרד המשפטים.

מירב בן ארי: אני ואופיר כץ, חברי כנסת מקואליציה ואופוזיציה הבאנו הצעות פרטיות, העברנו אותן בטרומית, ובעצם מה שעשינו – באנו לחוקה, מוזגנו, והיום הצבענו שנייה ושלישית.

מירב בן ארי: ככה זה אמור להיות.

קרן ברק: וזה עולה – ולמה זה לא עולה?

מירב בן ארי: בוודאי.

מירב בן ארי: כרגע, הצבענו לפני שעה, ועכשיו - - -

קרן ברק: אה, וזה יעלה?

מירב בן ארי: הכל בסדר.

מירב בן ארי: אנחנו נעשה את העבודה שלנו.

מירב בן ארי: זו העבודה שלי.

מירב בן ארי: זה שלי, לא שלכם.

מירב בן ארי: אוקי?

קרן ברק: לא, אם זה ייכנס אז גם זה ייכנס.

מירב בן ארי: זה לא רלוונטי.

מירב בן ארי: עכשיו, ולכן, מכיוון שכל האירוע התעקם, מכיוון שיש התנגדות ברורה של האופוזיציה להעלות את הצעת החוק הממשלתית, המצוינת בעיניי – אנחנו עושים כאן הפוך.

מירב בן ארי: אנחנו היום, עכשיו נעשה דיון, ונצביע על הטרומיות.

מירב בן ארי: אז נאגד את כולן למתווה שהציעו משרדי הממשלה, בט"פ, משפטים ורווחה.

מירב בן ארי: אנחנו נתאגד כולם, כל חברות הכנסת וחבר הכנסת אחד שמציע, נסכים עם הממשלתי ואיתו נתקדם, מתוך מטרה להעלות את ההצעות שלכם ואת ההצעה הממשלתית היום.

מירב בן ארי: זו המטרה.

מירב בן ארי: בסוף, בסופו של דבר, כולנו נתכנס להצעה אחת, שהיא בעצם מדברת על האיזוק.

מירב בן ארי: והנה אני אומרת לכם: אנחנו נסיים את הדיון, ויתחילו חברות הכנסת ליצור מנגנון של לחץ על האופוזיציה להביא את הפרטיות.

מירב בן ארי: אם האופוזיציה לא תביא את הצעות החוק הפרטיות היום, היא יכולה לרשום לעצמה שהיא זאת שהתירה את דמם נשים וילדים נפגעי אלמ"ב.

מירב בן ארי: אם אחרי שהעברתי את זה – אל תצחקי – בקריאה ראשונה פה - - -

קרן ברק: זה מצחיק, כי את עושה דמגוגיה בגרוש.

מירב בן ארי: לא.

קרן ברק: דמגוגיה בגרוש.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אם אחרי שהעברתי בקריאה ראשונה - - -

קרן ברק: אבל זה לא - - -

מירב בן ארי: אני אחזור והאופוזיציה לא תצביע – הנה - - -

קרן ברק: אם זה לא ייכנס להסכמות בכלל, את צודקת.

קרן ברק: אבל די.

מירב בן ארי: את רק – תקשיבי, זה רק, חבל, כי את האדם היחיד באופוזיציה – בליכוד, סליחה; באופוזיציה יש את עאידה.

מירב בן ארי: בליכוד - - -

קרן ברק: הם שכחו שאת באופוזיציה.

מירב בן ארי: לא, אל תדאגי.

מירב בן ארי: באמת.

מירב בן ארי: את חברת הכנסת היחידה בליכוד שאכפת לה.

מירב בן ארי: אז תעשי טובה.

מירב בן ארי: בואי.

מירב בן ארי: ואני יודעת את זה, כי אני איתך עוד מהכנסת ה-20, אני יודעת כמה אכפת לך מנשים נפגעות אלימות.

מירב בן ארי: את באמת האחרונה שאפשר להלין עליה.

מירב בן ארי: אבל אם אחרי שנעביר קריאה ראשונה, ואחרי שנביא ונפעל ביחד הם עדיין יתנגדו – כן.

מירב בן ארי: כן, אז זה פיקוח נפש.

מירב בן ארי: סיימתי.

מירב בן ארי: חברות הכנסת.

מירב בן ארי: עאידה, קרן ואחרי זה נעמה.

מירב בן ארי: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, כבוד יושבת הראש.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שהנושא הזה כבר מדיר שינה מעיני רבים מאיתנו, כולל אותי.

עאידה תומא סלימאן: זה נושא שאפשר לדבר על הרבה חוקים חשובים שעוברים ביומיים האלה בכנסת, ואני לא מזלזלת בחוקים שנכנסו לעניין ההסכמים; אבל אי אפשר לא להבין עד כמה החוק הזה הוא חשוב וצריך להגיע איתו, לפחות שאנחנו נבטיח לעצמנו שהנוסח יעבור לדין רציפות כך שנוכל לנהל את המאבק בכנסת הבאה, שאכן החוק הזה יהפוך לחוק במדינת ישראל וייכנס לספר החוקים, ויתחילו להגן על נשים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברות על הקבוצות שהכי נמצאות בסיכון.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברים על אלימות כללית, שתבינו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על אנשים שמוגדרים שהם מסוכנים מאוד.

עאידה תומא סלימאן: אני קטונתי מלהבין למה מתנגדים.

עאידה תומא סלימאן: אני כבר שבוע ימים מנסה לשכנע ולדבר לליבם של האחראים על המשא ומתן בעניין הסיכומים, והתשובה היא לא.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא.

מירב בן ארי: למה לא?

עאידה תומא סלימאן: זה חוק בעייתי, זה מה שנאמר לי.

עאידה תומא סלימאן: מה בעייתי בחוק הזה?

עאידה תומא סלימאן: תהרגי אותי, אני לא יודעת.

קרן ברק: אבל הוא עבר טרומית.

קרן ברק: כולם הצביעו בעד בטרומית.

מירב בן ארי: האמת שלא כולם הצביעו בעד.

עאידה תומא סלימאן: לא כולם הצביעו בעד.

עאידה תומא סלימאן: שנייה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שיש דברים שלצערנו הרב, אם לא נזרז אותם – אני כבר עובדת על החוק הזה משנת 2015.

עאידה תומא סלימאן: הוא עבר קריאה טרומית ראשונה, והממשלה לא הייתה מוכנה להזיז אותו.

עאידה תומא סלימאן: עבר קריאה טרומית שנייה ב-2019, והממשלה אז לא רצתה להזיז כלום, והמלחמות עם משרד הבט"פ דאז – אפילו לא קיבלנו תשומת לב כדי להעביר את זה מעבר לקריאה טרומית.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו הייתה לנו הזדמנות: נכנסנו אנשים למשרד הבט"פ שהיה אכפת להם, וכן עבדו קשה.

עאידה תומא סלימאן: אמנם לקח לנו שנה כדי לדון בהצעה, אבל יש הצעת חוק ממשלתית.

עאידה תומא סלימאן: התקווה שלי הייתה, באמת – ואני רוצה להזכיר לכולם: אנחנו התחייבנו, כשעברה הצעת החוק הטרומית, שאנחנו מחכות לממשלתית, ואנחנו נצמדות אליה.

עאידה תומא סלימאן: אני אחת שמכבדת את המילה שלה.

עאידה תומא סלימאן: אם אני אמרתי את זה, אז אפילו אם ננסה היום להעביר את הפרטיות, אני רוצה שנעביר אותן בדיוק כמו שהתחייבנו – בנוסח הממשלתי.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת את זה שוב: אני רוצה שנעביר את זה היום, לא כי אני יודעת שבעוד שעה יעלה למליאה; כי עדיין יש מתנגדים.

מירב בן ארי: עדיין.

עאידה תומא סלימאן: זה שזה עובר פה בנוסח הממשלתי – זה לא מבטיח לנו שיעלה למליאה.

מירב בן ארי: נכון, זה מה שאמרתי.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה שמישהו מאלה שמתנגדים – שיהיה לו את האומץ לעמוד מול מצלמת תקשורת ולהסביר למה הוא לא רוצה להעלות דווקא את החוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: עושים גיבורים על נשים שהחיים שלהן נמצאים בסכנה?

עאידה תומא סלימאן: שיעלו לתקשורת ויסבירו; שלא יתחבאו.

עאידה תומא סלימאן: התקשורת מנסה להשיג את ההסברים ואף אחד לא רוצה לענות לה.

עאידה תומא סלימאן: שיעלו וידברו.

עאידה תומא סלימאן: אני, ממש לא אכפת לי מעניין של אם זה עובר רק את הממשלתית או רק את הפרטיות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שכולן יעברו, כי אני רוצה שהנשים יקבלו סוף-סוף.

עאידה תומא סלימאן: אתם רוצים שאני אזכיר את השמות של הנשים שנרצחו כי לא היה להן איך להגן על עצמן?

מירב בן ארי: לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: אז בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, כבוד יושבת הראש.

עאידה תומא סלימאן: אני לפחות, אני יודעת, וגם חברת הכנסת מיכל רוזין הסכימה, וגם חברת הכנסת נעמה לזימי, ואני מבינה גם קרן שאת מסכימה, שאנחנו משנות את הנוסח של הצעות החוק הפרטיות - - -

מירב בן ארי: לפי הנוסח הממשלתי.

קרן ברק: כבר אמרנו את זה מהרגע הראשון.

עאידה תומא סלימאן: שלנו, לאותו נוסח של הממשלתית שהמשרד הביא, בשם כל המשרדים.

עאידה תומא סלימאן: בואו נעביר את זה ונכין את זה, כפי שאמרתי.

עאידה תומא סלימאן: אחר כך יהיו לנו הרבה שאלות למי שירצה להמשיך להתנגד לזה.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה, גברתי.

קרן ברק: אז קודם כל, אני רוצה לחלק את התשובה שלי לשני חלקים.

קרן ברק: אחד – הפרוצדורה, ואחד – מהות החוק.

קרן ברק: אני מתחילה ממהות החוק.

קרן ברק: את החוק הזה עאידה התחילה ב-2015, אני נכנסתי לעניינים ב-2019.

קרן ברק: סגן השר שהיה אז חבר כנסת הגיש הצעת חוק זהה בכנסת הקודמת, והתחלנו להזיז את זה.

קרן ברק: עשינו אין-ספור דיונים על החוק: לא דיונים ערטילאיים, על החוק, ודיונים מקצועיים.

קרן ברק: איילת יושבת פה.

קרן ברק: דיונים מקצועיים, והבאנו את המשרד לביטחון פנים.

קרן ברק: עשינו אין-ספור דיונים מקצועיים – איך הופכים את החוק הזה לפרקטי.

קרן ברק: בואו נקרא גם לילד בשמו: המשרד לביטחון פנים לא רצה את החוק הזה.

מירב בן ארי: בסדר, אבל יש משרד לביטחון פנים חדש, שר חדש שרוצה - - -

קרן ברק: מירב, אני רוצה לסיים.

קרן ברק: נתת לעאידה לדבר עכשיו שעה.

מירב בן ארי: אבל, כאילו, בואו נתקדם.

קרן ברק: אבל תני לי.

קרן ברק: אני רוצה להגיד מה שאני רוצה.

מירב בן ארי: כן, אין בעיה, אבל אני יכולה להעיר לך גם.

קרן ברק: לא, אני רוצה שיתנו לי לסיים בלי שיפריעו לי.

מירב בן ארי: אין בעיה, אבל אני יכולה להעיר.

קרן ברק: אוקי.

קרן ברק: המשרד לביטחון פנים, לאורך שנים ארוכות, עצר והכניס הרבה מאוד עיזים לחוק ולא רצה לקדם את זה.

קרן ברק: אי אפשר להתעלם ממה שהיה.

קרן ברק: עשינו עוד דיון ועוד דיון.

קרן ברק: עכשיו, מה מהות החוק?

קרן ברק: אף אחד פה לא מדבר.

קרן ברק: מהות החוק היא באמת בשורה ענקית למאבק באלימות בתוך המשפחה: בשורה ממש מהפכנית, שקיימת, אגב, בכל העולם.

קרן ברק: יש באירופה ויש בארצות הברית, ועדיין במשרד לביטחון פנים, הרבה מאוד זמן אמרו שחושבים שהטכנולוגיה הזאת לא עובדת, היא לא ישימה והיא לא אפשרית.

קרן ברק: ואנחנו – אני, לא אנחנו – אני ישבתי אין-ספור ישיבות, והסברנו שאם זה תקף במדינות אחרות, זה יכול להיות תקף כאן.

קרן ברק: ואם היום היכולת להגן על נשים וילדים מאלימות בתוך המשפחה זה אך ורק על ידי באמת באמצע היום לקחת אותם, להעלים אותם למקלט נשים מוכות ושהם ייעלמו מהחיים שלהם לתקופה ארוכה מאוד – אז מדוע לא לאפשר להם לחיות חיים רגילים על ידי הטכנולוגיה שכבר קיימת?

קרן ברק: וקיימת ועובדת בכל העולם.

קרן ברק: פשוט לשים על המכה אזיק על היד, ולשים מכשיר אלקטרוני אצל האישה, וכל הזמן לנטר את המרחקים ביניהם.

קרן ברק: מה אמר המשרד לביטחון פנים הרבה מאוד זמן?

קרן ברק: זה בלתי אפשרי, ה-GPS לא עובד, זה יהיה קרוב מדי ויהיה רחוק מדי, ואם זה במחילות מתחת לאדמה – אפילו מטרו אין במדינת ישראל – אז זה לא יקלוט את ה-GPS, ואם זה בתוך קיר ממ"ד זה גם לא יקלוט.

קרן ברק: ואמרנו – נתגבר על הכל, בואו נתחיל עם זה.

קרן ברק: בואו נתחיל, ועם כל המוקשים שאתם שמים אנחנו נתגבר.

קרן ברק: מה אמרנו, איילת?

קרן ברק: אנחנו רוצים שאישה שהגבר נמצא בדרך אליה כדי לפתוח את הדלת ולהכות אותה במכות נמרצות – שיתקשרו אליה דקה לפני כן ויגידו לה לא לפתוח את הדלת.

קרן ברק: זה מספיק: אל תפתחי את הדלת.

קרן ברק: רק זה ימנע הרבה מאוד מקרים.

קרן ברק: ועוד פעם ועוד פעם.

קרן ברק: עכשיו, אני מודה: הצעת החוק הזאת הגיעה לקריאה טרומית באוקטובר שנה שעברה.

קרן ברק: אנחנו אמרנו – אל תגררו רגליים.

קרן ברק: תיכנסו לסיפור הזה, ואנחנו לא רוצים – לאיילת יש את הסיפור שהיא התחילה את החוק הזה כשהיא הייתה בהריון.

קרן ברק: בת כמה הילדה שלך עכשיו?

קרן ברק: חמש.

קרן ברק: התחילה עם זה כשהיא הייתה בהריון, חשבה שעוד חודש זה עובר, והנה – הילדה כבר בת חמש וזה לא עבר.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: רק לסיים, בבקשה.

קרן ברק: ולכן, אנחנו – מאוד-מאוד חשוב לכולנו, ולי ברמה האישית, שהחוק הזה יעבור.

קרן ברק: זה לא רק למנוע רצח.

קרן ברק: מקרי הרצח הם רבים, אבל לצערי זה המעט ממה שבאמת.

קרן ברק: הרי, אנחנו לא שומעים כל היום על נשים שחוטפות את המכות.

קרן ברק: מקרה הקצה זה הרצח.

קרן ברק: בדרך יש מכות והתעללויות נוספות, ואת זה אנחנו רוצים למנוע.

קרן ברק: לכן החוק הזה מאוד חשוב.

מירב בן ארי: תודה.

קרן ברק: רגע, עכשיו על הפרוצדורה.

מירב בן ארי: יש לך דקה אחת ממש.

קרן ברק: אני אלחם – אני אלחם שהחוק הזה יעבור בכנסת הזאת.

קרן ברק: אני אלחם שהוא ייכנס ויעלה עוד לפני הפיזור, או יש פרוצדורה מיד אחרי הפיזור.

קרן ברק: אם זה לא יקרה עכשיו, אני אדרוש התחייבויות שזה יהיה בוועדת ההסכמות.

קרן ברק: הרי יש מהיום, בשבועות הקרובים, עוד ועדת הסכמות שגם בה אפשר להביא חוקים.

קרן ברק: אני לא אומרת מראש שאני רוצה שזה יגיע לוועדת ההסכמות להמשך; אני אומרת שאני רוצה להילחם שזה יעלה היום, מחר, מתי שהפיזור יגיע – אני כבר לא יודעת לפי ההודעות שאני מקבלת אם זה היום או מחר.

קרן ברק: שזה יגיע בנגלה הזאת.

קרן ברק: אני אעשה הכל כדי שזה יגיע בנגלה הזאת; אבל אם חס וחלילה זה לא יגיע היום או מחר – אני אלחם שזה ייכנס לתוך ועדת ההסכמות, שהיא גם קיימת.

קרן ברק: אותי, את אמרת – לא להלין עלי, אבל זה לא רק לא להלין.

קרן ברק: זו המלחמה שלי, ואני אעשה הכל, הכל כדי שזה יקרה.

קרן ברק: זה חוק שלי, שאני מקדמת מהיום הראשון.

מירב בן ארי: שהסיעה מתנגדת אליו.

קרן ברק: זה לא יפה, מה שאת אומרת.

קרן ברק: תקשיבי רגע: בוועדת שרים, כשאנחנו היינו בממשלה – בוועדת השרים הראשונה שהתכנסה החוק הזה עבר.

מירב בן ארי: טוב.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: זהו.

קרן ברק: בוועדה שלנו החוק הזה עבר, ועדת שרים הראשונה שזה עבר.

קרן ברק: זה לא נכון מה שאת אומרת.

מירב בן ארי: בסדר.

קרן ברק: לא, ואם את יודעת משהו שאני לא יודעת, תגידי לי - - -

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת – מה את רוצה?

מירב בן ארי: להגיד לך שהתקשרתי לקיש אתמול בטלפון אני, והוא אמר לי שהחוק הזה לא עובר?

קרן ברק: לא עובר בגלל השם של החוק?

מירב בן ארי: הוא לא עובר.

מירב בן ארי: לא, הוא לא עובר נקודה.

קרן ברק: בגלל החוק או בגלל שחוקים לא עוברים?

מירב בן ארי: תפסיקי, זה מביך בשבילך.

מירב בן ארי: את בן אדם מדהים.

עאידה תומא סלימאן: קרן, הרי את יודעת, כולנו אמרנו את זה - - -

מירב בן ארי: כולך לב.

מירב בן ארי: תני לי, אני רוצה לפרגן לך.

מירב בן ארי: לוחמת לזכויות נשים שלא הייתה בכל הליכוד.

מירב בן ארי: וכשאת מתקשרת לקיש, שהוא זה שעושה את המשא ומתן, והוא אומר לי ולעאידה שזה לא יעבור, כי זה בעייתי ולא להסכמות – אז די, מספיק.

מירב בן ארי: וואלה, אם לא הייתי שומעת את זה אני בעצמי – אמרתי לעצמי, מה קורה?

קרן ברק: לי הוא אמר דברים אחרים.

קרן ברק: אני מקבלת מה שאת אומרת, אני מקבלת.

מירב בן ארי: ככה, אז זה, יש לך כאן - - -

קרן ברק: אני רק אומרת.

מירב בן ארי: יש לך כאן שתי נשים, שעשו - - -

עאידה תומא סלימאן: מירב - - -

קרן ברק: אני הראשונה שאלחם גם נגד חברי סיעתי.

קרן ברק: את יודעת את זה, שאני אלחם נגד חברי סיעתי על הדברים האלה.

עאידה תומא סלימאן: יופי, יופי.

מירב בן ארי: נעמה לזימי, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: ברגע שנחליט עכשיו וזה יעבור, יש לך את המלחמה שאת אמרת שאת רוצה לנהל.

קרן ברק: אני צריכה את הפרטים, אני חייבת את הפרטים.

קרן ברק: כי לי אומרים שזה טכני, ואת אומרת שזה מהותי.

מירב בן ארי: קרן, קרן, מספיק.

מירב בן ארי: נעמה.

מירב בן ארי: די.

מירב בן ארי: זה לא נעים כבר, האירוע הזה.

מירב בן ארי: נעמה לזימי, ואבתיסאם אחריה.

מירב בן ארי: בבקשה.

נעמה לזימי: אני אהיה קצרה, אבל אני אגיד את הדברים מאוד ברור.

נעמה לזימי: אין הרבה חוקים בעולם שאפשר להעביר, שיודעים שהערך שלהם הוא הצלת חיים מיידית.

נעמה לזימי: לא קורה דבר כזה בכל מצב.

נעמה לזימי: החוק הזה, שנועד לנטר גברים עם צו הרחקה לאלימות קשה כלפי הנשים שלהם – שאנחנו יודעים על מקרי הרצח שנעשים לאחר הפרת צווי הרחקה פעם אחר פעם, זה חוק מציל חיים.

נעמה לזימי: לא מעניין אותי מי שמקורב לא' זה לאבא ולארגוני גברים, ולא מעניין אותי אם יש איזושהי בעיה עם הסכמות.

נעמה לזימי: אנחנו יודעים בדיוק מה קורה כאן.

נעמה לזימי: עכשיו, אני חושבת שהחוק הזה, שהוא חוק דיני נפשות, צריך להיות החוק הראשון בהסכמות.

נעמה לזימי: אבל קודם כל, אני רוצה להזכיר שהמשרד לביטחון פנים זה משרד עם תחלופת הנהגה.

נעמה לזימי: לעשות את ההאחדה הזאת בתוך השיח מכאיבה ולא קשורה.

נעמה לזימי: היה פה משרד שלקח אחריות.

נעמה לזימי: מה לעשות שתזכיר ממשלתי זה לא דבר שקורה בחודש?

נעמה לזימי: מה לעשות?

מירב בן ארי: ברור.

נעמה לזימי: עם כל הכבוד, היו פה את יעל ואת צוות הלשכה של השר.

נעמה לזימי: יש פה את מנכ"ל המשרד, תומר, יש פה את סגן השר יואב, וכמובן עומר בר לב, שהם בפורפרה על החוק הזה, והם לא צריכים – בכל השנים האחרונות אף אחד לא רצה להעביר אותו.

נעמה לזימי: המשרד תקע.

נעמה לזימי: פה המשרד מתעקש.

נעמה לזימי: באיזו חוצפה בכלל מלינים על המשרד?

מירב בן ארי: נכון.

נעמה לזימי: צריכים להגיד כל הכבוד למשרד לביטחון הפנים ולכל הצוות, שעושה את כל שהוא יכול בשביל למנוע את הרצח הבא, ופוליטיקה קטנה ועלובה גוזרת דיני נפשות.

נעמה לזימי: אז עם כל הכבוד לכל הספינים והנרטיב – היה פה משרד שעבד על חוק מאוד רגיש.

נעמה לזימי: בסוף זה חוק שעם כל הכבוד - - -

מירב בן ארי: 17 עמודים של חוק.

מירב בן ארי: זה לא - - -

נעמה לזימי: בדיוק, זה לא חוק שקל להעביר אותו, כי יש פה עניין של ניטור בני אדם, של פגיעה כביכול בחופש שלהם; אבל ערך החיים הוא עליון להכל, ועשו את זה במשורה וברגישות, מתוך כוונה להתמודד עם התופעה של אלימות ורצח נשים.

נעמה לזימי: וכל השטויות שנאמרות כאן לא ייאמנו בכלל – שעושים את הפוליטיקה הזאת גם בנרטיב.

נעמה לזימי: עדיף לשתוק, ולהגיד – אי אפשר להסכים כי יש כאן כמה גברים שמתנגדים; זאת האמת.

קרן ברק: למה שגברים יתנגדו?

נעמה לזימי: זאת האמת.

נעמה לזימי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: ונעמה – צודקת במאה אחוז.

מירב בן ארי: זה שהמשרד לביטחון פנים וזה ששר ממנה יועצת לענייני מגדר, מתי היה את זה בכלל?

קרן ברק: ממש.

נעמה לזימי: ונלחמים על זה, והמנכ"ל, וסגן השר, והשר, והצוות.

מירב בן ארי: ונלחמים, ואז עוד יש תלונות על המשרד?

נעמה לזימי: איזה דבר.

נעמה לזימי: מזכירים את 2015.

נעמה לזימי: את מי מעניין?

נעמה לזימי: למה, הוא היה שר?

מירב בן ארי: אבתיסאם, בבקשה.

מירב בן ארי: נעמה, כל מילה.

מירב בן ארי: בבקשה, אבתיסאם.

אבתיסאם מראענה: גברתי יושבת הראש, אני אגיד את זה מאוד-מאוד קצר, כי אני חושבת שכל החברות שלי, וכולנו, ורובנו כאן מסכימות.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להגיד משפט אחד: כולן אומרות – עם כל הכבוד, עם כל הכבוד.

אבתיסאם מראענה: האמת היא – אין שום כבוד אם החוק הזה לא עובר, נקודה.

אבתיסאם מראענה: אין שום כבוד.

אבתיסאם מראענה: אם אנחנו יושבות כאן ומדברות, ונדבר עד הבוקר על כבוד לבית, ועל כבוד לכל מיני מתנגדים – שום כבוד, כשיש אישה שיכולה לשבת שם וצופה בנו, או שהיא מחכה.

אבתיסאם מראענה: אולי הדבר הקטן הזה יכול להציל את החיים שלה.

אבתיסאם מראענה: שום כבוד לא יהיה בבית הזה אם החוק הזה לא עובר.

אבתיסאם מראענה: יש נשים שאין להן קול, והן לא יכולות להיות שותפות כאן מסביב לשולחן.

אבתיסאם מראענה: הן נמצאות שם בכפרים שלהן, שם רחוק בתוך הבתים שלהן, ומחכות שאנחנו נגן עליהן.

אבתיסאם מראענה: וזאת ההזדמנות, ואני אעשה הכל – הכל אני אעשה – על מנת שהחוק הזה יעבור, ועוד היום.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה, אבתיסאם.

מירב בן ארי: אני נותנת לסגן השר סגלוביץ'.

יואב סגלוביץ': קודם כל, באמת, צוהריים טובים.

יואב סגלוביץ': יושבת ראש הוועדה מירב אמרה קודם שבעולם תקין או בעולם לא תקין – האמת, העולם תקין.

יואב סגלוביץ': העולם מתנהל.

יואב סגלוביץ': מה שלא תקין זה האנשים.

יואב סגלוביץ': העולם – בסדר, אין איתו בעיה.

יואב סגלוביץ': אנחנו אומרים העולם, כי לא נעים לנו לדבר על עצמנו.

יואב סגלוביץ': אני אתן פרספקטיבה מכמה זוויות.

יואב סגלוביץ': ב-2019 – אני חבר כנסת באופוזיציה.

יואב סגלוביץ': יחד עם – מה זה יחד?

יואב סגלוביץ': הצטרפתי לרעיונות קודמים, שעאידה התחילה אותם, וקרן ב-2019, ואני ב-2019, ועוד ח"כים.

יואב סגלוביץ': הגשנו הצעות חוק פרטיות, והתחיל מאבק עם הממשלה.

יואב סגלוביץ': עכשיו, אני, בגלל שהייתי אז באופוזיציה, אבל יש לי קצת ניסיון בעולם הזה, גם באיזוק אלקטרוני וגם בידע מקצועי – ניסיתי להפעיל את השפעתי במשרד ובמשטרה, אבל בעיקר במשרד, שדברים יקרו.

יואב סגלוביץ': בעדינות אני אומר – גלגלו אותי מכל המדרגות.

יואב סגלוביץ': חרף העובדה שאני רואה את עצמי, בצניעות – אני לא אגיד מומחה, אבל יודע.

יואב סגלוביץ': זאת תמונת המצב.

יואב סגלוביץ': ואז התהפכו היוצרות.

יואב סגלוביץ': ואותם אנשים, אגב, שמתנגדים היום – התנגדו גם אז.

יואב סגלוביץ': ואני זוכר, חברת הכנסת ברק – לא הייתה פה קואליציה ואופוזיציה; אני זוכר מה את עברת, בסדר?

יואב סגלוביץ': לא ניכנס להלכות עבר.

יואב סגלוביץ': ואז התהפכו היוצרות.

יואב סגלוביץ': מה זה התהפכו?

יואב סגלוביץ': היה שינוי.

קרן ברק: אבל על החוק הזה לא היו לנו בעיות.

יואב סגלוביץ': שנייה, היה שינוי.

יואב סגלוביץ': היו כמה חוקים.

קרן ברק: כמה חוקים כן, לא על זה.

יואב סגלוביץ': בואי, אני הייתי בקשר עם המשרד לביטחון פנים וגלגלו אותי מכל המדרגות.

יואב סגלוביץ': לא היה מי שיקדם את זה.

יואב סגלוביץ': לא רצו להתעסק עם זה, להתראות, ביי ביי.

מירב בן ארי: נכון.

יואב סגלוביץ': ואז התהפכו היוצרות, ונכנס עמר בר לב כשר לביטחון פנים.

יואב סגלוביץ': אבל זה לא באמת סיפור פוליטי.

יואב סגלוביץ': זה סיפור של תפיסות עולם על מה קורה עם אלימות כנגד נשים.

יואב סגלוביץ': זה הסיפור האמיתי.

יואב סגלוביץ': זה סיפור של איך תופסים את הנושא של אלימות כנגד נשים; זה סיפור של להתחיל להפוך את המשוואה – לא להרחיק את הנשים אלא לעשות משהו אל מול הגברים.

יואב סגלוביץ': זה תחילתו של היפוך, לא סופו.

יואב סגלוביץ': ואז עמר נכנס למשרד לביטחון פנים, ונכנס איתו מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים, תומר לוטן שיושב פה.

יואב סגלוביץ': חברים, זו לא תיאוריה; החוק הזה בשל ומוכן, נקודה.

יואב סגלוביץ': ואני אומר את זה עכשיו בכל הכובעים: בכובע של סגן השר לביטחון הפנים, בכובע של ח"כ לשעבר שהיה חלק ממאבק אופוזיציוני להעביר את החוק הזה וגולגל מכל המדרגות, ובכובע של בעל מקצוע שאומר שחובה לעשות את זה, ובכובע של מי שהיה פה עם עאידה – ועם אחרים, סליחה, לא רק עאידה אלא כולן – בחלק מהוועדה למעמד האישה, ששמע פה אלף ואחד סיפורים למה זה נחוץ.

יואב סגלוביץ': אז עכשיו אנחנו בשעת רצון.

יואב סגלוביץ': עכשיו, למה אני חוזר לעניין?

יואב סגלוביץ': כי העולם בסדר, והאנשים לא בסדר.

יואב סגלוביץ': אלה שיושבים פה ומתנגדים לזה.

יואב סגלוביץ': להזכיר לכם באיזה רוב זה עבר בוועדה?

יואב סגלוביץ': להזכיר לכם מי היה בעד, כמה היו בעד?

יואב סגלוביץ': אז איפה הרצון של הציבור, אם לא – אנחנו תמיד אומרים שהכנסת היא הריבון.

קרן ברק: נכון.

יואב סגלוביץ': לא, הכנסת היא לא הריבון.

יואב סגלוביץ': הכנסת כרגע שבויה בצד המיעוט, כשהמיעוט הזה כרגע גורם להצעת חוק ממשלתית לא לעבור.

יואב סגלוביץ': אני אגיד את דעתי הלא קובעת: אני, לא אכפת לי איך זה יעבור.

יואב סגלוביץ': מה שאכפת לי זה שזה יעבור קריאה ראשונה, לא מעניין אותי בכלל איך זה יעבור.

קרן ברק: נכון.

יואב סגלוביץ': אז אחרי שאמרנו את הדבר הזה, צריך להגיד דברים דבורים על אופניו – החוק הזה מוכן, החוק הזה בשל, הכנסת רוצה אותו, המדינה רוצה אותו.

יואב סגלוביץ': בעולם נורמלי, לא תקין, לא היינו מנהלים דיון על זה עכשיו.

קרן ברק: למה לא?

יואב סגלוביץ': כי לא היינו מנהלים את הדיון הזה עכשיו, כי היא הייתה עוברת בצורה - - -

מירב בן ארי: כי זה פשוט היה עובר במליאה.

קרן ברק: אבל למה לא העברת את הפרטיות עד עכשיו?

יואב סגלוביץ': שנייה, שנייה.

יואב סגלוביץ': תני לי לסיים - - -

קרן ברק: זה טכני עכשיו, למה?

מירב בן ארי: כי אתם התחייבתם בוועדת שרים להיצמד לממשלתית, וכמו שעאידה אמרה לפני שמיכל נכנסה, ועאידה אמרה את זה – את רוצה להגיד מה שאמרת?

מירב בן ארי: היצמדות לממשלתית ולכבד את המילה.

מירב בן ארי: כשעאידה אמרה – אני בן אדם שיש לי מילה.

קרן ברק: נו?

מירב בן ארי: ולכן אנחנו צריכים היינו - - -

קרן ברק: אבל - - -

מירב בן ארי: אבל – הבטחתם, וגם את הבטחת.

קרן ברק: אבל, נכון, אבל מירב - - -

מירב בן ארי: וזהו.

קרן ברק: קרה משהו - - -

מירב בן ארי: עזבי.

קרן ברק: לא עזבי, את אומרת דברים לא נכונים.

קרן ברק: אם היינו עכשיו - - -

מירב בן ארי: אמרתי שעאידה אמרה את זה, אוקי?

קרן ברק: לא, אם אנחנו עכשיו - - -

מירב בן ארי: ציטטתי את עאידה.

יואב סגלוביץ': אני יכול להשלים את המשפט?

קרן ברק: לא, אני רוצה להגיד לך משהו.

קרן ברק: תקשיב רגע: אם החוק הזה, הממשלתי, היה עובר – היה עובר.

קרן ברק: היינו באים לפה ומצמידים, והכנסת מתפזרת.

קרן ברק: אין שום ערך להצמדה כי החוקים הפרטיים לא עברו קריאה ראשונה במליאה.

קרן ברק: אין, לא היה לזה שום ערך, כל מה שאמרנו – זה לפני.

מירב בן ארי: אבל רצינו להעביר את זה הבוקר בקריאה ראשונה במליאה.

יואב סגלוביץ': בסדר, אבל עכשיו בואו, תנו לי לסיים - - -

מירב בן ארי: טוב, תני - - -

קרן ברק: לא, אבל את אומרת דברים לא נכונים.

קרן ברק: לא היה ערך להצמדה שלה.

קרן ברק: היא לא הייתה קורית בכלל.

מירב בן ארי: אני ציטטתי את עאידה - - -

קרן ברק: תגידו את האמת - - -

נגה ספרא: אכפת לך מהחוק או אכפת לך מההצמדה שלה?

קרן ברק: מה?

נגה ספרא: אכפת מהחוק או אכפת מההצמדה?

נגה ספרא: אם החוק חשוב לך - - -

קרן ברק: אבל את אומרת דבר והיפוכו.

קרן ברק: תחליטו באיזה צד אתם.

קרן ברק: היא אומרת על ההצמדה ואת מדברת על משהו אחר.

יואב סגלוביץ': אני יכול להשלים את המשפט?

מירב בן ארי: זה, למה?

מירב בן ארי: למה את נכנסת?

קרן ברק: לא, אני לא – מי זאת?

מירב בן ארי: קודם כל זו נגה, והיא היועצת של השר עמר בר לב, והיא תדבר מתי שהיא רוצה, כי היא נמצאת כאן - - -

קרן ברק: סליחה, זה, אנחנו חברי הכנסת - - -

מירב בן ארי: אני, אבל אני מנהלת הוועדה.

קרן ברק: עם כל הכבוד, היא לא תצעק על חבר כנסת.

מירב בן ארי: היא לא צעקה.

קרן ברק: היא כן צעקה.

מירב בן ארי: היא העירה.

קרן ברק: אז בואי - - -

מירב בן ארי: אין בעיה.

קרן ברק: היא לא העירה, היא צעקה.

מירב בן ארי: סליחה.

מירב בן ארי: אני - - -

קרן ברק: וזה שאת חברה שלה, זה לא אומר שהיא יכולה לדבר ככה לחבר כנסת.

מירב בן ארי: מה זה חברה שלה?

מירב בן ארי: אני אפילו לא יודעת איפה היא גרה.

מירב בן ארי: היא יועצת של השר עמר בר לב, בדיוק כמו - - -

קרן ברק: אז היא לא תצעק עלי.

מירב בן ארי: היא לא צעקה.

נגה ספרא: אני לא צועקת עלייך.

נגה ספרא: אני צועקת באופן כללי.

קרן ברק: היא כן.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: סגלוביץ', בבקשה.

מירב בן ארי: הפריעו לך.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את זה.

מירב בן ארי: אני גם לא יכולה לתת לאנשים לדבר?

יואב סגלוביץ': אני מודה שזכות הדיבור חזרה אלי, כי נראה לי שעשיתם הכל חוץ מלהקשיב למה שאמרתי.

מירב בן ארי: אני הקשבתי לכל מילה.

יואב סגלוביץ': מה שאמרתי הוא דבר אחד פשוט: החוק הזה בשל, החוק הזה מוכן.

יואב סגלוביץ': הוא לא תלוי בעולם, הוא לא תלוי בשום דבר.

יואב סגלוביץ': הוא תלוי במספר אנשים, שמסיבות בלתי ענייניות מסכלים כרגע את העניין הזה בשם משהו שנקרא הסכמות.

מירב בן ארי: תודה.

יואב סגלוביץ': ואני רוצה, ממליץ - - -

מירב בן ארי: אתה רוצה להגיד משהו על מה שאתה עובר בחוק אחר?

יואב סגלוביץ': אז אני אומר עוד פעם: מאחר שהוזכר קודם על ידי, העניין – כן, אפרופו, טוב שהזכרת לי.

יואב סגלוביץ': עוד חוק - - -

מירב בן ארי: תגיד מה אנחנו עוברים.

יואב סגלוביץ': עוד חוק מציל חיים שלא נמצא בהסכמות הוא חוק האיירסופט.

יואב סגלוביץ': מי שלא יודע מה זה איירסופט: זה כלי שאפשר להסב אותו לנשק.

קרן ברק: מה?

יואב סגלוביץ': איירסופט.

יואב סגלוביץ': משהו קטן.

מירב בן ארי: הוא נותן דוגמה מעוד משהו שאנחנו עוברים.

יואב סגלוביץ': חוק שמוכן לקריאה - - -

קרן ברק: איך אתה אומר את המילה?

יואב סגלוביץ': איירסופט.

יואב סגלוביץ': אייר – סופט.

יואב סגלוביץ': חוק שאמור - - -

מירב בן ארי: אוויר רך, אוקי?

מירב בן ארי: זה הכל, רק לא אוויר רך.

יואב סגלוביץ': יש כלי נשק שנחשבים כצעצועים מסוכנים, רק, מה אפשר לעשות?

יואב סגלוביץ': אנשים מסבים אותם.

יואב סגלוביץ': אומרים לי כולם – כן, מוכנים לקריאה שנייה ושלישית.

יואב סגלוביץ': מה שצריך לעשות זה רק להעלות ולהצביע, ולעשות שינוי בדבר הזה.

יואב סגלוביץ': הורגים אנשים כל הזמן, כולל בפיגועים.

יואב סגלוביץ': גם הוא לא בפנים.

יואב סגלוביץ': זאת אומרת: זה לא החוק מציל החיים היחיד שלא נכנס משיקולים בלתי ענייניים.

יואב סגלוביץ': אבל אני רוצה לחזור למה שבאתי לכאן היום: בכובע של האופוזיציה הייתי שותף למלחמה בממשלה.

יואב סגלוביץ': בכובע של הקואליציה, הייתי שותף זוטר לזה שהחוק הזה יבשיל ויהיה חוק שאפשר לממש אותו.

יואב סגלוביץ': ובכובע של - - -

קרן ברק: ומי ביקש ממך?

יואב סגלוביץ': שנייה רגע.

קרן ברק: ובא ואמר לך - - -

מירב בן ארי: די, די כבר.

מירב בן ארי: זה לא מעניין, נו, באמת.

יואב סגלוביץ': כולם ביקשו.

יואב סגלוביץ': כולם טובים, כולם נהדרים.

יואב סגלוביץ': מה זה משנה מה?

יואב סגלוביץ': אני אמרתי – לא מעניין אותי מה יהיה.

יואב סגלוביץ': מעניין אותי שהיום זה יעבור בכל תצורה, יעבור קריאה ראשונה.

יואב סגלוביץ': מה שנשאר לעשות בעניין זה פשוט להעביר את זה.

מירב בן ארי: נכון.

יואב סגלוביץ': להפסיק לבלבל את המוח על מה היה, ולהחליט מה יהיה.

יואב סגלוביץ': להחליט שהסיפור הזה הוא תחילת תהליך ולא סופו של תהליך.

יואב סגלוביץ': זה מה שצריך לעשות.

יואב סגלוביץ': לכן אני באתי לפה עכשיו, ונמצא פה המנכ"ל עכשיו, שיגיד מעבר למה שאני אמרתי, שאנחנו מוכנים ובשלים.

יואב סגלוביץ': מה שצריך לעשות, זה לאותם אנשים שכרגע מסכלים את זה משיקולים בלתי ענייניים, כאשר הכנסת אמרה בקולה מה היא רוצה שיקרה ברוב עצום – צריך להגיד להם: רבותיי, די, הרף לכם.

יואב סגלוביץ': זה הכל.

יואב סגלוביץ': זה מה שאני אומר כאן, ומצפה מכל אחד שיעשה את הדבר הזה על מנת שהדבר הזה יעבור, נקודה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני נותנת לחבר הכנסת יוראי.

מירב בן ארי: אתה רוצה להתייחס?

יוראי להב-הרצנו: כן, בשמחה.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה, גברתי.

מירב בן ארי: בבקשה, יוראי.

מירב בן ארי: גם אחד המציעים.

יוראי להב-הרצנו: יושבת הראש.

יוראי להב-הרצנו: אני אחד מהמציעים.

יוראי להב-הרצנו: לקחתי את המקל מסגן השר סגלוביץ' כשהוא עזב את הכנסת לממשלה, כי אני חושב שלא מדובר בעניין נשי.

יוראי להב-הרצנו: זה לא עניין פמיניסטי.

יוראי להב-הרצנו: הצורך להגן על הנפגעות ולא להגן על התוקפים או על הפוגעים – זה עניין של כל החברה.

נעמה לזימי: זה אכן עניין גברי.

יוראי להב-הרצנו: אני לא רוצה לחיות בחברה שבה המדינה בוחרת להגן על התוקפים – על החירות שלהם ועל הזכויות שלהם, אבל באותה נשימה בוחרת להפקיר את הנפגעות לגורלן, לגורל שתכף מצפה להן.

יוראי להב-הרצנו: שזה גורל של להפסיק לחיות בקרבנו, בקרב החברה.

יוראי להב-הרצנו: על כן, הצעת החוק הזו היא חשובה, ואני רוצה להצטרף לתסכול הרב שבוקע מהדברים של סגן השר סגלוביץ'.

יוראי להב-הרצנו: לא ייתכן שבהצעות חוק שהן מצילות חיים הפרוצדורה תנצח את המהות.

יוראי להב-הרצנו: במקרה הזה, גברתי יושבת הראש, ואת האשפית – את תגדירי איך הולכים ותוקפים את האירוע הזה.

יוראי להב-הרצנו: הצעת החוק הזאת חייבת לעבור בקריאה ראשונה, כדי לוודא שהעבודה הרבה שהושקעה פה כבר למעלה מעשור על ידי כל החברות שיושבות פה סביב השולחן הזה, בראשן חברת הכנסת תומא סלימאן – לא תרד לטמיון.

יוראי להב-הרצנו: את האשפית, ואת צריכה לראות איך עושים את זה כדי שהדבר הזה, כדי שהחוק הזה – הממשלתי, הפרטי, לא משנה - - -

קרן ברק: תודה גם לעליזה לביא.

קרן ברק: זה היה חוק שלה, הראשי, דרך אגב.

מירב בן ארי: מה?

קרן ברק: החוק הראשי היה של עליזה לביא.

יוראי להב-הרצנו: תודה על הדיוק, קרן.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

קרן ברק: לא, כי אתה כל הזמן אומר זה.

קרן ברק: זה היה חוק של עליזה לביא.

נעמה לזימי: של זהבה גלאון.

נעמה לזימי: ואז עליזה לקחה מזהבה.

מירב בן ארי: יואו, בואו נלך עכשיו לבן גוריון.

מירב בן ארי: נו?

יוראי להב-הרצנו: בדיוק.

נעמה לזימי: כן, לא נראה לי שהוא היה מחוקק את זה.

מירב בן ארי: לכי תדעי.

יוראי להב-הרצנו: אתן בדיוק נופלות לדבר, בדיוק בשורה שאמרתי – שלא משנה אם זו הצעת חוק ממשלתית או הצעת חוק פרטית.

יוראי להב-הרצנו: גלאון, לביא או סלימאן – לא משנה מי.

יוראי להב-הרצנו: המהות חשובה מהפרוצדורה וחשובה מהקרדיטים.

יוראי להב-הרצנו: הצעת החוק הזו – יש בה כדי להציל חיים של אנשים וצריך לעשות מה שאפשר בשביל להעביר אותה.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו יכולים לנהל דיונים על המהות, על איזון בין זכויות חוקתיות – לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

יוראי להב-הרצנו: אני מבטיח לכם: לא משנה מי יעמוד בראש הוועדה בפעם הבאה, יהיה מקום לנהל את הדיון הזה, והוא דיון חשוב; אבל חשוב לוודא שלפחות העבודה הקשה שהשקענו – את מושקעת בזה, גברתי יושבת הראש, שנים על גבי שנים.

יוראי להב-הרצנו: חשוב לוודא שכל כובד משקלך הפוליטי, וברוך השם, יש לך כובד משקל פוליטי – תשקיעי כדי לוודא שהדבר הזה עובר.

יוראי להב-הרצנו: זה יכול להציל חיים, ואנחנו מאחורייך בכל הכוח.

מירב בן ארי: תודה, יוראי.

מירב בן ארי: מיכל רוזין, בבקשה, ולאחר מכן מנכ"ל המשרד, מר תומר לוטן.

מיכל רוזין: חברות וחברים, אנחנו פה באיזשהו לופ.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר: תמיד שואלים אותנו למה אנחנו מגישות הרבה הצעות חוק, ואיך זה יתקדם וכדומה.

מיכל רוזין: חלק מהסיבה שאנחנו מגישות הצעות חוק פרטיות פעמים רבות – תתפלאו, זה לא קרדיט; זה כדי להניע את המערכת.

מיכל רוזין: פעמים רבות.

מיכל רוזין: אני אשמח מאוד, בין אם אני בקואליציה או באופוזיציה, שהממשלה תיזום חקיקה כזאת חשובה, וטוב שהממשלה יזמה – אחרי שבאמת, שנים ארוכות, כן הארגונים הפמיניסטיים בהחלט עומדים מאחורי הדבר הזה, וכן חברות הכנסת הפמיניסטיות מקדמות את הנושא הזה במשך שנים, וטוב שכך.

מיכל רוזין: וטוב שהגיעה העת, ב-2022, שגם הממשלה החליטה להגיש לנו תזכיר חוק ויש חוק.

מיכל רוזין: ובעיניי, ממש לא חשוב לי – אני מוכנה לגנוז את ההצעה שלי אם הממשלה תעביר חוק כל כך חשוב.

מיכל רוזין: סתם כקוריוז: עם כניסתי לכנסת, אני יזמתי את חוק השקיות – אז, הקודם, הראשון.

מיכל רוזין: הגיע השר עמיר פרץ והוא הסכים למזג את ההצעה שלי.

מיכל רוזין: בא אבי גבאי, הוא עוד היה של כחלון.

מירב בן ארי: גבאי, שלנו.

מיכל רוזין: היה הגנת הסביבה שלכם.

מיכל רוזין: הוא אמר לי – אני לא מוכן למזג לך.

מיכל רוזין: לא תקבלי אצלי קרדיט.

מיכל רוזין: בסדר, עבר חוק השקיות, ומה שחשוב שבמדינת ישראל יש צמצום משמעותי בשקיות חד פעמיות.

מיכל רוזין: והנה, עכשיו גם העברתי בטרומית את ההצעה החדשה – יוראי ואני העברנו.

מיכל רוזין: אני, באמת – חבר'ה, כולנו על קרדיטים, אבל בסוף יש מהות.

מיכל רוזין: טוב שיש הצעה ממשלתית.

מיכל רוזין: בעיניי, שתעבור ההצעה הממשלתית.

מיכל רוזין: כל מה שאנחנו רוצים לדאוג כאן – שיהיו לנו את האופציות על השולחן, כי אנחנו במשא ומתן פוליטי כרגע.

מיכל רוזין: אנחנו אפילו לא יודעים אם יפתחו את ההסכמות או לא יפתחו, אם נצליח להכניס את הדבר הזה.

מיכל רוזין: שיהיו לנו את שתי האופציות: הממשלתית והפרטיות בנוסח הממשלתי, כך שהנוסח הממשלתי יעבור – או כממשלתית, או כפרטיות.

מיכל רוזין: אבל יעבור נוסח ממשלתי ויהיה על זה דין רציפות לכנסת הבאה.

מיכל רוזין: זה כל מה שאנחנו רוצות, ואנחנו עוד לא יכולות להתחייב שאכן זה ייכנס בהסכמות, אבל אם לא יהיה לנו את הנוסח – אז לא נצליח להיכנס.

מיכל רוזין: תנו לנו את הכלים להמשיך להיאבק.

מיכל רוזין: אנחנו עושות את זה כבר שבועיים.

מיכל רוזין: תנו לנו את הכלים.

מיכל רוזין: זה הכל.

מיכל רוזין: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תומר לוטן, מנכ"ל המשרד לבט"פ.

תומר לוטן: טוב, שלום לכולם, שלום יושבת הראש, חברי הכנסת.

תומר לוטן: אני רוצה להגיד בבקשה משהו בציר המקצועי של הדבר הזה – לא להיכנס לכל הדיון הער שמתקיים פה על מה היה ומה יהיה.

תומר לוטן: אני רוצה להגיד שני דברים: אחד – השנה האחרונה הייתה שנה של פול גז, הכי חזק שהמשרד יכול לתת על החוק הזה.

תומר לוטן: וחברות וחברים – זה חוק מסובך מאוד.

תומר לוטן: לא סתם הוא יצא בסוף 17 עמודים.

תומר לוטן: כל פסיק בו מסובך: איך נראה מוקדן ומה הסמכויות שלו, ואיך יוצאים למכרז כזה ואיך יוצאים למכרז אחר, ומה המרחקים, ואיך נותנים מענה בין הערכים הדמוקרטיים החוקתיים שנמצאים בתוך החקיקה הזאת, ומה עמדת המשטרה, ומה עמדת השב"ס, ומה עמדת משרד המשפטים, ומה עמדת משרד הרווחה.

תומר לוטן: מאות אם לא אלפי שעות אדם במשרד הבט"פ ניתנו השנה כדי להגיע לקו הגמר שאנחנו רואים עכשיו.

תומר לוטן: אגב, זאת הזדמנות, שבדרך כלל אנחנו לא אומרים את זה כאן, להודות לאנשי המקצוע במשרד, שעמדו מאחורי החקיקה הזאת.

תומר לוטן: בעיקר לייזר, המשנה שלי, אפרת היועצת המשפטית שלנו.

תומר לוטן: באמת לילות כימים, כדי להפוך את הרעיון הזה, שהוא רעיון שבאמת חברי הכנסת קידמו אותו – להפוך אותו למשהו אמיתי, שאפשר אחר כך להכניס אותו לתוך ביצוע.

תומר לוטן: ואחרי שאמרתי את זה: יש פה עוד צד, לא פחות מתסכל, וזה להסתכל מה מחכה לנו גם קדימה.

תומר לוטן: כי גם אם היום החוק עובר קריאה שלישית – אתם יודעים מה מחכה לנו כדי ליישם אותו?

תומר לוטן: אנחנו צריכים להקים מוקדים, לגייס אנשים, להוציא מכרזים, לגייס תקנים, להמשיך לריב עם משרד האוצר על היבטים שונים – מחכה לנו עוד קילומטראז' ארוך מאוד של עשייה כדי להפוך את החקיקה הזאת למשהו שהוא מציל חיים.

תומר לוטן: ואנחנו עומדים כמו איזה קליע שצריך להשתחרר מתוך אקדח כדי ליישם את החוק הזה במהירות המרבית.

תומר לוטן: אנחנו ערוכים לזה, אנחנו רוצים את זה - - -

נעמה לזימי: ואם הוא לא יעבור, הכי קל יהיה לשר אחר, שלא בעניין, לטשטש את זה.

תומר לוטן: בהחלט.

תומר לוטן: מה שאני אומר, בשורה התחתונה: יש לנו עוד טונה של עבודה כדי להפוך את החוק הזה למציאות, ואנחנו רוצים לעשות את העבודה הזאת.

תומר לוטן: אני מפציר בבית הזה, אופוזיציה וקואליציה, לשחרר לנו את הדבר הזה כדי שנוכל לרוץ, לרוץ מהר, ולהפוך את החלום, את החזון הזה, למציאות.

תומר לוטן: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: איילת, בבקשה.

בית אור: תודה.

בית אור: אני מזה ארבעה חודשים מנכ"לית הרשות לקידום מעמד האישה במשרד לשוויון חברתי.

בית אור: עד לפני זמן קצר הייתי יושבת שם, ביחד עם כל אחד ואחד מכם כשותפים לחוק הזה, ולכן גם היה לי חשוב להגיע היום, כדי לוודא ולהזכיר שלכולם ברורה חשיבותו.

בית אור: אז באמת, כמו שאמרה חברת הכנסת ברק: אני עובדת על החוק הזה למעלה מחמש שנים.

בית אור: לאורך כל הדרך הקושי היה מקצועי, ושם השקענו עוד ועוד שעות, גם מרקמן וגם מנעמת וארגונים נוספים, שדולת הנשים, כדי לפצח את ההיבטים המקצועיים שבדיוק המנכ"ל פרט אותם, שבכל זאת הצליחו להבשיל אותם לכדי חקיקה ממשלתית.

בית אור: אני רוצה להגיד שהקושי היה מקצועי, והיום אנחנו נמצאים במקום שצלחנו לפחות חלקים משמעותיים מהחלק המקצועי.

בית אור: אני כאן כדי להזכיר שחוק מעין זה לא יכול ליפול מהיבטים פוליטיים.

בית אור: אין לנו את הפריווילגיה הזאת.

בית אור: בחמש השנים שאני שם, ועוד התחילו קודמותיי לעסוק בו, בממוצע נרצחות 20 נשים מדי שנה.

בית אור: תעשו אתם את החשבון.

בית אור: אי אפשר להגיד את זה בצורה אחרת – החוק הזה קונה חירות.

בית אור: הוא קונה מוגנות.

בית אור: הוא קונה ביטחון לנשים ולילדים מפני אותם פוגעים.

בית אור: פשוט אין לנו פריווילגיה להמשיך ולהתמהמה איתו.

בית אור: יש נשים שמחכות שנושיט להן גם את היד הזו, גם את האמצעי הזה.

בית אור: אנחנו מפסידות ומפסידים במלחמה הזאת.

בית אור: זו מלחמה מדממת מכדי שלא נעשה שימוש בכלי הזה, בנשק הבלתי קונבנציונלי שממש עכשיו בפתח הבשלה.

בית אור: כולם צריכים להתגייס לזה.

בית אור: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה איילת.

מירב בן ארי: שדולת הנשים, בבקשה.

לאלו: תודה רבה.

לאלו: אני מנכ"לית שדולת הנשים.

לאלו: אני אדבר מאוד בקצרה כי אני חושבת שהכל נאמר לגבי החשיבות של החוק הזה, ואני גם יודעת שבזום נמצאת לילי בן עמי המופלאה, ונמצאות נשים נפגעות אלימות, והן יגידו את זה טוב ממני.

לאלו: אני חושבת שברור לכולנו שהחוק הזה מציל חיים.

לאלו: אני רוצה קודם כל להודות ליושבת הראש על הדיון הזה, ולכל חברות וחברי הכנסת שנמצאים פה, מכל הבית, שיודעים ויודעות כמה החוק הזה חשוב, ונלחמות ונלחמים עליו גם אם זה לא תמיד תואם את האינטרסים הפוליטיים.

לאלו: אני רק רוצה להגיד: נשים נפגעות אלימות – אף אחד לא בודק למי הן מצביעות.

לאלו: זאת צריכה להיות מחויבות של כל הבית, ואני חושבת שכל חברת וחבר כנסת שנמצאים פה צריכים לצאת מהחדר הזה ולחשוב אילו לחצים הם יכולים להפעיל על חברי סיעתם או על חברים שלהם כדי שזה יקרה.

לאלו: אני יכולה להגיד שאנחנו, ארגוני הנשים – כל ארגוני הנשים, נדע לגבות את המחיר ונדע להעביר את הביקורת הנוקבת ביותר על כל מי שימנע, משיקולים פוליטיים, חוק מציל חיים, ויפגע בנשים נפגעות אלימות.

לאלו: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה, ענת.

מירב בן ארי: גלי מנעמת.

גלי עציון: אני לא ארבה במילים כי בעצם הכל כבר נאמר.

גלי עציון: אני חושבת שכמו שאמר סגן השר, לא צריך לדבר על מה שהיה, צריך לדבר על מה שיהיה.

גלי עציון: זה לא עניין של קואליציה, זה לא עניין של אופוזיציה.

גלי עציון: זה באמת עניין של הצלת חיים, ואנחנו יושבות כאן כולן, גם בכובע של אזרחיות ואזרחים, ואנחנו נושאים עיניים אליכם לבית הזה.

גלי עציון: אנחנו מבקשות ומבקשים מכם לעשות את מה שצריך.

גלי עציון: ואני מזכירה לכם: זה לא סוף הדרך, זה רק לשמר את הרציפות.

גלי עציון: זה המינימום שאפשר לעשות לטובת נשים שחיות בטרור, וזה באמת יאפשר להן איזשהו נרמול של החיים שלהן.

גלי עציון: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: סתיו, ולאחר מכן אני אתן ללילי בן עמי שהיא בזום.

סתיו אלה: שלום, קוראים לי סתיו ואני חלק מארגון בונות אלטרנטיבה.

סתיו אלה: אנחנו בעצם קבוצה של נשים מהבכירות במשק, ואנחנו פועלות בכל מיני מסלולים דרך הפן התקשורתי והפן הציבורי כדי באמת להבטיח מציאות שוויונית יותר.

סתיו אלה: בימים האחרונים בעצם פעלנו ככל יכולתנו, יחד עם משפחות נפגעות אלימות וארגונים שונים, כדי לדאוג לכך שהתיקון לחוק האלימות במשפחה יעבור, ויאפשר את השימוש בצמיד האלקטרוני.

סתיו אלה: אני לא צריכה להסביר לכם כמה זה חשוב; הסברתם פה מצוין לפניי.

סתיו אלה: חוק שכזה יכול היה להציל את החיים של אביטל רוקח, של מזל גיפרין, של יעל מלניאק, ועוד נשים רבות שבני זוגן הפרו את צו ההרחקה ורצחו אותן.

סתיו אלה: זה ממש לא עניין של ימין ושמאל, זה לא עניין של הון פוליטי כזה או אחר; זה עניין של חיי אדם.

סתיו אלה: קורבנות האלימות במשפחה נמצאים בכל מגזר ובכל מגדר, בכל מקום בארץ.

סתיו אלה: ילדים נמצאים בסכנה יום-יומית מתמשכת.

סתיו אלה: בואו נאפשר להם להפסיק לחיות בפחד.

סתיו אלה: בואו נוודא שלא יהיה עוד רצח.

סתיו אלה: אני מבקשת מכם:

סתיו אלה: תעשו כל מה שניתן כדי שנוכל למנוע את הרצח הבא.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: עוד התייחסויות?

מירב בן ארי: בט"פ?

מירב בן ארי: יעל סיני, את רוצה להגיד משהו?

מירב בן ארי: אוקי.

מירב בן ארי: אביה, אוצר?

מירב בן ארי: אוקי.

מירב בן ארי: יש עוד התייחסויות?

מירב בן ארי: אוקי.

מירב בן ארי: מה שאני מציעה עכשיו, שנעבור להקראה.

מירב בן ארי: לאור העובדה שכל חברות הכנסת וחבר הכנסת המציע התחייבו לנוסח הממשלתי, נראה לי שצריך להקריא אותו, לא?

מירב בן ארי: אפשר כל אחת.

מירב בן ארי: אני אתחיל ונעביר, כל אחת שני עמודים.

מירב בן ארי: אני מתחילה: תמשיכו בסעיף (2).

עאידה תומא סלימאן: מקריאה: תמשיכו.

קרן ברק: מקריאה:

מירב בן ארי: נעמה תמשיך ותיתן לקרן קצת לנוח.

מירב בן ארי: מיכל, את תמשיכי.

מיכל רוזין: מקריאה:

מירב בן ארי: תני לאבתיסאם להמשיך.

אבתיסאם מראענה: מקריאה: יוראי, אתה מוזמן להמשיך.

יוראי להב-הרצנו: עד כאן.

מירב בן ארי: כל הכבוד.

מירב בן ארי: לפני שאני נותנת לשלוש משפחות שנמצאות בזום וביקשו לדבר, אני רוצה להגיד תודה לרחל ספירו מייעוץ וחקיקה.

מירב בן ארי: כל הכבוד.

מירב בן ארי: שמעתי שעד שש בבוקר לא הלכת לישון, רק בשביל להניח את החוק.

אבתיסאם מראענה: כל הכבוד.

רחל ספירו: תודה רבה.

מירב בן ארי: לפעמים אתם יושבים שם, בצד הזה, ואנחנו מקבלים את הנוכחות שלכם ואת העבודה שלכם כמובן מאליו, וזה לא מובן מאליו.

יוראי להב-הרצנו: ממש לא.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אמרו לי, קיבלתי דיווח שלא הלכת לישון כל הלילה ואת עוד פה.

מירב בן ארי: כל הכבוד לך.

מירב בן ארי: וכל הכבוד לקוראים.

מירב בן ארי: ברשות

מירב בן ארי: כם אני אעבור למשהו קצת פחות מחויך.

מיכל רוזין: חברות, עוד רגע מליאה.

מיכל רוזין: אנחנו צריכות להצביע.

מירב בן ארי: לא, הכל בסדר, ביקשתי הארכה, חברי הכנסת.

מירב בן ארי: נאור שובל נמצא בזום?

מירב בן ארי: לא נמצא.

מירב בן ארי: רות מלניק, אחותה של ליטל יעל מלניק, ביקשה לדבר.

מירב בן ארי: גם היא לא נמצאת.

מירב בן ארי: אוקי, אני נותנת ליושרת אשטמקר טוויטו, הבנתי שהיא מאוימת, והיא ביקשה לדבר.

יושרת אשטמקר טוויטו: שלום.

יושרת אשטמקר טוויטו: אני יושרת.

יושרת אשטמקר טוויטו: דבר ראשון, אני רוצה באמת להגיד יישר כוח גדול לכל המקדמים את החוק הזה.

יושרת אשטמקר טוויטו: זה משהו שלנשות מקלט, ולי ביניהן, מאוד מובן מאליו שיהיה חוק כזה במקום לשלוח אותנו למקלטים ולקחת מאיתנו את החופש, באמת על לא עוול בכפנו.

יושרת אשטמקר טוויטו: אנחנו לא קוראים לזה מקלט, אנחנו לגמרי קוראים לזה כלא.

יושרת אשטמקר טוויטו: אנחנו חפות מפשע, ונכנסות למקום שלוקח לנו את הזכויות ואת החירות שלנו.

יושרת אשטמקר טוויטו: דבר כזה, כמו איזוק אלקטרוני – אנחנו מתווכחות בינינו למה אין להם מקלטים; אבל גם איזוק אלקטרוני זה בסדר גמור.

יושרת אשטמקר טוויטו: לדעתי זה מבורך ויעשה את העבודה כמו שצריך.

יושרת אשטמקר טוויטו: אני ממליצה לכל המתנגדים למיניהם שייכנסו לשבוע למקלט הזה, לכלא הזה.

יושרת אשטמקר טוויטו: אז נראה אותם מתנגדים באמת.

יושרת אשטמקר טוויטו: אני הייתי פעמיים במקלט.

קרן ברק: דווקא זה רעיון מצוין.

קרן ברק: בואו נכניס אותם באמת לזה, ואז הם יראו.

יושרת אשטמקר טוויטו: פעם אחת הייתי שבעה חודשים, פעם אחת חמישה חודשים, וזה רק בשנתיים האחרונות.

יושרת אשטמקר טוויטו: כרגע הרווחה, לצערי הרב, חשפה את המיקום שלי.

יושרת אשטמקר טוויטו: זו טעות שקרתה.

יושרת אשטמקר טוויטו: בעוד חודשיים הוא ישתחרר מהכלא, ואז אני לא יודעת מה יקרה.

יושרת אשטמקר טוויטו: אולי אני אהיה שוב במקלט.

יושרת אשטמקר טוויטו: החוק הזה יכול להציל אותי מלהיכנס לשם, ויכול להציל עוד נשים אחרות, גם מלהיכנס למקום הזה וגם מלהירצח.

יושרת אשטמקר טוויטו: זה חוק חשוב שצריך שיעבור, ויפה שעה אחת קודם.

מירב בן ארי: תודה רבה, יושרת.

מירב בן ארי: תשמרי על עצמך.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה יושרת.

מירב בן ארי: תודה לך שעלית, ושיתפת אותנו, ואמרת דברים מאוד-מאוד נכונים.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך גם, שמהיום שבו פעם הראשונה ביקרתי במקלט, ב-2015 – הדבר הראשון שאמרתי לעצמי, זה: למה הן משלמות את המחיר עם הילדים שלהן, והוא מסתובב חופשי?

מירב בן ארי: זה פשוט חוסר צדק.

מירב בן ארי: אלישבע, בבקשה.

מירב בן ארי: את יודעת, גם חתמת שהכל בשידור.

מירב בן ארי: בבקשה, גברתי.

אלישבע: נעים מאוד לכולם.

אלישבע: אני נפגעת אלימות במשפחה.

אלישבע: את התלונה הראשונה הגשתי בדצמבר 2015.

אלישבע: הגשתי אין-ספור תלונות לאחר מכן.

אלישבע: אני אמא לחמישה ילדים.

אלישבע: אחרי שהתגרשתי – את הגט שלי קניתי, ויתרתי על מזונות, עשיתי צעדים מרחיקי לכת.

אלישבע: כל זה לא הועיל.

אלישבע: היו הפרות צווים על ימין ועל שמאל.

אלישבע: כשנתיים וחצי אחרי שהגשתי את התלונה הראשונה, אני נכנסתי למקלט לנשים מוכות של בת מלך, יחד עם ילדיי.

אלישבע: שהיתי בו כחצי שנה, ולאחר מכן שהיתי בדירת מסתור עוד שנה.

אלישבע: בזמן ששהינו במקלט, הייתה הפרת צו נוספת.

אלישבע: לגרוש ממני יש הרשעה אחת על תקיפה שלי לאור יום, בחצר בית הספר של הילדים שלי, קבל עם ועדה, תוך כדי הפרות של צווי הרחקה שניתנו גם מהמשטרה וגם מבית המשפט.

אלישבע: עדיין מתקיימים הליכים.

אלישבע: כששהיתי במקלט התקשרה אלי חוקרת אלימות במשפחה וביקשה לסגור את התיקים מ-2016, אז עדכנתי אותה שאני שוהה במקלט, כי היא לא ידעה את זה.

אלישבע: אמרתי לה – את יודעת שאם תסגרי את התיקים האלה, אני מבינה שזה כאב ראש ואתם רוצים לנקות שולחן, אבל זה פשוט ימשיך.

אלישבע: ואכן, זה המשיך.

אלישבע: יש הליכים פליליים שעדיין מתקיימים נגד הגרוש ממני.

אלישבע: אני יכולה לומר לכם שגם בהתקיים התיקים הפליליים האלה, הוגש כתב אישום אחד נוסף.

אלישבע: הייתה הפרה לפני כשנה וכמה חודשים.

אלישבע: התיק הזה נסגר כי המשטרה – אני אצטט לכם את לשון החוקרת שטיפלה בתיק הזה, שגבתה עדויות, היו ראיות: היא סגרה את התיק כי המשטרה לא מוצאת אותו.

אלישבע: אז אני אמרתי לה שאני מבקשת ממנה לשנות את הניסוח: שתאמר לי בבקשה שהיא לא מחפשת אותו.

אלישבע: אוקי?

אלישבע: אני יכולה לומר לכם שפנו אלי מהמשטרה, אין ספור פעמים, לחפש את "בעלי" – אני גרושה, כידוע לכם, זה רשום במשרד הפנים, ולשאול אותי אם אני יודעת איפה הכתובת שלו.

אלישבע: עדכנתי שהכתובת שהוא רשום בה זו כתובת שהוא אף פעם לא היה רשום בה.

אלישבע: אז אני מבקשת מכם: תניחו את הפוליטיקה בצד.

אלישבע: זה החיים שלי ושל הילדים שלי, והחוק הזה נכתב בדם.

אלישבע: זה חוק שהוא אמצעי אכיפה.

אלישבע: הוא נועד להציל חיים, הוא נועד להציל את החיים שלנו, ואין לנו עוד דם לבזבז.

אלישבע: אני אשמח לקרוא לכם שיר שכתבתי על הנושא: אלגוריתם לרצח כשאֵרָצַח, אחת לכמה ימים, יכתבו / אישה בת 36 נרצחה בפתח ביתה / היא הייתה מוכרת או לא לרווחה/ ולא שמענו צעקה / ואימוג'י אחד יזיל דמעה / ואימוג'י אחר יכעס / ואולי מישהי תפלוט אנחה / והאלגוריתם הלא מתחשב, תודה לאל / יעבור למתכון לאלפחורס הורס / ולפרסומת לריהוט, ולקורס שיווקי בכתיבה / ורק אני אתחרט / על אותם עשרה דברים שלעולם לא תדעו עליי //

אבתיסאם מראענה: וואו, את מדהימה.

קרן ברק: ממש.

קרן ברק: מהממת, וגיבורה ואמיצה.

עאידה תומא סלימאן: רק חבל שמי שמתנגד ומעכב את העלאת החוק הזה לא שומע אותך.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו איתך.

אלישבע: חבל מאוד, ואני אשמח מאוד לדבר איתו באופן אישי.

נעמה לזימי: צריך לשלוח לו את הקטע הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני אקח אותך.

נעמה לזימי: צריך לקחת אותה לקיש.

מירב בן ארי: תודה לך.

מירב בן ארי: תודה רבה גם שבאת ושיתפת.

מירב בן ארי: אני אתן לאחרונה, ליאת אנשל, גם היא ביקשה לדבר.

מירב בן ארי: היא גם מאוימת.

ליאת אנשל: שלום לכולם.

ליאת אנשל: אני קצת עייפה, אני אחרי עבודה, אבל הסיפור שלי הוא ידוע.

ליאת אנשל: אני נדקרתי 18 פעמים, נדרסתי והילד שלי נחטף בזמן הסדרי ראייה.

ליאת אנשל: הבחור שעשה לי את זה – בחור, אני קוראת לו; הפוגע, המחבל – כרגע משוחרר.

ליאת אנשל: הוא משוחרר שנה.

ליאת אנשל: אני בצווי הרחקה, אבל מפחדת פחד מוות.

ליאת אנשל: לא רק זה שאני לא נהנית מהאיזוק, אלא גם חוק האפוטרופסות, ההרחבה לא חלה עלי.

ליאת אנשל: זה אומר שכרגע, הבן שלי הולך להירשם לחטיבה, והאב הפוגע מקבל עכשיו זכויות להתערב לי, אחרי שהוא הרס את חיינו.

ליאת אנשל: עשר שנים הוא לא התערב, ועכשיו הוא מקבל זכויות להתערב, שזה בכלל אבסורד.

ליאת אנשל: אני חייבת שתשמעו גם את זה.

ליאת אנשל: אני פשוט חיה בפחד מתמיד.

ליאת אנשל: יש לי מצלמות אבטחה שקיבלתי כתרומה, אבל אני דוגמה שזה ממש מסוכן.

ליאת אנשל: צו הרחקה זה נייר.

ליאת אנשל: אני צריכה תמיכה, צריכה לדעת איפה הוא נמצא.

ליאת אנשל: אני לא שקטה בעניין הזה.

ליאת אנשל: יש לי הליכים משפטיים איתו שתלויים ועומדים – איתו ועם ההורים שלו, שלא מרפים ממני, דרך אגב.

ליאת אנשל: וזהו.

ליאת אנשל: אם אתם תעשו משהו לקדם את זה כמה שיותר מהר, וגם איכשהו אולי את ההרחבה לחוק האפוטרופסות, שזה לא יכול להיות, כי הבן שלי הוא בדיוק כמו הבן של שירה איסקוב, ועד יותר מזה.

ליאת אנשל: הבן שלי גם ראה אותי נדקרת והיה לידי.

קרן ברק: זה ממשיך.

קרן ברק: לא פעם אחת.

נעמה לזימי: אנחנו נתקענו עם החוק הזה, לא נתנו לנו להעביר אותו.

נעמה לזימי: צודקת, ליאת.

ליאת אנשל: הוא נדקר, מה שקורה זה שהוא דקר אותו לידי.

ליאת אנשל: אני גוננתי עליו עם הגוף שלי, כשהוא דוקר אותי וכל הדם שלי ניתז עליו, ואז הוא דרס אותי והוא חטף אותו.

ליאת אנשל: אז יש פה סיכון כפול: גם בחטיפה, המהירות המופרזת שהוא לקח אותו, וגם בדקירות.

ליאת אנשל: לא יכול להיות שאני לא אזכה בזה, ולאחת בנו את החוק ביומיים.

ליאת אנשל: לשירה איסקוב בנו את החוק ביומיים.

ליאת אנשל: מה ההבדל?

ליאת אנשל: בגלל שרשום לי חבלה בנסיבות מחמירות?

ליאת אנשל: המשטרה האשימה בהמון סעיפים: בניסיון לרצח, בחטיפה, בהפקרה.

ליאת אנשל: אין, אז הפרקליטות הורידה את זה כי היה לו עורך דין טוב?

ליאת אנשל: אני, אם אתם צריכים אותי – לכל דבר אני מוכנה.

ליאת אנשל: אני עושה את הכל.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה, ליאת.

מירב בן ארי: את חוק האפוטרופסות אנחנו גם נמשיך.

מירב בן ארי: אני מבטיחה לך.

נעמה לזימי: משרד המשפטים תוקע אותו.

ליאת אנשל: אני מתחננת, אני מתחננת.

ליאת אנשל: אני הייתי צריכה עכשיו לתבוע באופן אישי.

ליאת אנשל: באופן אישי, ואני בהליכים איתו.

ליאת אנשל: הרווחה מגיעה אלי הביתה בשבוע הבא.

ליאת אנשל: למה?

ליאת אנשל: למה אני והבן שלי צריכים לסבול?

מירב בן ארי: תודה.

ליאת אנשל: הרווחה מגיעה אלינו הביתה.

ליאת אנשל: למה?

ליאת אנשל: מה, אני צריכה להוכיח את זה?

ליאת אנשל: אני צריכה להוכיח שנדקרתי ונדרסתי, ושניסו לרצוח אותי?

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תשמרי על עצמך, ליאת.

מירב בן ארי: ברשותכם, לפני שאני עוברת להצבעה אני רוצה להגיד כמה דברים, ואני נותנת לאיילת.

מירב בן ארי: קודם כל, הצעות החוק הפרטיות: כפי שאמרנו, כולן במתווה של הצעת החוק הממשלתית.

מירב בן ארי: המטרה שלנו היא להצמיד את הצעות החוק לממשלתית.

מירב בן ארי: זו הייתה המחויבות שלכם בפני ועדת השרים, וגם הוועדה הזו וגם אתם – לכל אחד מכם יש מילה.

מירב בן ארי: הבטחנו שניצמד להחלטה של ועדת השרים.

מירב בן ארי: לכן אני מצפה מכולכן לכבד את זה ולהילחם על זה.

מירב בן ארי: כי בסוף, אם לא העבודה המקצוענית של המשרד לביטחון הפנים, בראשות השר עומר בר לב, משרד המשפטים בראשות השר גדעון סער, ומשרד הרווחה בראשות השר מאיר כהן – לא היינו בכלל נמצאים בסיטואציה הכל כך חשובה והיסטורית היום.

מירב בן ארי: לכן, אני מבקשת מכולם לעמוד בזה, להתחייב לזה כפי שסגרנו.

יוראי להב-הרצנו: מאה אחוז.

מירב בן ארי: וכמובן – לפעול, מרגע סיום ההצבעה, לצאת לשטח ולהביא את כל מי שמתנגד אלינו לאירוע הזה.

מירב בן ארי: היועצת המשפטית.

איילת לוי נחום: עוברים להצבעה על חמש הצעות החוק.

איילת לוי נחום: אחת-אחת.

מירב בן ארי: אני מזכירה: מי שיכולות להצביע אלו נעמה, עאידה ואני.

איילת לוי נחום: הצבעה על הצעת החוק של חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, פ/34/24.

מירב בן ארי: מי בעד?

מירב בן ארי: קרן, את לא יכולה להצביע.

קרן ברק: בסדר, אבל אני רוצה להרים את היד.

קרן ברק: בעד – 3

קרן ברק: נמנעים – 0

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: שלושה בעד.

איילת לוי נחום: הצבעה על הצעת החוק של חברת הכנסת קרן ברק, פ/300/24.

מירב בן ארי: מי בעד?

מירב בן ארי: בעד – 3

מירב בן ארי: נמנעים – 0

איילת לוי נחום: הצבעה על הצעת החוק של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, פ/895/24.

מירב בן ארי: מי בעד?

מירב בן ארי: בעד – 3

מירב בן ארי: נמנעים – 0

איילת לוי נחום: הצבעה על הצעת החוק של חברת הכנסת מיכל רוזין, פ/2336/24.

מירב בן ארי: מי בעד?

מירב בן ארי: בעד – 3

מירב בן ארי: נמנעים – 0

איילת לוי נחום: הצבעה על הצעות החוק של חברי הכנסת נעמה לזימי, אבתיסאם מראענה, אמילי חיה מואטי ואפרת רייטן מרום, פ/2412/24.

מירב בן ארי: מי בעד?

מירב בן ארי: בעד – 3

מירב בן ארי: נמנעים – 0

מירב בן ארי: כל ההצעות עברו בוועדה.

עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד מירב.

מירב בן ארי: אני מודה למשרדי הממשלה ולחברות הכנסת, ולצוות הוועדה.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.