ועדת הכספים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 274, 2022-05-17 13:30

אלכס קושניר: צוהריים טובים.

אלכס קושניר: אנחנו ממשיכים בדיוני הוועדה.

אלכס קושניר: על סדר היום הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הפקדות ברירת מחדל לחיסכון ארוך טווח לילד), התשפ"א-2021, הצעת חוק של חברי הכנסת ינון אזולאי ומשה ארבל.

אלכס קושניר: אנחנו מתחילים בדיונים כדי להכין אותה לקראת הקריאה הראשונה.

אלכס קושניר: אתן את האפשרות לינון להציג את הצעת החוק, בבקשה ינון.

ינון אזולאי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

ינון אזולאי: אקדים ואומר שהצעת החוק הזאת באה מן השטח, גם מלובי 99 שהעירו אותנו בנושא הזה.

ינון אזולאי: כשהעירו אותי ראיתי את זה גם אצל ילדיי, שעד היום אני לא יודע איך עשיתי את השטות הזאת, אבל בסדר, כנראה כל אחד משלם על השטויות שלו.

אלכס קושניר: תגדיר את השטות בדיוק.

ינון אזולאי: השטות מוגדרת בהצעת החוק, אני הולך להנציח את זה.

ולדימיר בליאק: זאת הדרך לתקן את השטויות שלך.

ינון אזולאי: כן.

ינון אזולאי: מותר גם לי פעם אחת לעשות משהו לביתי.

ינון אזולאי: ..

ינון אזולאי: הצעת החוק אומרת – לפני חמש שנים, בשנת 2017 עבר חוק חיסכון לכל ילד, שמאפשר להורה ולמדינה להפקיד 52 שקלים בחיסכון עבור הילד.

ינון אזולאי: ברירת המחדל תמיד הייתה לבנק, הפקדה בסיכון נמוך.

ינון אזולאי: אם נסתכל על אלה שהפקידו את הכסף בקופות גמל נראה את הפערים, שיכולים להגיע עד פי שבעה.

ינון אזולאי: אם אסתכל על הנתון על ילד שייקח את החיסכון שלו בגיל 21, מי שהפקיד את החיסכון בקופת גמל יתחיל את החיים שלו עם 63,000 שקל, אך מי שיפקיד דרך הבנק יקבל רק 13,000 שקל.

ינון אזולאי: אלה פערים עצומים.

ינון אזולאי: הצעת החוק מבקשת לתקן את העוול הזה, שבברירת מחדל תהיה קופת גמל בסיכון גבוה למשך 15 שנים, ולאחר 15 שנים יראו את המצב ואפשר יהיה להעביר לסיכון הנמוך, כדי לשמר בכל אופן את הרווח שיש פה.

אלכס קושניר: לפי הצעת החוק המעבר לסיכון הנמוך הוא אוטומטי או שהוא מצריך פעולה?

ינון אזולאי: כרגע זה אוטומטי.

ינון אזולאי: יכול להיות שצריך לדון בזה, אולי זה לא צריך להיות אוטומטי אלא על פי בקשה.

ינון אזולאי: נחזור לאותם אנשים כמוני, שנשארים ואומרים "יאללה, קיבלנו עוד מכתב".

ינון אזולאי: לא תמיד זה טוב.

ינון אזולאי: הסיכון הגבוה חייב להיות בהתחלה.

ינון אזולאי: אם מסתכלים על הפערים הגדולים הללו, העצומים – אני לא מבין את הפערים.

ינון אזולאי: אני מאמין שהבנקים עוד יזעקו פה ואנחנו נשאל איפה היו עד היום שלא זעקו את זה.

ינון אזולאי: הצעת החוק באה לתקן עוול, פשוטו כמשמעו, אבל זה כמו סוג של פיילוט.

ינון אזולאי: הפקדנו במשך חמש שנים, ראינו את החוק ועכשיו חייבים לשנות את החוק הזה לטובת כולם.

ינון אזולאי: הממשלה אמרה שגם היא רוצה להגיש הצעת חוק ממשלתית בנושא.

ינון אזולאי: אין לי מלחמה על קרדיט.

ינון אזולאי: יש לי מלחמה רק על דבר אחד: שזה יהיה כמה שיותר מהר.

ינון אזולאי: לכן, אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך שהחלטת לקדם את זה.

ינון אזולאי: אני חושב שעל ידי כך שאנחנו מקדמים את הצעת החוק, מי שירצה להגיד שהוא רוצה להצטרף אז אדרבה ואדרבה, כי זה למען אותם מאות אלפי ילדים שמגיע להם לחיות בכבוד מרגע שהם יכולים לפתוח את החשבון שלהם.

אלכס קושניר: תודה רבה ינון.

אלכס קושניר: היוזמה המבורכת הזאת, באיזה שנה זה היה?

מיכל היימן: זה נכנס לתוקף בתחילת 2017.

אלכס קושניר: זו באמת הייתה אחת היוזמות היפות בכנסת, חוק יפה מאוד, שמאפשר מוביליות חברתית לילדים, שיוכלו להגיע לגיל 21 ויהיה להם סכום כסף להתחיל אתו את החיים.

אלכס קושניר: מה שאתה מציע לפי דעתי מסתדר עם ההיגיון של חיסכון לטווח ארוך, גם במסלולים פנסיוניים אנחנו רואים דברים כאלה, שקודם כול אתה שם את הכסף בסיכון גבוה ואחר כך, ככל שאתה מתקדם למועד שאתה צריך לפרוע את החיסכון שלך אז אתה כמובן מעדיף את הסיכון הנמוך יותר.

אלכס קושניר: אני מציע שנשמע את גורמי המקצוע, מה יש לכם להגיד על זה, וכמובן גם את כל מי שנוכח פה.

אלכס קושניר: נתחיל כדרכנו עם הממשלה.

ינון אזולאי: אפשר גם רק לברך.

דניאל בלנגה: אני מאגף התקציבים במשרד האוצר.

דניאל בלנגה: אנחנו כבר כמה חודשים בעבודת מטה ממשלתית בינינו ובין רשות שוק ההון, החשכ"ל והביטוח הלאומי, לבחון את התוכנית הזאת ואיך אפשר לשפר אותה.

דניאל בלנגה: הצעת החוק של חבר הכנסת אזולאי שמה את האצבע בדיוק על שני הדברים הכי חשובים, שהאחד הוא ברירת המחדל והשני הוא עניין הבנקים.

דניאל בלנגה: בנוגע לברירת המחדל – גם אנחנו חושבים שזה צריך לעבור לסיכון גבוה.

דניאל בלנגה: אבל אנחנו חושבים שהמנגנון המוצע בהצעת החוק בעייתי.

דניאל בלנגה: ברגע שאתה מעביר את כל החסכונות בגיל 15 מסיכון מוגבר לסיכון מועט, אם היו ירידות באותה שנה אתה בעצם מקבע את ההפסדים של האדם.

דניאל בלנגה: אנחנו מנסים ביחד לחשוב על מנגנון קצת יותר חכם, שלא מקבע את ההפסדים אבל גם נותן איזשהו גידור לקראת משיכת החיסכון בגיל 21.

דניאל בלנגה: מה ששונה פה לעומת פנסיה, צריך לזכור, הוא שפה החוסך לא חייב למשוך את זה בגיל 21.

דניאל בלנגה: בפנסיה ברגע שהגעת לגיל פרישה הפנסיה שלך נקבעת וזהו.

דניאל בלנגה: פה גם אם היו לך ירידות אתה יכול פשוט להמשיך לנהל את החשבון ולמשוך אותו כאשר נוח לך.

אלכס קושניר: עד הפנסיה בעצם.

דניאל בלנגה: כן, עד הפנסיה.

דניאל בלנגה: זה אפילו חוסך מס רווח הון.

דניאל בלנגה: הסיבה שלא הבאנו הצעת חוק ממשלתית בנושא כפי שסוכם היא כי כרגע עמדתנו היא שלא צריך חקיקה פה.

דניאל בלנגה: כרגע מסלול ברירת המחדל הוא לפי חוזר של שוק ההון ולפי המכרז שמתפרסם על ידי החשב הכללי.

דניאל בלנגה: אנחנו חושבים שנכון יותר להמשיך לעשות את זה כך ופשוט לשנות את זה בחוזר ולא בחקיקה.

דניאל בלנגה: נמצאים פה עמיתיי מרשות שוק ההון שיוכלו להרחיב.

אלכס קושניר: למה לא שיניתם את החוזר עד עכשיו?

דניאל בלנגה: אנחנו כרגע בעבודה על הדבר הזה, איך המנגנון הולך להיראות.

ינון אזולאי: רק אוריד את הנושא הזה מסדר היום: מבחינתי אני מעוניין להמשיך רק בחוק.

ינון אזולאי: אפשר לשמוע את כל ההסברים.

ינון אזולאי: אני נעול על זה.

ינון אזולאי: הייתה הצעת חוק שלי שעלתה במליאה בשבוע שעבר, עלתה שלוש פעמים, בנושא אחר, בנושא ילדי אסירים, שם הסבירו לי שעדיף לעשות את זה בפקודה.

ינון אזולאי: אמרתי שאני מוכן אם זה יקרה כפי שמציעים.

ינון אזולאי: אבל יש דברים שבהם אני אומר שאני הולך עד הסוף.

ינון אזולאי: גם אם זה לא יקרה עכשיו, זה יקרה עוד מעט, בעוד חודש, בעוד חודשיים, בעוד חצי שנה, יש לי סבלנות.

ינון אזולאי: הילדים שלי גדלו בינתיים, אחד יגיע בקרוב לגיל 21 עם אותה קופה, אז יש לי סבלנות בשביל לשנות את זה עבור אחרים.

ינון אזולאי: כדי שלא יגידו ששיניתי את זה בשבילי אז יש לי סבלנות.

דניאל בלנגה: אני מציע שאולי נשמע את אנשי רשות שוק ההון, שיסבירו למה לדעתם זה צריך להיות בחוזר ולא בחקיקה.

אלכס קושניר: כן, בבקשה.

מיכל היימן: אני מצטרפת לדברים שנאמרו פה, שאנחנו רואים את התיקון הזה כתיקון מבורך, שבא בראייה של חמש שנים אחורה.

מיכל היימן: כאשר התחילו את המהלך הזה לפני חמש שנים לא ידעו מה באמת יהיה.

מיכל היימן: עכשיו בראייה לאחור אנחנו חכמים יותר, אנחנו רואים את התוצאות, אנחנו רואים את הפערים.

מיכל היימן: אנחנו רואים שילדים שהיו במסלולים שהם בסיכון מוגבר התשואות שלהם היו טובות יותר לאורך זמן והביאו תוצאות טובות יותר.

מיכל היימן: לכן צריך לעשות חשיבה מחדש ולעשות את השינוי.

מיכל היימן: אנחנו כן בכיוון הזה.

מיכל היימן: צריך לחשוב על המנגנון, כפי שאמר פה חברי, כי צריך לראות איך אנחנו לא גורמים – נניח אם הילד הגיע לגיל 15 במרץ 2020 או אפילו בחודש הזה, ויש פה ירידות – שזה לא נועל לו את ההפסדים ואחר כך לא תהיה לו אפשרות לחזור ולתקן את ההפסדים האלה.

מיכל היימן: צריך לחשוב איך לעשות את זה בצורה מדורגת ומוחלקת יותר, לראות איך אנחנו מונעים בעיות כאלה.

מיכל היימן: לעניין האכסניה של התיקון – כפי שנאמר פה, נכון להיום הקביעה מה היא ברירת המחדל הייתה במסגרת המכרז והחוזר של הממונה.

מיכל היימן: כמובן לא עשינו את זה על דעת עצמנו, אין לנו כוונה.

מיכל היימן: כל זה נעשה בהסכמות מכל הכיוונים.

מיכל היימן: כשעושים את זה במסגרת חוזר ומכרז - - -

שלומית ארליך: גם התקנות קובעות את זה, לא רק החוזרים.

דור פישר: גם בתקנות הביטוח הלאומי עצמן נקבעים הדברים.

מיכל היימן: זה פשוט גמיש יותר לשינויים.

מיכל היימן: כפי שעכשיו חמש שנים אחרי רואים שאפשר לשפר משהו - - -

אלכס קושניר: מיכל, את סותרת את עצמך, סליחה שאני אומר, ואסביר לך.

אלכס קושניר: בניתם לעצמכם מנגנון גמיש וכפי שאמר חברך מאגף התקציבים אתם כבר כמה חודשים בעבודת מטה כדי לחשוב מה לעשות.

אלכס קושניר: אז כנראה המנגנון הגמיש הזה והיעדר התערבות של הכנסת במקרה הזה דווקא בולמים תהליכים ולא מקדמים אותם.

אלכס קושניר: לכן אני מצטרף פה לחברי יוזם הצעת החוק ינון אזולאי.

אלכס קושניר: אנחנו צריכים ללכת לחקיקה ראשית.

אלכס קושניר: אשמח כמובן לשמוע גם את משרד הרווחה ואת הביטוח הלאומי בנושא הזה.

מיכל היימן: אני לא חס וחלילה סותרת אותך.

מיכל היימן: אני רק אומרת שלא סתם זה התעכב עד עכשיו.

מיכל היימן: באמת עשינו פה עבודת מחקר, לבדוק איך נכון, כולל בדיקה של נתונים.

מיכל היימן: יש פה הרבה גורמים, כפי שאתם רואים.

ינון אזולאי: אני מבטיח לך שנשתמש בעבודת המטה שעשיתם לצורך החוק.

אלכס קושניר: נציגי הביטוח הלאומי, בבקשה.

שלומי מור: צוהריים טובים.

שלומי מור: ראשית, ברמת מהות תיקון החקיקה – מן הנתונים שלנו, לאור שיעורי הבחירה במסלולים והעובדה שברירת המחדל היום היא המסלול הפחות מסוכן, אנחנו סבורים שההצעה ראויה ונכונה.

שלומי מור: זה ישפר דווקא את מצבם של מי שהיום נמצאים בסטטוס כלכלי פחות טוב ושאולי פחות ממצים את הזכויות שלהם ולכן ברבות הימים דווקא הם יקבלו מענק נמוך יותר בסך הכול, וזה חבל.

ינון אזולאי: גם הנתונים אומרים שמי שהפסיד זה אותם אלה שגם כך המצב הכלכלי שלהם והמעמד הסוציו-אקונומי שלהם נמוך מאוד.

אלכס קושניר: כי הם הולכים על ברירת מחדל אוטומטית, הם לא מפעילים שיקול דעת.

שלומי מור: לכן נראה לנו שההצעה בהחלט ראויה.

שלומי מור: לשכת שר הרווחה והביטחון החברתי דווקא כן חושבת שראוי לקדם את זה בחקיקה, אבל בחקיקה ממשלתית, שאליה יוכלו אחרי כן חברי הכנסת לצרף את ההצעה שלהם.

שלומי מור: זה כן דבר שהיינו רוצים לעשות.

שלומי מור: בנוסף לכך, כפי שנאמר כאן, יש לנו רעיונות נוספים, יש כל מיני דברים נוספים שראוי היה לבחון את הקידום שלהם.

שלומי מור: לדוגמה, היום זה הפרשה של 50 שקלים בלבד או שום דבר.

שלומי מור: יכול להיות שבתווך כן יש מקום לבחון שיעורים שונים מ-50 שקלים או אפס.

שלומי מור: היום בגיל 18 כדי לשחרר את הכסף שלו ילד צריך אישור של ההורים.

שלומי מור: יכול להיות שיש מקום לבחון – אלה רעיונות שהם במחשבה אצלנו.

שלומי מור: ההסדר הזה חשוב מאוד והיינו רוצים שהוא יוכל למצות את מלוא הפוטנציאל שלו כדי לסייע לילדים.

אלכס קושניר: כמובן האויב של הטוב הוא הטוב ביותר, אבל אני מזכיר לכם שאנחנו לקראת הקריאה הראשונה ותהיה לנו גם מן הסתם הכנה לקריאה השנייה והשלישית.

אלכס קושניר: לכן אני מציע לכם להביא את הצעת החוק הממשלתית שלכם כפי שהיא מוכנה היום, עם השלד הבסיסי והעיקרי, תעבירו אותה בקריאה הראשונה, נמזג את הצעות החוק ואז נוכל כאן בוועדה לערוך את המשך הדיון ולהכניס את הרעיונות שדיברת עליהם.

אלכס קושניר: גם לי יש הצעת חוק שנותנת אפשרות לחיילים בודדים חסרי עורף משפחתי למשוך את חיסכון לכל ילד לפני גיל 21 בלי אישור הורים.

אלכס קושניר: כל הדברים האלה יכולים להתחבר באותה חקיקה.

אלכס קושניר: חבל שאנחנו פשוט מושכים זמן.

שלומי מור: מכיוון שאלה נושאים שמעוגנים היום ואנחנו צריכים גם את ההסכמה של חברינו במשרד האוצר, נשתדל לעשות את זה בשיתוף פעולה בהקדם הניתן.

ינון אזולאי: שלומי, אתה חכם, אתה בונה על משרד האוצר ולא על חברי הכנסת.

שלומית ארליך: זאת הייתה עמדת הממשלה בסופו של דבר, לקדם את זה באמצעות הליכי חקיקה.

שלומי מור: נכון, החלטת ועדת השרים לענייני חקיקה הייתה שהעניין יקודם באמצעות הצעת חוק ממשלתית.

אלכס קושניר: יש פה נציגים ממשרד הרווחה?

אלכס קושניר: נציגת משרד המשפטים, בבקשה.

הדיל יונס: שלום.

הדיל יונס: אני מבקשת להיצמד להחלטת ועדת השרים לענייני חקיקה.

הדיל יונס: אנחנו גם לא בחנו את השאלה אם אפשר לקדם את התיקון המוצע באמצעות חוזר או נוהל.

הדיל יונס: זאת שאלה שיש לה היבטים משפטיים שלא נבחנו.

הדיל יונס: לכן, מכל הטעמים שציין שלומי, אנחנו מבקשים להיצמד להחלטת ועדת השרים לענייני חקיקה.

אלכס קושניר: אנחנו בעד להיצמד, רק אנחנו רוצים שההיצמדות תהיה מהירה יותר, כי בינתיים היא לא קורית.

ינון אזולאי: אני מבקש לשאול את משרד המשפטים שאלת תם.

ינון אזולאי: אני לא מכיר הרבה את הכנסת אז שאלה קטנה.

ינון אזולאי: למה אתם דווקא רוצים חקיקה ממשלתית?

ינון אזולאי: מה רע בחקיקה הפרטית אם נעשה את השינויים שאתם מבקשים?

ינון אזולאי: זאת שאלה בשביל ההבנה.

ינון אזולאי: את יודעת להסביר לי?

הדיל יונס: אני חושבת שזה מכל הטעמים שצוינו על ידי משרד האוצר ורשות שוק ההון.

ינון אזולאי: אנחנו נכניס את כל הטעמים בפנים, מתוך הבנה.

ינון אזולאי: השאלה היא מה ההבדל בין חקיקה ממשלתית לחקיקה פרטית שנמצאת כבר על השולחן ומקודמת.

ינון אזולאי: יש איזה עניין?

הדיל יונס: יש לזה עקרונות מנחים מבחינתנו, שכאשר יש הצעה שיש לה היבטים מורכבים ויש לה השלכות רוחב לא מבוטלות אז אנחנו מבקשים שהיא תקודם בהצעה ממשלתית כדי שזה יהיה בהסכמה של כל גורמי הממשלה.

ינון אזולאי: יכול להיות שבין הצעה ממשלתית להצעה פרטית ההבדל הגדול הוא פער הזמן?

הדיל יונס: זה לא בהכרח כך.

הדיל יונס: אין חוקים בעניין הזה.

הדיל יונס: יש הצעות חוק פרטיות שקודמו הרבה יותר מהר מהצעות חוק ממשלתיות, זה לא בהכרח.

ינון אזולאי: אולי נחוקק חוק בעניין הזה על כך שיש איזשהו פער זמן.

ינון אזולאי: אסביר לך למה אני מתכוון.

ינון אזולאי: אם נקבע בחוק שברירת המחדל אם לא מקודם חוק בחקיקה פרטית בהסכמה, כאשר הייתה הסכמה של הממשלה, בתוך שבועיים נקדם אותו, אז יכול להיות שזה יקרה מהר יותר.

ינון אזולאי: הבעיה שלי היא שאני מחכה עם הצעת החוק חיסכון לכל ילד כבר זמן רב.

ינון אזולאי: זה לא אני אלא המשפחות מחכות לזה.

ינון אזולאי: העלו כאן טענות שאני מסכים להן.

ינון אזולאי: מראש אמרתי שיש מה לתקן.

ינון אזולאי: הבעיה שלי היא שאנחנו מחכים כל כך הרבה זמן וגם עכשיו אומרים לנו "אנחנו בעבודה".

ינון אזולאי: אז מה?

ינון אזולאי: בגלל שזה בעבודה נחכה עוד חודשיים, עוד שלושה חודשים ויותר?

ינון אזולאי: אני מבין את הרצון הטוב.

ינון אזולאי: לכן אמרתי ליושב-ראש שהדעה שלי היא שיש לקדם את זה לקריאה הראשונה וזה יהיה תמריץ לממשלה להעביר את זה מהר יותר.

ינון אזולאי: מה את אומרת על זה?

הדיל יונס: זה לא תיקון של משרד המשפטים.

ינון אזולאי: אני פונה אליך מכיוון שלקחת על זה אחריות ואמרת שיש פה הצעה ממשלתית ואת מבקשת להיצמד לה, אז הבנתי שכל העיגון נמצא אצלך.

ינון אזולאי: לכן הדו-שיח שלי אתך.

ינון אזולאי: בואו נקדם את זה בקריאה הראשונה.

הדיל יונס: התפקיד של הייעוץ המשפטי לממשלה לשקף את המצב המשפטי הרצוי.

הדיל יונס: המצב המשפטי הרצוי הוא שיש החלטת ועדת השרים לענייני חקיקה נכון לעכשיו.

אלכס קושניר: אגב, מאיזה תאריך?

שלומית ארליך: היא נתקבלה ב-5 בינואר.

ינון אזולאי: אה, אז יש זמן.

ינון אזולאי: חשבתי שמינואר שעבר אבל זה מינואר הנוכחי.

ינון אזולאי: יש לכם זמן, אל תהיו לחוצים, הכול בסדר.

הדיל יונס: אנחנו לא לחוצים.

ינון אזולאי: אני שם לב שאתם לא לחוצים.

ינון אזולאי: לפחות יש מי שאומר את האמת פה בשולחן.

ולדימיר בליאק: אני גם חושב שמדובר בהצעה טובה וראויה.

ולדימיר בליאק: הפערים בתשואות לאורך השנים – פשוט אי אפשר להשוות.

ולדימיר בליאק: המצב שנוצר מלכתחילה פוגע – אני מסכים – בעיקר בשכבות החלשות.

ולדימיר בליאק: אני יותר מדי מסכים אתך, ינון.

ולדימיר בליאק: אני גם מסכים שלזמן פה יש משמעות ואין שום צורך להתמהמה.

ולדימיר בליאק: צריך לקדם את החקיקה, כמובן בתיאום מלא עם משרד הרווחה והביטחון החברתי.

ולדימיר בליאק: אני רק חושב בקול רם ותוהה האם בכלל האופציה של הפיקדון הבנקאי צריכה להישאר על השולחן.

ולדימיר בליאק: כפי שבחי

ולדימיר בליאק: סכון הפנסיוני אי אפשר להפקיד כסף לפיקדון בבנק אז אולי גם כאן אנחנו צריכים להוציא את האופציה.

ולדימיר בליאק: אפשר לדבר על זה.

ינון אזולאי: בעניין הזה, אני חושב כמוך.

אלכס קושניר: אני דווקא פחות מסכים אתך.

ולדימיר בליאק: הסייג שלי, אני חושב שצריך להשאיר פה מקום לתחרות.

אלכס קושניר: אין בעיה, אבל כל עוד הפיקדון בבנק הוא לא ברירת מחדל אני חושב שאין שום בעיה להשאיר את כל האופציות.

ולדימיר בליאק: אני חושב בקול רם ביחד אתכם, האם זה נכון או לא נכון.

ולדימיר בליאק: אולי אפשר לדון גם בסוגיה הזאת.

אלכס קושניר: יש הרבה אנשים שמטעמי נוחות רוצים שהכול אצלם יהיה במקום אחד.

אלכס קושניר: פרט לכך, אנחנו בעד להגדיל תחרות ולא להקטין את האפשרויות.

דור פישר: אני מרשות שוק ההון.

דור פישר: רק אחדד בנוגע להסדרה בתקנות.

דור פישר: כיום בתקנות ביטוח לאומי לא נקבע מסלול ברירת המחדל אלא נקבע שמסלול ברירת המחדל יהיה, במקרה שהורה לא בחר, על פי מסלול שייקבע בתקנון קופת הגמל, שהוא נקבע בחוזרים של רשות שוק ההון.

דור פישר: לכן היום בתקנות קבוע שחוזרי רשות שוק ההון הם אלה שיסדירו את ברירת המחדל.

דור פישר: זה המצב החוקי היום ולכן אנחנו חושבים שאפשר להסדיר את זה כבר עכשיו בחוזרים.

אלכס קושניר: אם אפשר להסדיר את זה כבר היום זה אומר שאפשר היה להסדיר את זה כבר אתמול.

אלכס קושניר: הייתם עושים את זה ולא מחכים לחבר כנסת שיעלה הצעת חוק כזאת.

ינון אזולאי: יש לי רעיון: אפשר להסדיר את זה היום.

ינון אזולאי: תסדיר את זה עד מחר, אז אמשוך את הצעת החוק.

דניאל בלנגה: אשמח להתייחס.

אלכס קושניר: בבקשה, משרד האוצר.

אלכס קושניר: מה עם התיקון שלי לגבי חיילים בודדים?

אלכס קושניר: תביא את החקיקה.

ינון אזולאי: עד מחר, זה בחצי יום.

ינון אזולאי: ..

דניאל בלנגה: אחת הסיבות שעיכבו אותנו – ונכון שהתעכבנו – היא סיפור הבנקים, כי הסיפור מורכב יותר, וגם הסכמי ההתקשרות עם הבנקים נגמרים בנובמבר 2022 ואז אם נרצה להוציא אותם, או להקשות על התנאים שהם נותנים לחוסכים - - -

אלכס קושניר: רק רגע.

אלכס קושניר: אנחנו לא רוצים להקשות על שום שחקן.

אלכס קושניר: הדבר היחיד שאנחנו רוצים לעשות הוא שלהורים בברירת המחדל יהיה המסלול בסיכון גבוה.

אלכס קושניר: כל שאר השחקנים צריכים להישאר באותם תנאים, פשוט לא בברירת מחדל.

אלכס קושניר: זה הכול.

דניאל בלנגה: עמדתנו כרגע היא שזה אפילו לא מספיק.

דניאל בלנגה: כאשר אנחנו מסתכלים על הבנקים, התשואות שם נמוכות מאוד.

דניאל בלנגה: פרט לכך, אם אנחנו מסתכלים לפי מחקר של דניאל גוטליב, שהיה בעבר ראש המחקר של המוסד לביטוח הלאומי, בחמישון התחתון 90% מאלה שלא בוחרים את ברירת המחדל בוחרים בבנקים.

דניאל בלנגה: כלומר הבנקים משפיעים מאוד, בטח על העשירונים התחתונים, והתשואות שם נמוכות מאוד.

דניאל בלנגה: לכן אנחנו שוקלים או להוציא את הבנקים באופן מלא או לפחות לדרוש מהם כל מיני תנאים שהיום אנחנו לא דורשים מהם, ובראשם ניידות.

דניאל בלנגה: היום אם אתה בוחר בבנק אתה תקוע בבנק הזה עד סוף החיסכון.

דניאל בלנגה: בקופת גמל למשל אתה יכול לעבור בין קופות הגמל.

דניאל בלנגה: התחרותיות פה היא משמעותית מאוד.

קרן ברק: מה זאת אומרת שאתה תקוע?

קרן ברק: אם אתה נמצא בבנק כבר חמש–שש שנים אז זהו, אתה לא יכול לעשות כלום?

קרן ברק: ואם סגרת את החשבון באותו בנק?

דניאל בלנגה: לבנק יש שתי תוכניות עיקריות.

דניאל בלנגה: הראשונה היא חיסכון נעול ל-18 שנים, השנייה היא חיסכון עם תוכנית יציאה בכל חמש שנים.

דניאל בלנגה: אבל גם בכל חמש שנים אתה יכול לצאת לתוכניות אחרות רק באותו הבנק, צמוד למדד או לא צמוד למדד.

דניאל בלנגה: אתה לא יכול לעבור לא לבנק אחר ולא לקופת גמל.

קרן ברק: ואם סגרתי את החשבון באותו בנק?

ינון אזולאי: זה לא קשור.

אברהם זופניק: אני כלכלן במועצה הלאומית לכלכלה במשרד ראש הממשלה.

אברהם זופניק: אנחנו מברכים על הצעת החוק הזאת.

אברהם זופניק: אנחנו גם סבורים שהכלי שנועד לצמצום אי-שוויון, על פי הסימולציות שעשינו, ילד שהשקיע בסיכון גבוה פשוט מקבל פי שניים מאשר ילד שהשקיע בסיכון נמוך.

אברהם זופניק: כלומר כלי שנועד לצמצום אי-שוויון בסוף מגביר את הפערים.

אברהם זופניק: לכן אנחנו מברכים על הצעת החוק.

אברהם זופניק: גם מה שדניאל הזכיר, אנחנו מקבלים את הנקודה הזאת, שמעבר מדורג צריך להיעשות בצורה טובה יותר.

אברהם זופניק: אני רוצה להגיד עוד שתי נקודות על הדיון הזה, מה שדניאל הזכיר על הבנקים.

אברהם זופניק: היום אדם שאין לו ידע פיננסי והוא בחר בבנק כי הייתה לו תחושה שזה טוב, זה מה שקורה בעשירונים התחתונים, בסוף הוא פשוט תקוע כל החיים, אין לו שום נקודת יציאה.

אברהם זופניק: ייתכן שצריך לשקול שיהיה אפשר - - -

אלכס קושניר: אין בעיה, אפשר לשפר את התנאים, אבל אני חושב שלא צריך להוציא שחקנים.

דניאל בלנגה: על הסוגיה הזאת אנחנו עדיין בדיונים פנימיים.

אברהם זופניק: דבר נוסף הוא שאנחנו יודעים שגם בעשירון השלישי רק 55% מתוכם מכפילים את שיעורי החיסכון, בעשירון השני רק 40% וכן הלאה.

אברהם זופניק: ייתכן שיש מקום לשקול שברירת המחדל תהיה הכפלה ב-50 שקלים נוספים, כאשר מי שירצה יוכל לבטל את אותה הכפלה, מה שנקרא בשפה המקצועית בכלכלה התנהגות נאג', כלומר לתת דחיפה לשם, שאנשים יבינו את המשמעות ואת החשיבות של זה, ומי שירצה יוכל לבטל את זה.

אברהם זופניק: אני מציג את זה כאן, יש מקום אולי לשקול את זה בהמשך דיוני החקיקה.

אלכס קושניר: זה שאלה מורכבת.

אלכס קושניר: צריך לשקול אותה.

אלכס קושניר: עוד מישהו מן הממשלה רוצה להתייחס?

רמי עזריה: אני מרשות שוק ההון.

רמי עזריה: אני רוצה לחדד את דבריה של מיכל היימן.

אלכס קושניר: אתם מחדדים האחד את השני במשך כל הדיון הזה.

רמי עזריה: מה לעשות, משלימים האחד את השני, אנחנו שחקנים קבוצתיים.

ולדימיר בליאק: בסוף נגיע לחדות מרבית.

רמי עזריה: לעניין קביעת ברירת מחדל – זה בסמכות הממונה בחוזרים.

רמי עזריה: ייתכנו מקרים של משבר בשוק ההון וכדומה.

רמי עזריה: חשוב מאוד – כפי שהיה גם חלקית בקורונה – שהרגולטור יוכל להגיב בזמן אמת ולתת הוראות לשוק כדי לבצע התאמות למצב הנוכחי.

רמי עזריה: כאשר זה יהיה בחקיקה זה ייקח זמן רב יותר.

אלכס קושניר: תן לי דוגמה להתאמה שאתה יכול לעשות במשבר.

רמי עזריה: רק אגיד לפני כן: הזמן שלקח לנו בסוגיה הזאת, מעבר למה שדניאל הסביר, זה לא היה תגובה לזמן אמת בעת משבר אלא עשינו עבודת מטה כדי לדעת אם אנחנו משנים ברירת מחדל מה היא הדרך הנכונה, האם כפי שמוצע בהצעת החוק, האם אופציה אחרת או האם זה רק סיכון מוגבר.

רמי עזריה: לכן הדברים האלה ארכו זמן.

אלכס קושניר: היום אתם מגובשים כבר?

רמי עזריה: אנחנו מגובשים לעניין קביעת ברירת מחדל של סיכון מוגבר.

אלכס קושניר: אז בוא תן לנו פירוט.

אלכס קושניר: סיכון מוגבר – איך עושים את זה?

רמי עזריה: באמצעות חוזר.

אלכס קושניר: למה?

רמי עזריה: כי זה סמכות הממונה.

רמי עזריה: כפי שהממונה מסדיר את יתר המסלולים.

אלכס קושניר: מה הבעיה שלכם שזה יהיה בחקיקה?

רמי עזריה: כי בחקיקה, כפי שאמרתי, זמן התגובה - - -

אלכס קושניר: אתה ברשות שוק ההון בממשלת ישראל.

אלכס קושניר: נכון?

רמי עזריה: מן הסתם.

אלכס קושניר: יש פה עמדת ממשלה אחרת לחלוטין.

אלכס קושניר: אני לא מבין.

רמי עזריה: אם עמדת ממשלה תעביר את זה בחוק, כי יש עוד אספקטים בחוק, כמו הבנקים שיתייחסו פה וכדומה, הקביעה עצמה של ברירת המחדל לדעתנו נכון יותר, בגלל הגמישות, שתהיה באמצעות חוזר.

אלכס קושניר: כאן אתה מדבר כבר אל תוך הצעת החוק פנימה.

אלכס קושניר: בסדר.

לינור דויטש: אני מנכ"לית לובי 99.

לינור דויטש: קודם כול, אני שמחה מאוד לראות את ההסכמה הרחבה שיש בממשלה.

לינור דויטש: בעיניי זה מופת לכמה חשוב שיש כנסת מתפקדת.

לינור דויטש: כל הממשלה מסכימה כמה חשוב לשנות את ברירת המחדל של חיסכון לכל ילד אבל היינו צריכים חבר כנסת כדי לגרום להם לפעול.

לינור דויטש: אז בעיניי זו דוגמה למה חייבים לשמר יציבות פוליטית.

אלכס קושניר: שמעת, ינון?

ינון אזולאי: עד עכשיו דיברת חכם.

ינון אזולאי: אני מציע שתעצרי פה ואני אמשיך ...

ינון אזולאי: רק תדעי שכל האוצר הסכימו בגללי, לא בגלל היציבות הפוליטית, הם יודעים שאני היציב.

לינור דויטש: קודם כול, אני שמחה מאוד שינון אזולאי הרים את הכפפה כאשר פנינו אליו.

לינור דויטש: אני חושבת שהנתונים של הביטוח הלאומי מדברים בעד עצמם.

לינור דויטש: 13,000 שקל יקבל ילד שחסכו לו בבנקים לעומת 62,000 שקל שיקבל ילד שחסכו לו בקופות גמל.

לינור דויטש: זה אפילו לא קרוב.

לינור דויטש: דיברתם פה על מה יקרה, שצריך למצוא פתרון אם ייצא לפני הזמן.

לינור דויטש: ראשית, אני חושבת שאפשר למצוא לזה פתרון.

לינור דויטש: שנית, לא משנה כמה הפער יהיה, עדיין זה יהיה כנראה פער קטן יותר מן הפער שהוצג כאן.

לינור דויטש: אני רוצה לומר שלא מדובר פה על תחרות אלא על תשואה.

לינור דויטש: אין פה אלמנט של תחרות.

לינור דויטש: יש פה אלמנט איפה התשואה.

לינור דויטש: לאור העובדה שהרוב המוחלט של מי שחוסך בבנקים זה העשירונים החלשים, כך רואים לפי הנתונים, מי שמפקיד שם זה בסוף מי שלא מספיק מבין, אנחנו חושב שלא צריך לאפשר – כפי שאתה לא מאפשר בפנסיה לחסוך בפיקדון אפסי בבנק, לא צריך לאפשר לשים את החיסכון לכל ילד בפיקדון אפסי בבנק.

לינור דויטש: מי שנפגע מזה בסוף הכי הרבה הם הילדים החלשים.

לינור דויטש: לכן, לאור העובדה שכל הנתונים מראים, כולנו יודעים שהתשואות לאורך זמן בשוק ההון גבוהות יותר, לא מספיק שתהיה ברירת מחדל אלא זה צריך להיות הדיפולט, שכפי שאתה לא מאפשר בפנסיה אתה לא מאפשר לבנקים.

לינור דויטש: הבנקים לא צריכים להיות אופציה כי זה לא אלמנט של תחרות, זה פשוט אלמנט של איפה הילד ייצא נשכר יותר, עם יותר כסף לטובתו.

לינור דויטש: פה אני חושבת שזה די חד-משמעי, המספרים מדברים בעד עצמם.

לינור דויטש: הבנקים עושים 25 מיליון שקל בשנה עמלות על הפיקדונות הללו שנחסכים שם.

לינור דויטש: לא רק שהם נותנים תשואה אפסית, הם גם גוזרים על זה קופון שמן מאוד על חשבון הילדים החלשים, שבסוף לא מקבלים את הכסף הזה.

לינור דויטש: לכן בעינינו לא רק שחשוב שהצעת החוק תעבור אלא חשוב שהיא תאפשר אך ורק קופות גמל לטווח ארוך כדי לא לפגוע בסוף במוחלשים.

לינור דויטש: בעינינו זה צריך להיות די חד-משמעי.

לינור דויטש: תודה.

לירון אשל: אני עורכת דין ועובדת סוציאלית, היועצת המשפטית במועצה לשלום הילד.

לירון אשל: אני חייבת להגיד שאני באמת מופתעת מאחידות הדעים.

לירון אשל: אנחנו רגילים לפינג-פונג בין כל המשרדים ולהתנגדויות.

לירון אשל: אנחנו כמובן מברכים על הצעת החוק, אנחנו חושבים שהם מבורכת.

לירון אשל: כך גם הבענו בפני ועדת השרים לענייני חקיקה ולאחרונה העברנו מאמר שכתבנו ליושב-הראש ולחברי הוועדה.

לירון אשל: אנשי השטח פוגשים את הפרצופים מאחורי זה.

לירון אשל: יושבים פה אנשים ממשרד האוצר ושוק ההון.

לירון אשל: אנחנו פוגשים את הילדים והצעירים.

לירון אשל: בעוד המטרה המרכזית של התוכנית, שהיא תוכנית היסטורית וחשובה, היא צמצום הפערים והעוני הבין-דורי, למעשה, כפי שאמרו גם לפניי, היא מובילה בדיוק להיפך, כלומר ילדים שמגיעים ממקומות שהם נעדרי מערכות תמיכה או מהוצאות חוץ-ביתיות, ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, למעשה לא רק שלא מתחילים מנקודה שווה אלא מתחילים בפער מורגש מאוד.

לירון אשל: אז אנחנו כמובן מברכים על הצעת החוק.

לירון אשל: צריך לחשוב על מנגנון שיתכתב עם התנודות והתנועות בשוק וכמובן יאפשר שמירה מסוימת על הילדים כדי שלא יהיו הפסדים.

לירון אשל: אתייחס לעוד עניין שעלה כאן:

לירון אשל: אחת ההמלצות שלנו במאמר היא שלאוכלוסיות ייחודיות בתוך אוכלוסיית הקטינים, למשל אוכלוסיות שהוצאו מן הבית או נעדרי תמיכה או מנותקי קשר, המדינה תיכנס בנעלי ההורים לעניין ההפרשה של 50 השקלים הנוספים.

לירון אשל: והצעה נוספת, שגם יושב-הראש הזכיר, יש לנו הצעת חוק שניסחנו שתאפשר לילדים מעל גיל 18 למשוך את הכספים ללא אישור שני ההורים.

לירון אשל: זה דבר די אבסורדי שילד בן 18 ויום יכול להתגייס לצבא אבל לא למשוך את הכספים.

לירון אשל: אנחנו מחדדים ומחזקים את זה ומקווים שזה יעבור כמה שיותר מהר לטובת הילדים.

לירון אשל: תודה.

דידי פרידלנדר: אני מלשכת סוכני הביטוח.

דידי פרידלנדר: אני משמש כיושב-ראש הוועדה הפיננסית בלשכה.

דידי פרידלנדר: הצגנו גם נייר עמדה שנשלח אתמול לחברי הוועדה.

דידי פרידלנדר: בראש ובראשונה אנחנו גם תומכים, כמו כל מי שנמצא פה סביב השולחן כנראה, ביוזמה של חברי הכנסת ינון אזולאי ומשה ארבל.

דידי פרידלנדר: בנייר שהגשנו גם הצענו כמה פתרונות לנושאים שעלו פה סביב השולחן, גם לגבי המנגנון של המעבר מן המסלול המוגבר, אגב לא למסלול הנמוך אלא למסלול הבינוני, הכללי.

דידי פרידלנדר: דבר שני, לתת פרק זמן של שנה, מגיל 17 ועד גיל 18, לבצע, גם עבור הגופים שצריכים למכור ולקנות וגם עבור הילד או ההורה שצריך להחליט.

דידי פרידלנדר: אם אמרתי גילאי 17–18 אז אנחנו מדגישים את זה, כי לדעתנו נקודת המעבר לא צריכה להיות בגיל 15.

דידי פרידלנדר: ההסתכלות על התוכנית הזאת כתוכנית שניתנת למשיכה בגיל 18 לדעתנו היא טעות.

דידי פרידלנדר: נקודת היציאה שהוצגה בחוק לגיל 18 זה בסדר, אבל לדעתי אנחנו חייבים להסתכל על התוכנית הזאת לגיל 21, ולכן נקודת השינוי במסלול ההשקעות צריכה להיות גיל 18.

אלכס קושניר: אתה רץ רחוק מדי.

דידי פרידלנדר: יכול להיות.

דידי פרידלנדר: לעצור את זה בגיל 15 זה להפסיד הרבה מאוד כסף עבור הילדים.

אלכס קושניר: לא נקבע פה גיל 15.

אלכס קושניר: מאיפה אתה לוקח את זה?

דידי פרידלנדר: כך מופיע בהצעת החוק.

דידי פרידלנדר: בהצעת החוק מופיעים שני דברים: ראשית גיל 15, ושנית ביום שהילד בן 15.

דידי פרידלנדר: כלומר גם קבענו את זה מוקדם מדי וגם בנקודת זמן, שאם ניקח כדוגמה את שוק ההון היום, ילד שהוא בן 15 היום הוא מסכן, הוא יקבל את ההפסדים של המניות של 10% מתחילת השנה והוא לא יחזיר את זה בחזרה.

דידי פרידלנדר: לכן אסור שזה יהיה ביום מסוים.

דידי פרידלנדר: אני מתחבר גם אל מה שנאמר כאן על ידי נציג משרד ראש הממשלה, לקבוע בברירת המחדל תוספת של 50 שקל, ולא כמו היום שההורה צריך ליזום את זה, בשל שתי סיבות.

דידי פרידלנדר: ראשית כי אני חושב שזה כמובן יגדיל את החיסכון של הילד, ושנית זה יעורר את ההורה לבחור.

דידי פרידלנדר: כשאנחנו קובעים בחקיקה שילד מצטרף למסלול עם סיכון מוגבר וההורה אפילו לא שם לב ולא יודע, כשירד לו 50 שקל מקצבת הילדים אז הוא יידע, וכאשר ירד לו עוד 50 שקל מקצבת הילדים והוא ירצה לשנות את זה הוא יוכל להיכנס לאתר של הביטוח הלאומי וגם באותה הזדמנות או לוותר על התוספת של ה-50 שקלים או לעבור למסלול סולידי אם הוא רוצה.

דידי פרידלנדר: לכן אנחנו רואים בזה גם עוד פתרון טכני.

דידי פרידלנדר: אנחנו חושבים שזה נכון וגם זה פתרון טכני לגבי נושא ברירת המחדל.

דידי פרידלנדר: את כל הרעיונות הללו פירטנו בדף שהכנו.

דידי פרידלנדר: דבר אחרון, נושא של שקיפות.

דידי פרידלנדר: כיום באתר הביטוח הלאומי יש שקיפות גדולה מאוד וכל הורה שאחראי על הילד יכול לראות איפה נמצאות הקופות.

דידי פרידלנדר: ברגע שהוא רוצה לפנות לגוף שמנהל את הכסף, שם זה הולך לאיבוד.

דידי פרידלנדר: אם אתה רוצה לשנות מסלול השקעה בגוף שמנהל את הכסף או שאתה רוצה להעביר כסף למקום אחר ואתה צריך את המספר, למשל מספר קופה – באתר של הביטוח הלאומי לא מופיע מספר קופה.

דידי פרידלנדר: כדי לדעת מה מספר הקופה של הבן שלי אני צריך להיכנס לאתר של הגוף המנהל.

דידי פרידלנדר: באתר של הגוף המנהל לא מכירים אותי, הם מכירים את הבן שלי.

דידי פרידלנדר: אין טלפון, אין סמס, אי אפשר להיכנס, אי אפשר לראות.

דידי פרידלנדר: חייבת להיות איזו דרך של העברת נתונים מהביטוח הלאומי.

דידי פרידלנדר: כפי שבאתר הביטוח הלאומי אימא יכולה להיכנס עם תעודת הזהות שלה ועם מספר הטלפון שלה ולראות נתונים של הילד שלה, כך צריך להיות גם בגופים המנהלים.

דידי פרידלנדר: צריך לראות איך עושים את זה.

אלכס קושניר: זה פחות בחקיקה.

נמרוד ספיר: תודה, אדוני היושב-ראש.

נמרוד ספיר: אני מנכ"ל איגוד בתי השקעות.

נמרוד ספיר: גם בתי השקעות מפעילים תוכניות של חיסכון לכל הילד.

נמרוד ספיר: אני חושב שזו תוכנית חשובה מאוד שהמדינה יזמה, שבכל מקרה מאפשרת לילדים את הכסף בגיל 21, לא משנה מה הם בחרו.

נמרוד ספיר: אבל אני חושב שהצעת החוק הזאת נכונה מאוד וחשובה ורציתי להגיד כמה דברים.

נמרוד ספיר: קודם כול, התוכנית בכלל בהיבטי חיסכון בין-דורי אחרי הקורונה, כשהמדינה נכנסה לגירעון גדול ומימנה את הוצאות המדינה באמצעות אג"ח, שבעצם אנחנו מממנים את עצמנו היום על חשבון העתיד, כאן זו בעצם התוכנית היחידה שעושה הפוך – אנחנו מממנים את העתיד על חשבון היום.

נמרוד ספיר: אני חושב שיש פה מסר חברתי חשוב מאוד של התוכנית הזאת.

נמרוד ספיר: למרות החשיבות הזאת של התוכנית אנחנו עדיין מדברים, כפי שהוצג בדיון, מהנתונים שאנחנו רואים, על פערים גדולים מאוד, שנובעים מאוריינות פיננסית שונה בין שכבות ובין גורמים באוכלוסייה.

נמרוד ספיר: לכן לדעתנו נכון שבהיבטים האלה תשונה ברירת המחדל לחיסכון בסיכון גבוה.

נמרוד ספיר: זה גם קיבל ביטוי בנתונים שהביטוח הלאומי פרסם במחקר ב-2019 וגם בדיווחים שהוא מעביר לכנסת באופן שוטף לפי החוק, וגם במאמרים נוספים שראיתי שהם הוציאו.

נמרוד ספיר: אבל אמרתי שלא אסתפק בנתונים של הביטוח הלאומי אלא ביקשתי שיכינו עבורי תחשיב בפועל, על פי התשואות בפועל הממוצעות בשוק.

נמרוד ספיר: אנחנו רואים שמי שהפקיד את הכסף ב-2017 כשהתוכנית הזאת התחילה, עד היום חלפו 60 חודשים, במשך חמש שנים, הפקיד 3,000 שקל.

נמרוד ספיר: בממוצע של כל השוק, כי כל גוף משיג תשואה אחרת, מי שהפקיד במסלול בסיכון נמוך יש לו היום 3,430 שקל ואילו מי שהפקיד בסיכון גבוה יש לו היום 4,000 שקל.

נמרוד ספיר: כלומר בחמש השנים האלה רואים שבכל חודש בממוצע – ואתם יודעים ששוק ההון עולה ויורד אבל הטרנד שלו הוא כלפי מעלה – ילדים שיש להם אוריינות פיננסית פחות גבוהה מפסידים.

נמרוד ספיר: אלה הנתונים בפועל.

נמרוד ספיר: לכן יש פה ערך גדול, בין אם זה ייעשה בהצעת חוק פרטית ובין אם זה ייעשה בהצעת חוק ממשלתית.

נמרוד ספיר: אני חושב שזה דבר נכון מאוד.

נמרוד ספיר: פרט לכך, אני רוצה לנצל את זה שאני פה ולהתחבר, עלו פה כל מיני אלטרנטיבות.

נמרוד ספיר: חשוב להרחיב את התוכנית, בין אם על פי ההצעות של המועצה הלאומית לכלכלה, לא דיברתי איתם לפני אבל אני חושב שהן הצעות טובות, בין אם באמצעות מתן אפשרות וולונטרית להגדיל את ההפקדות.

נמרוד ספיר: קראתי בהצעות של הביטוח הלאומי שחלק מן ההגדלה תהיה על חשבון המדינה.

נמרוד ספיר: אני חושב שנכון להגדיל את התוכנית כאשר אנחנו רואים כמה טוב היא עושה.

נמרוד ספיר: אני רוצה להתחבר גם אל מה שאמר פה חברי מלשכת סוכני הביטוח, שגם לא דיברתי אתו.

נמרוד ספיר: יש היום בעיה משמעותית בתוכנית בהעברת הפרטים של ההורים.

נמרוד ספיר: הגופים המוסדיים לא מקבלים, בניגוד לקופות גמל וקרנות פנסיה רגילות, שם היצרנים מקבלים את חשבון הטלפון ואת כתובת המייל של הלקוחות, בתוכנית הזאת, בגלל הדרך שבה היא חוקקה ב-2017 והוקמה בהחלטות של הממשלה, לא מעבירים את הפרטים.

נמרוד ספיר: אני חושב שערך השקיפות בתוכנית הזאת הוא גדול.

נמרוד ספיר: לא אגיד שזה יפתור את הבעיה של האוריינות הפיננסית, אבל כשקל לך יותר לתקשר עם הגוף המוסדי ולדבר אתו, והיום יש קושי להורים, בין אם במעמדות נמוכים ובין אם במעמדות גבוהים שלא עשו את הפרוצדורה המורכבת יותר כדי שהגוף המוסדי יכיר אותם – הוא מכיר רק את הפרטים של הילד ולא את הפרטים של ההורה – את הבעיה הזאת בהתקשרות צריך לפתור.

נמרוד ספיר: אנחנו בקשר עם הביטוח הלאומי וגם עם רשות שוק ההון כדי לנסות לפתור את זה.

נמרוד ספיר: נכון שהוועדה תיכנס לנושא הזה בזמנה הפנוי, שהוא לא רב, ותנסה לפתור את נושא הפרטים, כי יש לו השפעה.

נמרוד ספיר: הוא לא יפתור את כל הבעיה אבל בהחלט יכול לעזור.

אלכס קושניר: נושא הפרטים נמצא ברשות שוק ההון?

אלכס קושניר: אני מבקש שתתייחסו.

מיכל היימן: לגבי הפרטים שמועברים – אנחנו לא מתנגדים להצעה הזאת.

מיכל היימן: זה עניין שצריך להגיע בו להסכמות עם הביטוח הלאומי.

מיכל היימן: חשוב בהקשר הזה שיהיה ברור שהנתונים האלה נמסרים לגופים על מנת שישמשו את עניין החיסכון לכל ילד ולא ישמשו לשיווק של מוצרים אחרים.

מיכל היימן: צריך להיות ברור שזה חד-משמעית.

אלכס קושניר: אז מתי עושים את זה?

קריאה: ביחד עם הסיכון המוגבר...

ינון אזולאי: אני מציע שלא ניקח אתכם סיכון...

שלומי מור: אני לא מכיר את הפרטים המדויקים.

שלומי מור: אני יודע שהחוק עצמו כנראה לא נותן לנו סמכות להעביר את הפרטים האלה היום לבנקים.

שלומי מור: הפתרון שחשבנו עליו הוא שכאשר אתה בוחר תרשום או תאשר לביטוח הלאומי להעביר את הפרטים שלך, אבל זה נותן מענה רק למצטרפים החדשים ולא למאגר הקיים.

שלומי מור: להבנתי זה יצריך פתרון בחקיקה.

אלכס קושניר: יש הצעת חוק שאנחנו דנים בה עכשיו.

אלכס קושניר: אפשר להכניס פה תיקון שיאפשר לעשות את זה.

אלכס קושניר: אם יש כבר הצעת חוק אז זה דבר שניתן לעשות.

שלומי מור: נכון, זה רעיון.

גלי כספרי: אני מנהלת מחלקת המחקר באיגוד הבנקים.

גלי כספרי: הצעת החוק הזאת כפי שמנוסחת עכשיו מבקשת להסיר מן המדף מגוון גדול של מוצרים שמבטיחים ללקוחות ביטחון מלא.

גלי כספרי: יש לקוחות רבים שלא יכולים לספוג שום הפסד בכסף של הילדים שלהם.

גלי כספרי: עבור הלקוחות האלה יש פיקדונות בנקאיים.

גלי כספרי: את ההחלטה הזאת מבצעים עכשיו – והדיון עד כה לא עסק בזה – בעיתוי שלדע

גלי כספרי: תנו הוא הכי אומלל.

גלי כספרי: בואו נעשה לרגע זום-אאוט ונראה מה קורה בעולם – הבורסות נופלות.

גלי כספרי: מדד תל אביב 125 ירד רק בחודש האחרון ב-7%; מדד האג"ח הממשלתי, שהוא אג"ח סולידיות יחסית, ירד ב-6% רק בחודש האחרון; בארצות הברית הנפילות הרבה יותר חדות, הנאסד"ק מתחילת השנה איבד רבע מן השווי שלו.

גלי כספרי: קופות הגמל בסיכון מוגבר כבר מרגישות את זה – ברבעון הראשון הן ירדו כבר ב-4% וברבעון השני, שיכלול גם את הנפילות שהיו באפריל ובמאי, התשואות השליליות צפויות להיות הרבה יותר דרמטיות.

גלי כספרי: דווקא בשלב הזה אתם מבקשים לעשות שינוי, כאשר במקביל לירידות האלה יש עוד שתי מגמות משמעותיות מאוד בעולם: א) מגמה של העלאת הריבית – זה קורה בכל העולם ובישראל, ב) מגמה של התפרצות אינפלציונית.

גלי כספרי: דווקא עכשיו – שר האוצר בדיוק אתמול דיבר על כך שבישראל האינפלציה השנתית היא כבר 4%, בארצות הברית היא כבר מעל 8%, ואפילו בגרמניה היא כבר מעל 7%.

גלי כספרי: דווקא עכשיו ההצעה אומרת: את כל המוצרים צמודי המדד, אלה שמבטיחים ללקוחות את הקרן פלוס המדד, אלה שמבטיחים את הערך הריאלי ללקוח, דווקא את אלה להסיר עכשיו בנקודת הזמן הזאת מן המדף?

גלי כספרי: אנחנו חושבים שההצעה הזאת לא הגיונית, בטח לא בעיתוי הנוכחי.

גלי כספרי: אנחנו חושבים שיש מקום לכל המוצרים על המדף.

גלי כספרי: מי שמעדיף ביטחון מלא ולא יכול לספוג שום הפסד שתהיה לו האופציה הזאת.

גלי כספרי: מי שרוצה לקחת סיכון וגם סיכוי גבוה יותר שתהיה לו גם האופציה האחרת.

גלי כספרי: עוד דבר אחרון לסיכום, התוכנית הישראלית שנקבעה ב-2016 או ב-2017 התבססה על תוכנית שקיימת בבריטניה.

גלי כספרי: בבריטניה יש תוכנית דומה שמאפשרת להורים לבחור בין פיקדונות בבנקים לבין השקעה במוצרים בשוק ההון.

גלי כספרי: אין שם ברירת מחדל, ההורים בוחרים במה שהם רוצים.

גלי כספרי: בשנה האחרונה, כמו גם בכל השנים שקדמו לה, 70% מן ההורים שם בוחרים לשים את הכסף בבנקים, במקום שמבטיח להם את הכסף שהם שמים.

גלי כספרי: אני לא חושבת שכולם טועים.

גלי כספרי: תודה.

משה קאשי: אני מלובי 99.

משה קאשי: בעשור האחרון קרו שני משברים גדולים מאוד בשוק ההון: ב-2008 ובמשבר הקורונה.

אלכס קושניר: זה כבר לא עשור.

משה קאשי: נכון, קצת יותר.

משה קאשי: השווקים התרסקו וירדו בהרבה יותר ממה שקרה בחודש–חודשיים האחרונים.

משה קאשי: וכפי שרואים, השווקים חזרו לעלות ומי שנשאר והשאיר את הכסף שלו בשוק ההון בתקופת הקורונה היום מורווח, גם אחרי הירידות שגלי כספרי מדברת עליהן.

משה קאשי: אז בטווח הארוך, בחיסכון של 10–15 שנים, צריך להיות בשוק ההון.

משה קאשי: הפיקדון הבנקאי שמספק ביטחון הוא פשוט אסון.

משה קאשי: כפי שלא חוסכים את הפנסיה בפיקדון בנקאי, כך גם לא עושים את זה בחיסכון לכל ילד.

משה קאשי: דבר שני, גם בקופות הגמל יש מסלולים בסיכון נמוך וההורים יכולים להחליט בתקופות של שפל או גאות לנייד את הכסף שם.

משה קאשי: לגבי האינפלציה – יש פה בפיקדון הבנקאי חסכונות שתקועים בפיקדונות שקליים.

משה קאשי: כאשר יש אינפלציה הערך של הכסף נשחק ואנשים תקועים לחמש שנים.

משה קאשי: בקופות גמל, מנהלי השקעות פשוט מניידים את זה למכשירים צמודים.

משה קאשי: זה קיים בשוק ההון: אג"ח צמוד, אג"ח ממשלתי צמוד, אג"ח קונצרני צמוד, ואפשר גם למצוא את ההגנה מאינפלציה בשוק ההון.

משה קאשי: לא צריך את הפיקדונות הבנקאיים האלה.

נירה שפק: אני חושבת שהצעת החוק הזאת חשובה.

נירה שפק: ינון ומשה, החקיקה הזאת מכבדת את הכנסת.

נירה שפק: אני שמחה שיש פה תמימות דעים.

נירה שפק: זה מסוג החוקים שאני קוראת להם "שעון חול".

נירה שפק: כל דקה שאנחנו בתהליך – יש מי שמפסידים, ואלה שמפסידים הם לא החזקים.

נירה שפק: לכן חובתנו לשים לב כפליים לזמן שלוקח התהליך.

נירה שפק: כבר בעוד חודש או חודשיים יש אנשים שעבורם זה אל-חזור.

נירה שפק: אז אני מצטרפת לאמירה שהייתה כאן של כבוד היושב-ראש ושל ינון, לקדם.

נירה שפק: חבל על כל רגע.

נירה שפק: לגבי התחרותיות – להבדיל מעמדות שהוצגו כאן סביב השולחן, אני לא פוסלת שום גוף.

נירה שפק: בשם התחרותיות אי אפשר להגיד "כן אבל...".

נירה שפק: יש קריטריונים, יש הגדרות, יש סייגים, יש שערים.

נירה שפק: מי שחושב שהוא יכול להתמודד, יתמודד.

נירה שפק: מי שמנו לעשות משהו אחר?

נירה שפק: עם זאת, אגיד שמערכת הבנקאות הרוויחה ביושר את הרתיעה שיש בדבר הזה.

נירה שפק: נפגשתי עם כל מיני גופים, אתמול נפגשתי גם עם נציגי הבנקאות, כי אני רוצה לשמוע את כולם, והם גם שמעו את עמדתי.

נירה שפק: יש לי בעיה עם האמירה של גלי כספרי, שיש אוכלוסיות מסוימות שרוצות להבטיח את הכסף של הילדים שלהן.

נירה שפק: את אותן אוכלוסיות אנחנו רוצים ללמד ולהסביר, כולל בבתי הספר, שלא נכון מה שאת אומרת.

נירה שפק: יש ערך חלופי לכל דבר.

נירה שפק: בכל שקל שאנחנו משתמשים בו יכולנו לעשות דברים אחרים, בכל דקה שאנחנו משתמשים בה יש חלופיות.

נירה שפק: זה הקטע שאנחנו רוצים ללמד.

נירה שפק: לכן להכניס אותן שוב אל תוך אותה נישה, כהמלצה שלי: בואו נחשוב שוב, או בואו תחשבו שוב, כי אני לא במערכת הבנקאית, על הדרך הנכונה.

נירה שפק: תתמודדו עם מה שנאמר כאן על ידי כל הגופים.

נירה שפק: במקום שאני באה ממנו, בצבא, יש את המושג "מצמצמים רווחים".

נירה שפק: אי אפשר להתקדם קדימה עם אותו פער כי אז אף פעם לא נצמצם רווחים, אנחנו נשמר את אותו פער.

נירה שפק: המטרה שלנו כאן היא לאפשר לאלה שלא יכולים לקבל את המענה.

נירה שפק: לכן ברירת המחדל מקובלת עליי מאוד ואני תומכת בה.

נירה שפק: יש שני דברים שחשוב לי לומר, עם כל האמירה שלי על פתיחת השוק.

נירה שפק: אני לא אומרת עכשיו אם להכניס בנקים או לא להכניס בנקים.

נירה שפק: אני אומרת: תפתחו.

נירה שפק: לא פוסלים מישהו בגלל שהוא הרוויח או לא הרוויח את זה.

נירה שפק: אני מעלה את נושא הסימולציה.

נירה שפק: אנחנו בתחילת הדרך ונהדר שאפשר עוד לדבר על דברים האלה.

נירה שפק: כפורשת צה"ל, דקה לפני שפרשתי והציעו לי מסלולים נתנו לי קלסר וסימולציות.

נירה שפק: פשוט מאוד, כי לא כולנו מבינים הכול.

נירה שפק: חלקנו היינו בשטח, לא ב-8200.

אלכס קושניר: מה עם אלה שהיו ב-8200 בשטח?

נירה שפק: הם הכי טובים.

נירה שפק: נתנו לי סימולציה וכהדיוטית בדקתי.

נירה שפק: בלי לסבך אותי בלהעלות בריבוע, להוריד שורש.

נירה שפק: אמרו לי: אם תלכי במסלול הזה – זאת הסבירות, אם תלכי במסלול הזה – זאת הסבירות, ונתנו לי להחליט, כמו כאשר אני הולכת לקנות דברים בסופרמרקט לילדים שלי או לבית.

נירה שפק: מצד שני, גם בואו לא נזלזל בהם.

נירה שפק: אני חושבת שצריך להכניס חובת סימולציה לכל גוף שרוצה, או לגוף אחר שיעשה את זה, אולי בביטוח הלאומי, אני לא יודעת, לא השקעתי בזה מחשבה עד הסוף, ולתת להורים כלי כדי לבחור, ואז יהיה המענה השלם.

נירה שפק: ברכות על הצעת החוק, וקדימה, שעון החול קיים.

ינון אזולאי: אני מבקש להתייחס אל מה שאמרה פה גלי כספרי מאיגוד הבנקים.

ינון אזולאי: הבנקים מסתכלים על שנה, שעכשיו המצב לא טוב.

ינון אזולאי: כלכלנים מסתכלים על 15 שנים, על 18 שנים, כי זה ההשקעה בעצם.

ינון אזולאי: הייתי מצפה שהבנקים יגידו היום: עווינו, חטאנו, פשענו.

ינון אזולאי: לתת כזאת תשואה לעומת קופות הגמל שאנחנו רואים, זה באמת לחטוא כלפי אותם ילדים.

ינון אזולאי: אני לא מצפה, היום אל תיתנו יותר, לא שום דבר, אבל להיתלות על הילדים האלה, שאנחנו רוצים את הביטחון שלהם – אנחנו רואים בדיוק מי נמצא בביטחון הזה: אותם אנשים מן הפריפריה, אותם אנשים שלא מבינים ושהמעמד הסוציו-אקונומי שלהם נמוך מאוד, שאומרים: עזוב אותי, אני רוצה את הביטחון שלי.

ינון אזולאי: אבל הביטחון שלהם בסופו של דבר גדול יותר לעתיד שלהם עם קופות הגמל בסיכון הגבוה.

ינון אזולאי: לאורך שנים אנחנו מסתכלים על ההשקעה.

ינון אזולאי: בבנקים אתם לא מסתכלים רק על עכשיו, בעצמכם לימדתם את כל השוק להסתכל לשנים קדימה.

ינון אזולאי: כך בדיוק אנחנו רוצים להסתכל על הפיקדונות של הילדים האלה, בדיוק על אותו היבט שלכם כשאתם מסתכלים על הרווחיות שלכם – אנחנו רוצים להסתכל על הרווחיות של הילדים האלה.

ינון אזולאי: זה המקום שאנחנו רוצים שתהיו בו.

ינון אזולאי: אתם לא שם.

ינון אזולאי: זה בסדר גמור.

ינון אזולאי: לכן אנחנו נותנים את ברירת המחדל לקופות הגמל, שהם ייתנו פיקדונות בסיכון הגבוה.

ינון אזולאי: אני חושב שזה הדבר הכי טוב.

ינון אזולאי: גם תהיה תחרות.

ינון אזולאי: אני מסכים עם היושב-ראש.

ינון אזולאי: בהתחלה חשבתי אולי אחרת, אבל היושב-ראש אמר: לא להוציא את הבנקים.

ינון אזולאי: בסדר גמור.

ינון אזולאי: אבל צריך שאנחנו נעשה פה צעד למען העתיד של ילדינו.

ינון אזולאי: כאשר יש פערים עצומים כאלה הייתי מצפה שתסבירו לנו למה הפערים כל כך עצומים.

ינון אזולאי: איך אתם מתמודדים עם השאלה הזאת?

ינון אזולאי: לא עם השאלה האם אנחנו רוצים את הביטחון של אותם אלה, או לא רוצים את הביטחון הכלכלי שלהם, זה פחות מעניין.

ינון אזולאי: לכן אני חושב שזה המקום הכי טוב לתת להם את זה, הסתכלות לשנים קדימה, על 15 שנים או 18 שנים קדימה.

ינון אזולאי: אנחנו נגיע פה להבנות שאליהן צריך להגיע, אבל זה מה שצריך להיות.

אלכס קושניר: אתייחס לכמה סוגיות.

אלכס קושניר: יש פה תמימות דעים סביב השולחן שהמצב הנוכחי לא יכול להימשך.

אלכס קושניר: הוא מצב לא טוב, לא נכון, לא מממש את המטרה שלשמה התוכנית הזאת הוקמה, לא מאפשר מוביליות חברתית ואף להיפך, מגדיל את הפערים, כי מי שיש לו אוריינות פיננסית בוחר במסלולים בעלי תשואה גבוהה יותר ומי שאין לו אוריינות פיננסית נשאר בתשואה נמוכה, ואז כשמגיעים לגיל 21 גם כך הילדים האלה במעמד סוציו-אקונומי נמוך ועוד הם נותרים עם חיסכון נמוך יותר מאשר ילדים אחרים וזה מגדיל את הפערים.

אלכס קושניר: אז נכון שהמצב לא טוב.

אלכס קושניר: יחד עם זה, אני לא חושב שאנחנו צריכים פה לשפוך את התינוק עם המים.

אלכס קושניר: אם אנחנו נותנים כברירת מחדל מסלול שהוא בסיכון גבוה אבל אחר כך אנחנו נותנים מסלולים נוספים, כלומר האדם מבצע פעולה מושכלת אחרי שקיבל החלטה ובוחר משהו אחר.

אלכס קושניר: לכן אני לא רואה שום סיבה להוציא מישהו מן המשחק.

אלכס קושניר: דיברתם על דברים שצריך לשפר מול הבנקים – בהחלט צריך, אז תעשו את זה.

אלכס קושניר: לגבי כל הקשור לשינוי סיכון המסלול – גיל 15, גיל 18 – עוד קצת מוקדם לדון בזה.

אלכס קושניר: אהבתי מאוד את הרעיון של נירה שפק לגבי הסימולציה.

אלכס קושניר: אני לא יודע אם זה אפשרי כי יש כאן בטח גם היבטים משפטיים על התחייבות לתשואות.

אלכס קושניר: אני לא בטוח שזה אפשרי.

דידי פרידלנדר: אין בעיה בהיבט של איזה תשואה שמים כי יש על זה תקנות אחרות.

נירה שפק: יש דברים כאלה, וגם עשו דברים משפטיים כאלה.

אלכס קושניר: זה דבר שניתן לבדוק.

אלכס קושניר: בכל מקרה לא ייכתב בחוק שצריך לעשות סימולציה אלא זה מופנה יותר אליכם, לרשות שוק ההון והביטוח הלאומי, לראות איך אפשר לעשות את זה.

אלכס קושניר: אנחנו נצא להפסקה קצרה של 20 דקות ונחזור בשעה 15:00.

אלכס קושניר: אנחנו מחדשים את הדיון.

אלכס קושניר: שלומית, אני מבקש להבין: האם בנוסח שלפנינו, כפי שזה מנוסח כעת, הבנקים הם מחוץ למשחק או בתוך המשחק?

שלומית ארליך: העניין הזה נוגע לסעיף 1(1), שאומר שבפסקה (1) המילים "יופקד או" יימחקו.

שלומית ארליך: מה שמופיע זה "ינוהל" בעצם.

שלומית ארליך: אם מוחקים את המילה "יופקד" אפשר להבין מזה שהבנקים הם מחוץ לתמונה.

שלומית ארליך: הסעיף אומר: "סכום החיסכון הצבור הכולל יופקד או ינוהל בהתאם להוראות שיקבע שר האוצר, באישור ועדת הכספים, ורשאי לקבוע הוראות גם לעניין הקמה ואופן הפעלת המנגנון".

שלומית ארליך: אם מורידים את המילה "יופקד" אפשר לטעון שכאשר מדובר בניהול בלבד זה ניהול בקופת גמל ולא בבנק.

אלכס קושניר: השאלה השנייה היא לגבי גיל 15.

אלכס קושניר: נטען פה שכדאי לדחות את המעבר לסיכון נמוך יותר לגיל מאוחר יותר.

אלכס קושניר: גם נשאלת שאלה האם זה ביום מסוים או בתקופה מסוימת, האם זה אוטומטי או לא אוטומטי.

אלכס קושניר: אשמח לשמוע את דעתכם, אנשי המקצוע.

מיכל היימן: אנחנו מבינים שכאשר הוא מגיע לגיל 15 זה עובר באופן אוטומטי.

אלכס קושניר: השאלה לאן הוא עובר.

מיכל היימן: לפי מה שכתוב בהצעת החוק הוא עובר לסיכון מופחת.

אלכס קושניר: באותה קופת גמל במסלול מופחת אוטומטית.

מיכל היימן: באותה קופת גמל במסלול מופחת.

מיכל היימן: יש הרי שלושה מסלולים: מסלול בסיכון מוגבר, מסלול בסיכון בינוני ומסלול בסיכון מועט.

מיכל היימן: זה עובר פשוט מן הקצה אל הקצה.

מיכל היימן: זה יכול להיות קיצוני.

מיכל היימן: זו בדיוק המחשבה שאנחנו העלינו פה, האם לא נכון למתן את הקיצוניות מקצה לקצה, אולי צריך לעשות איזה מנגנון אחר.

אלכס קושניר: ינון, מה אתה אומר?

אלכס קושניר: אולי נבקש – אני לא יודע אם ניתן לעשות את זה בחקיקה – מאותה קופת גמל לפנות באופן יזום לחוסך ולהגיד לו: הגעת לגיל 18, בעוד שלוש שנים תוכל למשוך את הפיקדון, תשקול מעבר למסלול בסיכון נמוך יותר.

אלכס קושניר: ברגע שעושים את זה אוטומטית אנחנו יכולים לפגוע בו.

ינון אזולאי: אם אנחנו מחייבים את הקופה לעשות את זה באופן יזום אני חושב שזה יכול לתת פתרון.

נמרוד ספיר: במצב הנוכחי אי אפשר לפנות כי אין את הפרטים.

נמרוד ספיר: דיברנו על זה גם קודם.

ינון אזולאי: כאשר אתה חוסך באותה קופה, איך אתה לא יכול לפנות?

נמרוד ספיר: אין את הפרטים.

נמרוד ספיר: זה בעיה.

נמרוד ספיר: זה לא כמו בחיסכון הפנסיוני , שאני יכול לשלוח לך סמס לפלאפון.

נמרוד ספיר: בחיסכון הזה יש לנו היום כתובת או תיבת דואר למכתב.

נמרוד ספיר: אין מייל, אין מספר טלפון.

נמרוד ספיר: אני מסכים אתך, כל העולם מתנהל בסמסים ובמיילים ובטלפונים וצריך לאפשר את זה כדי לתת שירות, אבל היום זה פשוט בלתי אפשרי.

אייל לב ארי: גם הדוח השנתי הוא אנונימי.

נמרוד ספיר: הדוח השנתי נשלח בדואר הרגיל, במכתב.

ינון אזולאי: אני לא בעד שבחוק הזה יתחילו לפתוח את זה יותר.

ינון אזולאי: זה כבר צריך להיות חוק אחר.

אלכס קושניר: אבל יש היגיון כך שלהורים צריך להיות איזשהו קשר לגבי הפיקדונות.

ינון אזולאי: כפי שאת הדוח השנתי הם שולחים במכתב, שימשיכו לעשות את זה בדואר.

ינון אזולאי: זה מחייב שינוי גדול יותר גם על הדוח השנתי וגם על הכול.

ינון אזולאי: אם יביאו הצעת חוק שתשנה את הכול זה כלול בפנים.

ינון אזולאי: מצד אחד, אני מסכים עם מה שאתה אומר, אבל אפשר להמשיך עם זה באותו אופן ולא לתת פרטים לקופות הגמל.

ינון אזולאי: שיתמודדו עם מה שיש להם.

ינון אזולאי: אם הם רוצים אותו הרי הם יידעו להביא אותו.

ינון אזולאי: השאלה מה הרצון שלהם.

אלכס קושניר: אין להם רצון, מבחינתם שיישאר במסלול מוגבר.

אלכס קושניר: להיפך, זה בניגוד לאינטרס שלהם.

ינון אזולאי: נשאיר את זה כך שזה יעבור לסיכון נמוך.

ינון אזולאי: הרי אין פה הפסד, הפסד בוודאי לא יהיה פה כי הכסף נשמר.

אלכס קושניר: יכול להיות שדווקא בנקודת השפל הוא עובר למסלול נמוך ואז אין לו סיכוי בכלל לפצות כי הוא בסיכון נמוך בהשקעות סולידיות.

ינון אזולאי: זה כשאתה קובע היום.

ינון אזולאי: פה נקבע שנה.

ינון אזולאי: בכך ממזערים את הסיכון.

אלכס קושניר: מי יבחר באיזו נקודה בשנה הוא עובר?

דידי פרידלנדר: הגוף המנהל צריך לעשות, בדיוק כמו בפנסיה, וכפי שאתם יודעים אנחנו לקראת שינוי בפנסיה במעבר ממסלול לפי גיל למסלול לקראת פרישה.

דידי פרידלנדר: זה נותן זמן לגוף המנהל להעביר כספים ולהפחית סיכון לא ביום מסוים.

דידי פרידלנדר: לכן ציינו במכתב שלנו, אם אנחנו נותנים פרק זמן לגופים המנהלים, בין גיל 17 לגיל 18 של הילד לעשות את המעבר הזה, זה מאפשר להם בהתאם לתנאי השוק לקבל החלטה נכונה מתי.

דידי פרידלנדר: אני לא חושב שאם נפנה את ההחלטה להורים ונדבר איתם - - -

אלכס קושניר: מה האינטרס של הגוף לעשות את זה?

דידי פרידלנדר: אם נגדיר, כמו בפנסיה, מסלול לקראת פרישה, ונגדיר את גיל 18 כגיל פרישה, נאפשר להם בין גיל 17 לגיל 18 לבצע את המעבר לכל החוסכים בגיל הזה בסיכון מופחת.

אלכס קושניר: אני מבין, אבל מה האינטרס של קופת הגמל לעשות את המעבר עבור הלקוח?

שלומי מור: אם זה לא ייקבע בחוק לא יהיה להם אינטרס.

דידי פרידלנדר: אם זה יהיה בחוק.

דידי פרידלנדר: בדיוק כמו בקרנות הפנסיה.

דידי פרידלנדר: מה האינטרס של קרנות הפנסיה?

דידי פרידלנדר: ברגע שהוגדר בחוק הצ'יליאני להקטין סיכון - - -

אלכס קושניר: תן לי לדייק את השאלה כדי שנוכל לקבל תשובה.

אלכס קושניר: נניח שקבענו שבמהלך שנה, בין גיל 17 לגיל 18 של הילד, קופת הגמל חייבת להעביר אותו מסיכון מוגבר לסיכון נמוך, הרי קופת הגמל אדישה באיזו נקודת זמן בשנה הזאת היא עושה את זה.

דידי פרידלנדר: האדישות שלה היא אם אתה מתייחס במירכאות לרווח שלה, אבל זה בכלל לא אדישות שלה בהיבט של התחרות.

דידי פרידלנדר: הרי בסוף הגופים האלה רוצים שנשקיע בהם כספים.

דידי פרידלנדר: ככל שהגוף ישיג תוצאות טובות יותר עבור הלקוחות שלו הרי מחר ילדים חדשים יבחרו בגוף שהתנהל נכון יותר והשיג תוצאות טובות יותר, וזה כל עיקרון התחרות.

דידי פרידלנדר: אני חושב שהמסלול, מה שמוגדר בקרנות ההשתלמות מסלול כללי ובקופות הגמל להשקעה או בקופות גמל לחיסכון לילד מוגדר כמסלול בינוני, הוא המסלול שבו נמצאים רוב הכספים ושם רואים כל הזמן כותרות בעיתונים ותחרות בין הגוף מי משיג את התוצאות הכי טובות.

דידי פרידלנדר: מה האינטרס שלו?

דידי פרידלנדר: האינטרס שלו להיראות טוב בכותרות מחר בבוקר כי זה מביא לו עוד לקוחות.

דידי פרידלנדר: אני חושב שצריך להתייחס בצורה הזאת.

דידי פרידלנדר: אם ניתן להם פרק זמן של שנה – אם ניקח אחורה משברים כלכליים שהיו ולאורך כמה זמן הם נמשכו – זה נותן להם פרק זמן מספיק לנהל את הכסף נכון עבור המשפחות.

דידי פרידלנדר: אני צריך כל הזמן להזכיר שאנחנו דואגים פה למשפחות שאין להן את האוריינות הפיננסית להחליט לבד, כי מי שיידע להחליט לבד יעשה את זה מתי שהוא רוצה, הוא יכול בכל רגע נתון לעשות את זה.

מיכל היימן: אני חושבת שלהשאיר פה טווח שלם של שנה שבו הגוף צריך להחליט באיזו נקודת זמן הוא מעביר את הילד לסיכון נמוך ולא לקבוע לו, אתה לא באמת יודע מה מחכה לך מעבר לפינה ביום שאחרי ואתה לא באמת יודע שמחר תשיג את התשואה הטובה ביותר.

מיכל היימן: זה יכול רק להעלות טענות כלפי הגופים: למה לא העברת לי אתמול כשיכולת?

מיכל היימן: עכשיו השגת לי תשואה נמוכה יותר.

מיכל היימן: זה יכול לעורר בעיות.

מיכל היימן: אני כבר מכירה את ההתנהלות, אני יודעת שהשאלות האלה יבואו אלינו, מתי בדיוק צריך לעשות את המעבר.

דידי פרידלנדר: מה זה המודל הצ'יליאני?

מיכל היימן: לכן צריך אולי להגדיר משהו שהוא חד-משמעי.

מיכל היימן: אם אתה רוצה לתת טווח אתה צריך להגיד: אם השוק פחת בשיעור כזה וכזה אז תשאיר את זה לתקופה כזו וכזו.

מיכל היימן: אני לא יודעת.

מיכל היימן: אפשר לחשוב על פתרונות אחרים ועל מנגנונים אחרים שיכולים למתן את זה.

מיכל היימן: אולי לא לעבור מהגבוה ביותר לנמוך ביותר אלא לעבור מהגבוה ביותר לבינוני ואז זה כן משאיר איזה טווח.

אלכס קושניר: את כן מדברת על נקודה ספציפית.

מיכל היימן: נראה לי שכן.

קריאה: זה יכול להיות גם הדרגתי במהלך כמה שנים.

מיכל היימן: בדיוק, בגיל 15 תעבירו לסיכון בינוני ובגיל 18 לסיכון נמוך.

דידי פרידלנדר: מעבר ביום ספציפי זה הפסד גדול עבור הילדים.

אלכס קושניר: למה את רוצה להקטין את התשואה לאנשים?

אלכס קושניר: אנחנו עושים פה כאילו פעולה הפוכה.

דידי פרידלנדר: אנחנו לא צריכים להמציא את הגלגל.

דידי פרידלנדר: המודל הצ'יליאני קיים.

דידי פרידלנדר: אני לא מבין איפה הבעיה.

דידי פרידלנדר: אף אחד לא יתבע את קרן הפנסיה מדוע היא בחרה בנקודת זמן מסוימת.

דידי פרידלנדר: הרי עד היום הייתה פנסיה לפי מדרגות עד גיל 50 בסיכון אחד, מגיל 50 ועד 60 בסיכון שני ומגיל 60 בסיכון שלישי.

דידי פרידלנדר: עכשיו אמרו שמבטלים את זה, פה החליטו על כך, באופן נכון וחכם, ועברנו למודל צ'יליאני משודרג, כאשר מה שקובע הוא גיל הפרישה ולא נקודת זמן של יום הולדת של אדם.

מיכל היימן: עדיין לא עברנו לשם, זה עדיין לא פורסם.

אלכס קושניר: אתה חושף פה סודות.

מיכל היימן: גם היום המודל הצ'יליאני החכם קובע נקודת זמן מדויקת מאוד, ברמת החודש, שאומרת מתי צריך לעבור.

ינון אזולאי: ומה אם זה מקבע לו הפסדים?

ינון אזולאי: השאלה מה אתם מציעים.

מיכל היימן: אנחנו שם בעשייה והיא תקרה או-טו-טו.

מיכל היימן: השאלה הזאת עלתה גם בעניין החיסכון לכל ילד.

מיכל היימן: אנחנו לא רוצים לשחזר איזו בעיה שקיימת, להביא אותה גם לכאן.

מיכל היימן: צריך לחשוב על זה רגע לפני שמקבעים.

נמרוד ספיר: עדיין לא חשבנו על זה.

נמרוד ספיר: חשבתי שהשאלות האלה יעלו אחרי הקריאה הראשונה.

נמרוד ספיר: על פניו ברמה התפעולית הכי פשוט שיהיה כלל אחד לכל החיים.

נמרוד ספיר: גם המעבר הזה בגיל 15 מייצר עלויות תפעוליות על הגופים.

נמרוד ספיר: דרך אגב, דמי הניהול נמוכים מאוד והם נקבעו במכרז.

נמרוד ספיר: נשים את העניין הזה בצד.

נמרוד ספיר: גם ברמה של טובת הילד, לדעתי בסוף עדיף לו שהחיסכון יהיה בסיכון גבוה עד לגיל 21, ואז בגיל 21 כשהוא מושך את הכסף סביר להניח שגם יגידו לו: בוא, אולי תחכה שהשוק יתאושש.

נמרוד ספיר: לדעתי ברמה של התנהגות רגילה – זה המצב האופטימלי.

נמרוד ספיר: הבעיה היא שיש אוכלוסיות שהאוריינות הפיננסית שלהן נכונה יותר, אבל בין מועד קבוע ובין להשאיר את זה עד הסוף – לדעתי עדיף להשאיר את זה עד הסוף.

נמרוד ספיר: אני רוצה להתייחס אל מה שמיכל אמרה, היא צודקת מאוד.

נמרוד ספיר: אם יהיה שיקול דעת לגוף בשנה הזאת מתי להעביר זה יזמין אוטומטית תביעות.

נמרוד ספיר: אי אפשר.

נמרוד ספיר: הכנסת צריכה לקבוע כלל, יום אחד, אם היא רוצה את המדרגה.

נמרוד ספיר: אם לא, שתשאיר את זה עד הסוף.

אלכס קושניר: אני מציע שנעשה את הדבר הבא, ינון, ברשותך ובהסכמתך: אנחנו נשנה פה את התאריך לגיל 18 במקום גיל 15.

אלכס קושניר: אנחנו ניתן רק מדרגה אחת לרדת, לא שתי מדרגות.

אלכס קושניר: כך נביא את זה בקריאה הראשונה.

אלכס קושניר: לקראת הקריאה השנייה והשלישית נוכל להיות חכמים יותר.

אלכס קושניר: אני מבקש לעשות שני תיקונים.

אלכס קושניר: תיקון אחד הוא מה שאמרתי עכשיו.

אלכס קושניר: התיקון השני הוא בנושא הבנקים.

אלכס קושניר: אני לא רואה צורך להוציא אותם אל מחוץ למשחק.

אלכס קושניר: אם אדם מקבל החלטה מושכלת, אם ברירת המחדל שלו היא פה והוא רוצה בשל אלף סיבות לבחור במשהו אחר, אין שום סיבה למנוע את זה ממנו.

אלכס קושניר: אלה שני התיקונים שאני מבקש.

שלומית ארליך: רק נבהיר.

שלומית ארליך: לגבי הבנקים אתה מציע שבתמונה הכללית הבנקים יישארו בתמונה.

שלומית ארליך: רק כשמדובר במסלול שההורה לא בחר עבור הילד הזכאי מראש עם לידתו את התוכנית אז במסלול האוטומטי, שבו לא נעשתה בחירה, שם לא יהיו הבנקים אלא יהיו קופות הגמל.

שלומית ארליך: בסדר.

לינור דויטש: את יכולה לחזור?

לינור דויטש: לא שמעתי אותך.

שלומית ארליך: היו"ר מבקש שכאשר מדובר בבנקים, לא להוציא אותם לגמרי מן התמונה.

שלומית ארליך: להוציא אותם מן התמונה רק כשמדובר במקרה שבו לא נעשתה בחירה על ידי ההורה.

לינור דויטש: כלומר רק בעניין ברירת המחדל.

לינור דויטש: כלומר כן רוצים להשאיר את הבנקים כאופציה גם כשאנחנו יודעים שהאוכלוסיות המוחלשות הן אלה שנפגעות.

ינון אזולאי: את לא מגיעה לזה.

לינור דויטש: את אומרת:

לינור דויטש: שבאופן אקטיבי מי שכן ירצה יוכל לבחור לעשות את זה דרך הבנקים.

לינור דויטש: אני רוצה להביע הסתייגות כלפי ההצעה הזאת, אני רוצה להגיד למה אני חושבת שזה טעות.

לינור דויטש: אספר סיפור אישי.

לינור דויטש: סבתא שלי היא טוניסאית מבאר שבע ומבחינתה בנק זה קדוש.

לינור דויטש: לוקח הרבה מאוד זמן, לא משנה כמה זמן אשכנע אותה שבנק זה לא קדוש והתשואה בו נותנת פחות כסף.

אלכס קושניר: בלי להכיר את הסבתא שלך, אני בטוח שבשנה הקרובה היא לא הולכת ללדת.

אלכס קושניר: ..

לינור דויטש: היא כנראה לא תלד יותר.

לינור דויטש: אני מדברת עליה כדוגמה, כמטפורה.

לינור דויטש: יש אנשים פחות משכילים, אוכלוסייה של פעם, שלא מבינים את הקונצפט שבנק זה לא איפה ששומרים את הכסף.

לינור דויטש: מבחינתם בנק זה איפה ששומרים את הכסף.

לינור דויטש: כשאתה אומר לה "קופת גמל", לא משנה כמה אסביר לה ששם יותר משתלם, מבחינתה צריך שהכסף יהיה בבנק.

לינור דויטש: בעיניי לאפשר את המקום הזה לאנשים שפחות מבינים ופחות משכילים, שאם מסתכלים סטטיסטית זה גם אוכלוסיות מוחלשות: ערבים, חרדים וכדומה, שיחשבו שהבנק יותר בטוח כי הם לא מספיק מבינים בשוק ההון או לא מספיק מבינים את המשמעות של קופות גמל, אני מבינה שזה נראה לך פטרנליסטי אבל בעיניי זה בדיוק המקום שלך כמחוקק להיות פטרנליסטי ולדאוג לאוכלוסייה המוחלשת, לא לאפשר לעשות טעות.

לינור דויטש: אנחנו לא מדברים פה על טעות של אחוזים קטנים אלא על הבדלים של פי שישה, אלה הבדלים מטורפים בין 13,000 שקל ל-62,000 שקל, הבדלים גדולים מאוד.

לינור דויטש: לא שמענו פה את הבנקים אומרים: אנחנו נילחם עליהם, נציע להם הצעות אטרקטיביות, נביא את מיטב יועצי ההשקעות שיילחמו עליהם וישקיעו את הכסף.

לינור דויטש: לא.

לינור דויטש: אתה תדון אותם לריבית אפסית.

לינור דויטש: למה לאפשר את זה?

אלכס קושניר: לינור, ברגע שהבנקים הם לא ברירת מחדל תאמיני לי שהם יתחילו להילחם.

ינון אזולאי: לינור, אגיד לך דבר אחד.

ינון אזולאי: אני, בדיוק כמוך, סבור שיש להוציא את הבנקים לגמרי מן המשחק, בשל אותן סיבות שאמרתי.

ינון אזולאי: אבל יש היגיון במה שאומר היושב-ראש.

ינון אזולאי: הרי אל מי אנחנו באים פה?

ינון אזולאי: אל אותן אוכלוסיות חלשות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך.

ינון אזולאי: אנחנו כבר עושים להם 80% מן העבודה.

ינון אזולאי: עד כה הם לא התייחסו לזה.

ינון אזולאי: נתתי דוגמה מעצמי, לא התייחסתי לזה והמשכתי הלאה.

ינון אזולאי: אני מכיר עוד עשרות משפחות שהיו באותו מצב, שלא התייחסו לזה והמשיכו הלאה בבנק.

ינון אזולאי: היום כבר פתרנו את הבעיה הזאת.

ינון אזולאי: בגלל שהם לא יתייחסו לזה הם יהיו בברירת המחדל שהוא בסיכון הגבוה.

ינון אזולאי: כדי לשנות את זה הם צריכים לעשות מעשה אקטיבי בחזרה, וזה כבר קשה יותר.

ינון אזולאי: גם מי שייפגע מזה – אי אפשר להביא 100%.

ינון אזולאי: הלוואי והיינו מצליחים להביא 100%.

ינון אזולאי: לכן אני חושב שכן יש להשאיר את הבנקים.

ינון אזולאי: יש לי חשבון עם הבנקים אבל יש עוד חוקים להעביר ולא כאן.

אלכס קושניר: יש לך גם חשבון בבנקים.

נירה שפק: אנחנו רוצים לתת חכות.

נירה שפק: התפקיד שלנו לא להחליף אף אחד, אחרת הוא לא יזוז מהמקום שלו.

נירה שפק: והדבר השני שמטריד אותי הוא פטרונות, כביכול אנחנו יודעים הכול ונחליט עבור אלה שלא יודעים.

נירה שפק: לכן נכנסת החקיקה לשני דיונים או יותר, אבל התפקיד שלנו לעשות עבודה כפרלמנטרים, ולארגונים האזרחיים ולמשרדים יש תפקיד מכובד, לראות אם צריך לקבוע התניות ולמנוע חסמים.

נירה שפק: דבר שני, אנחנו לא יכולים לפסול שום גוף בגלל עברו.

נירה שפק: כאשר אני לוקחת גם את הצורך ללמד – פה אנחנו נמצאים.

נירה שפק: כבודו של כל אחד להביע את עמדתו, ואנחנו באמת שומעים את כולם, ובסוף נקבל החלטה עם בקרה, כפי שדנו שיש לעצור פה ולעשות בקרה.

נירה שפק: אני מזכירה לכולם שחקיקה ניתן לתקן אם משהו לא בסדר, אנחנו עושים את זה כל הזמן.

לינור דויטש: הגענו לכאן כי הבנו שמשהו לא בסדר.

לינור דויטש: המדינה באה במטרה מוצהרת של החוק הזה – אני ישבתי פה כאשר הוא חוקק – לצמצם פערים ואי-שוויון.

לינור דויטש: ואז באים חמש שנים אחרי ואומרים: המטרה הייתה טובה אבל תראי מה קורה בפועל: הילדים שאת רצית להציל, את משמרת אצלם את הפערים, כי האוכלוסיות המוחלשות לא מספיק מבינות בפיננסים והן שומרות את החיסכון בפיקדון אפסי.

נירה שפק: כי לא עשינו כלום בחמש שנים האלה, בוודאי לא במתן חינוך.

נירה שפק: כאשר מדברים על כישורי חיים אומרים לילדים - - -

לינור דויטש: נבצר מבינתי להבין את ההגנה הזאת על הבנקים.

לינור דויטש: למה?

לינור דויטש: אני פשוט לא מצליחה להבין את ההיגיון.

נירה שפק: אל תכניסי מילים בפי.

נירה שפק: אני לא מגינה על אף אחד.

נירה שפק: אני בעד הציבור ואני בעד לאפשר.

נירה שפק: הייתי מתנגדת הגדולה לברירת המחדל לבנקים, זה לא יהיה, וגם בשיחה איתם הם יותר חטפו ממני מאשר קיבלו.

נירה שפק: אני הכי דוגלת בשקיפות ואומרת שנפגשתי איתם, כפי שנפגשתי אתכם וכפי שנפגשתי עם אנשי התנועה לאיכות השלטון ועם כולם.

נירה שפק: שולחני פתוח לכל מי ששולח מכתב עם לוגו וחתימה.

נירה שפק: כל המכתבים העלומים לא יהיו בבית ספרי.

נירה שפק: אבל אני אומרת שאנחנו גם לא יכולים לחסום מראש.

נירה שפק: במשך חמש שנים לא עשו.

נירה שפק: טוב שבאנו.

נירה שפק: באנו לעבוד, ויש לנו עוד הרבה לעשות, וזה לא מהלך אחד, וצריכים להיות מהלכים משלימים.

נירה שפק: צריך להיות מהלך של חינוך פיננסי, צריכה להיות שקיפות, צריך לתת את כל המאזנים של הבנקים בשקיפות, כולל הממונה על הביטוח שדיברתי איתו.

נירה שפק: אני לא רוצה לפתוח את הדיון.

נירה שפק: יש לנו הרבה לעשות.

נירה שפק: לכן אני שמחה מאוד שמי שמביא את הצעת החוק הזאת הוא חבר כנסת, כרגע מן האופוזיציה ואני מקווה שהוא יצטרף לקואליציה.

ינון אזולאי: אני אהיה אתכם כן, אני מקווה שתהיו באופוזיציה.

נירה שפק: אנחנו באים כדי ליצור, וזו המטרה שלי.

נירה שפק: ואם מישהו ישתמש בדברים האלה לצורך אחר, אם זה לצבירת מידע, אם זה כדי לעשות דברים לא רצויים, אנחנו פה והתפקיד החשוב של הארגונים האזרחיים הוא להרים דגל.

לינור דויטש: הנה, אנחנו פה מרימים דגל, אבל עדיין לדעתי עושים טעות.

לינור דויטש: אנחנו אחרי שש שנים ויש לנו נתונים.

נירה שפק: מותר לנו להיות חלוקים בדעותינו.

נירה שפק: גם אנחנו לומדים, אנחנו לא קוראים בקפה.

לינור דויטש: אבל יש דאטה.

לינור דויטש: בעיניי המספרים הם חד-משמעיים.

נירה שפק: אני על הדאטה.

אברהם זופניק: אני רוצה לחדד את הנקודה הזאת.

אברהם זופניק: אנשים שבוחרים בחירה אקטיבית בבנקים, כאשר זה נובע מחוסר אוריינות פיננסית, אין להם דרך לתקן את זה, הם פשוט נמצאים שם עד סוף המסלול.

אברהם זופניק: אולי אפשר אפילו לתת איזו נקודת יציאה.

נירה שפק: גם את זה אמרנו, בוודאי.

נירה שפק: אם לא הובן, זה אחד התנאים.

אלכס קושניר: בואו נעשה סדר.

אלכס קושניר: אנחנו בהכנת הצעת החוק לקראת הקריאה הראשונה.

אלכס קושניר: ברור שלקראת הקריאה השנייה והשלישית יש הרבה תיקונים נוספים שנצטרך לעשות.

אלכס קושניר: חלק מהם הם מה שנירה שפק אמרה – צריך לבדוק את נושא הסימולציות.

אלכס קושניר: צריך לדבר על נושא הניוד.

נירה שפק: אמרתי: שערים.

נירה שפק: גם אתה אמרת שערים.

אלכס קושניר: גם בין הבנקים.

אלכס קושניר: יש אירוע של ילדים חסרי עורף משפחתי מתחת לגיל 21.

אלכס קושניר: יש פה עוד הרבה מאוד סוגיות שנצטרך לדון בהן.

אלכס קושניר: כרגע אני מבקש את שני התיקונים האלה לקראת הקריאה הראשונה.

אלכס קושניר: אני פונה לממשלה, אני מבקש שתביאו את הצעת החוק הממשלתית בדחיפות.

דניאל בלנגה: אדוני היושב-ראש, אפשר לבקש הפסקה של חמש דקות?

נירה שפק: הרגע סיימנו הפסקה של חצי שעה.

נירה שפק: פשוט יש לנו עוד דיונים.

ינון אזולאי: תן לו הפסקה של חמש דקות.

ינון אזולאי: אולי הוא יבוא עם בשורות.

אלכס קושניר: נצא להפסקה עד 15:30.

אלכס קושניר: אני מחדש את הישיבה אחרי ההתייעצות הבין-סיעתית וממשלתית.

אלכס קושניר: החלטנו לקדם את הסיפור הזה ולהצביע היום, עם תיקונים מינוריים.

אלכס קושניר: בפסקה (1), המילים "יופקד או" – זה עדיין ניתן לפרשנות ואנחנו נצטרך לדייק את הסעיף הזה, לכן נשאיר אותו כפי שהוא עכשיו.

אלכס קושניר: בפסקה (2), לגבי הגילאים 15 ו-18, נעשה את התיקונים.

אלכס קושניר: אני מבקש מן היועצת המשפטית לקרוא את הנוסח לקראת ההצבעה.

שלומית ארליך: נקרא את הנוסח כפי שמופיע בפניכם.

שלומית ארליך: אחר כך נעשה את העיבודים ואת הנסחות.

שלומית ארליך: צריך לתקן, זה צריך להיות "נוסח משולב".

שלומית ארליך: גם שם הצעת החוק, זה צריך להיות "התשפ"ב–2022".

שלומית ארליך: את פסקה (1) אנחנו מוחקים בשלב הזה והיא תישאר כפי שהיא.

שלומית ארליך: נדון בזה לקראת הקריאה השנייה והשלישית, כפי שאמר היושב-ראש.

אלכס קושניר: לא, היא תישאר כפי שהיא מופיעה בתיקון.

שלומית ארליך: בסדר.

שלומית ארליך: אז היא תישאר כפי שהיא:

טיבי רבינוביץ: 74ב(1) נשאר?

אלכס קושניר: כרגע כן.

שלומית ארליך: עוד פעם, לגבי הגיל, 15 או 17, מה אתם מבקשים לעשות?

אלכס קושניר: לתקן ל-18.

אלכס קושניר: מה קורה אחרי גיל 18?

אלכס קושניר: הסיכון הבינוני.

אלכס קושניר: את (ב) את לא מקריאה?

שלומית ארליך: שיניתי את הנוסח.

טיבי רבינוביץ: אדוני היושב-ראש, כלומר כרגע החלטת

טיבי רבינוביץ: כם היא שהבנקים יצטרכו להיות - - -

אלכס קושניר: כרגע הנוסח לא מדויק.

אלכס קושניר: כשהמילה "יופקד" יוצאת, כרגע לא ברור לחלוטין שהבנקים יוצאים.

אלכס קושניר: יש פה משהו שאנחנו צריכים לברר.

אלכס קושניר: לקראת הקריאה השנייה והשלישית נדון על הצעת החוק הזאת ביחד עם הצעת החוק הממשלתית, נערוך דיון קצת יותר מעמיק בשביל לקבל את ההחלטה הנכונה.

אלכס קושניר: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הפקדות ברירת מחדל לחיסכון ארוך טווח לילד), התשפ"א–2021, של חברי הכנסת ינון אזולאי ומשה ארבל, בהכנה לקריאה הראשונה, מי בעד?

אלכס קושניר: מי נגד?

אלכס קושניר: מי נמנע?

אלכס קושניר: בעד – 3

אלכס קושניר: נמנעים – אין

אלכס קושניר: הצעת החוק התקבלה פה אחד ותונח על שולחן הכנסת.

שלומית ארליך: מכיוון שאנחנו נמצאים בהליך של קריאה ראשונה, צריך לשאול את משרד האוצר: מה העלות התקציבית?

דניאל בלנגה: אין עלות תקציבית.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם כול להודות לך.

ינון אזולאי: בשבוע שעבר דיברנו ואמרת לי שאתה לוקח את זה על עצמך.

ינון אזולאי: תודה לך על היעילות, על המהירות וגם על האכפתיות, וגם לחברי הוועדה שהשתתפו בדיון: נירה, ולדימיר, עופר, קרן וכל מי שהשתתף.

ינון אזולאי: תודה רבה.

ינון אזולאי: זה עוד צעד טוב למען האזרחים ולמען הילדים שלנו, של כולנו, למען דור העתיד.

ינון אזולאי: אני מאמין שבסופו של דבר כל השותפים – הביטוח הלאומי, משרד האוצר – תשמרו את התודה רבה שלי כי לא הרבה אני אומר את זה, ויכול להיות שאני אחזור בי אם לא תהיו בסדר עד הסוף.

ינון אזולאי: הביטוח הלאומי – תמיד אני אומר להם תודה.

ינון אזולאי: לשוק ההון – כמובן, לכולם.

ינון אזולאי: אני מקווה מאוד שבסופו של דבר נגיע להסכמה רחבה.

ינון אזולאי: כמובן תודה ללובי 99, שאמרתי שהם הפנו את תשומת לבי לעניין.

ינון אזולאי: לא תמיד אני מסכים אתכם, אתם יודעים את זה.

לינור דויטש: אתה דואג להזכיר את זה בכל פעם.

ינון אזולאי: אני דואג להזכיר את זה בכל פעם כדי שלא תתרגלו, שמא אם פעם אחת אני מסכים אתכם אז אני אשכח בפעם הבאה.

ינון אזולאי: אני לא מסכים אתכם על כל דבר.

ינון אזולאי: אני מודה ומקווה שבעזרת השם מהר-מהר, שר הרווחה עובד על כך שזה יגיע כמה שיותר מהר, גם הוא נרתם לעניין וביחד נעשה את זה למען האזרחים, למען הילדים שלנו.

ינון אזולאי: תודה רבה.

אלכס קושניר: חברים, תודה רבה על הדיון.

אלכס קושניר: אני אומר לממשלה: תביאו את החקיקה הממשלתית.

ינון אזולאי: אני אומר ללשכה המשפטית שלנו, לשלומית ארליך ולאייל לב ארי, אני מודה לכם אבל אם אפשר לזרז את זה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: הישיבה נעולה.