ועדת הכלכלה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 258, 2022-06-07 10:40

מיכאל ביטון: בוקר טוב.

מיכאל ביטון: אנחנו ממשיכים את הדיונים בוועדת הכלכלה.

מיכאל ביטון: אני רוצה להודות לחבר הכנסת איתן גינזבורג על הובלת הדיון הראשון על חקיקה בתחבורה, אחרי לילה ללא שינה בכנסת.

מיכאל ביטון: אנחנו גם מקדמים בברכה את הצעירים מן המכינה הירושלמית שנמצאים אתנו.

מיכאל ביטון: יש לנו נוהג קבוע למכיניסטים.

מיכאל ביטון: אני מניח שאתם ביום למידה בכנסת ומישהו בונה עליכם שתהיו מנהיגים במדינה.

מיכאל ביטון: יש איזו ציפייה כזאת?

מיכאל ביטון: אז לאור הציפייה הזאת, מי מכם רוצה להיות מנהיג פוליטי?

מיכאל ביטון: שירים את היד.

מיכאל ביטון: ראש עיר, חבר כנסת או שר, ראשת עיר, חברת כנסת או שרה.

מיכאל ביטון: להרים את היד גבוה בלי להתבייש.

מיכאל ביטון: למען האמת זה אחוז סביר יחסית.

מיכאל ביטון: ברוב המכינות יש רק שניים–שלושה שמרימים יד, זה טוב.

מיכאל ביטון: אתם יודעים שהממשלה משקיעה בכם הרבה כסף, אתם עולים הרבה כסף, מכיניסט עולה בערך 50,000–60,000 שקל.

מיכאל ביטון: ההורים משלמים, מי שיכול, הממשלה, עיריות וגם תורמים.

מיכאל ביטון: אז בונים עליכם.

מיכאל ביטון: לא לפחד לקחת מנהיגות.

מיכאל ביטון: ברוכים הבאים ותודה רבה.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים להתחיל דיון שעלה מן השטח, דיון חשוב מאוד שעוסק בסוגיית החסמים והסדרת הפעילות של משאיות אוכל (food truck).

מיכאל ביטון: הדיון הזה חשוב בשל כמה סיבות.

מיכאל ביטון: אחרי כן אתן לדוברים להציג את הבעיות מן השטח.

מיכאל ביטון: אנחנו מדברים על האפשרות של יזם קטן, של עסק קטן ועצמאי לייצר מזון.

מיכאל ביטון: יש פה איזו לקונה כי הרגולציה על מטבח שמייצר מזון או מסעדה היא רגולציה מחמירה מאוד, איך צריכה להיראות מסעדה ומה האישורים.

מיכאל ביטון: מצד שני, אנחנו רואים שהעולם זז לפסטיבלים, לאירועים, למקרים שבהם יש איזו ייחודיות, איזה מוצר מזון ספציפי שאדם מתמחה בו, וזה דבר דינמי ונייד וזז ממקום למקום לפי האירועים, לפי ההיווצרות של הקהל.

מיכאל ביטון: הפער הזה בין הדרישות הגבוהות בענף המזון, ברגולציה, לרישוי עסקים, מול האפשרות של אדם או רשת לייצר עמדת מזון טובה, נקייה, איכותית אבל עדיין שלא יהיה לה את המטבח כפי שזה מופיע בחקיקה, עדיין שלא יהיו לה אותם היתרים ורישיונות כפי שזה מופיע בחקיקה היום, הדבר הזה חשוב כי הוא גם מאפשר את הזכות לעסקים קטנים להתקיים.

מיכאל ביטון: אנחנו לא רוצים שהעולם שלנו – בלי להעליב כמובן – יהיה רק מזון של מקדונלדס.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים שהעולם שלנו יהיה אוכל מקומי, אוכל ביתי, אוכל שאנחנו יודעים מי הכין אותו ובאיזו גישה ובאיזו סביבה תרבותית, ולאפשר לאדם הכנסות גם מעמדת מזון או משאית מזון.

מיכאל ביטון: לכן אנחנו צריכים, מצד אחד, לשמור על הכללים הנהוגים כלפי מי שחלים עליו כללים של מסעדנות, ומצד שני, לייצר עוד אופציה ולפתח את האפשרות למה שמכנים פוד-טראק, דוכן מזון, משאית אוכל או כל מילה בעברית שמתאימה.

מיכאל ביטון: נבקש מכמה אנשים להציג את המציאות בשטח ואחרי כן נשמע התייחסות של משרדי ממשלה לבעיות ומה הכיוון של המשרדים ברגולציה הזאת.

מיכאל ביטון: רון לוי ממחלקת הרישוי של המועצה האזורית זבולון יציג את זה מן השטח, אבל הבקשה הגיעה גם משגית בהסטקר, שמנהלת את אגף רישוי העסקים בירוחם, ועדי רוזנברג שנמצאת כאן, שמובילה את הנושא לפיתוח אסטרטגי וכלכלי.

מיכאל ביטון: יש מושג שנקרא "כלכלה מקומית מקיימת" ושמירת ההון המקומי בקהילות.

מיכאל ביטון: ככל שנאפשר לעסקים קטנים ובינוניים לצמוח ולהתבסס בתוך השכונות והקהילות, ההון והפעילות הכלכלית נשמרים.

מיכאל ביטון: ככל שהמזון מגיע מרשתות הענק ומגופים חיצוניים לא מתפתחת כלכלה מקומית מקיימת.

מיכאל ביטון: הדבר הזה, שאנחנו רוצים לפתור בו בעיות היום, תומך גם בערך הזה של הכלכלה המקומית המקיימת.

מיכאל ביטון: רון לוי ממחלקת הרישוי במועצה האזורית זבולון, בבקשה.

רון לוי: בוקר טוב ותודה על ההזדמנות להשמיע את רחשי השטח.

רון לוי: המטרה שלנו כרשות מקומית היא כמובן לשמור על איזונים לטובת התושבים, כאשר מצד אחד הרשות שלנו, במיוחד הרשויות הקטנות בפריפריה במרחב הכפרי, מבקשות להנגיש שירותים ככל הניתן, ומצד שני אנחנו דואגים גם לשמור על הבריאות והביטחון באמצעות רגולציה, באמצעות חוק רישוי עסקים, תקנות וצו.

רון לוי: תופעת הפוד-טראקים, בשמה החי רוכלות מזון, היא כבר לא תופעה.

רון לוי: היא תחום עיסוק שהתרחב משמעותית, במיוחד אחרי משבר הקורונה, וקנה בפריפריה מקום של קבע.

רון לוי: רק כדי להמחיש את האירוע, במועצה האזורית זבולון, שהיא רשות קטנה יחסית עם כמות עסקים קטנים, התקבלו בחצי השנה האחרונה למעלה מעשר פניות לרוכלות מזון.

רון לוי: בהשוואה לשנים קודמות אנחנו מדברים על עלייה של 200%.

רון לוי: כורח המציאות במועצות האזוריות ובפריפריה בכלל מייצר מצב שבו התשתית הרשותית והעסקית פחות מאפשרת קידום עסקי קבע, פחות מאפשרת בנייה של מטבחים ופתיחת עסקים.

רון לוי: אזורי המסחר שלנו הם מצומצמים.

רון לוי: לכן רוכלות המזון באה לידי ביטוי בעצימות גבוהה יותר כחליף לפעולות האלה.

רון לוי: מאידך, הרגולציה שקיימת היום מאפשרת תחום צר מאוד של עיסוק במזון.

רון לוי: אנחנו נשענים נכון להיום על תקנות רוכלות מזון ועל המפרט האחיד שנקבע במסגרת רישוי עסקים.

רון לוי: בשורה התחתונה: קיים פער בין הצורך והרצון של העוסקים בפוד-טראקים ובין מה שהרגולציה הזאת מאפשרת.

רון לוי: אנחנו מבקשים לבחון אפיון מחדש של תנאים מאפשרים גם בתחום הבריאות וגם בתחום מכירת משקאות משכרים, שהמשטרה מתנגדת בחלק מן הרשויות, ברוכלות מזון.

רון לוי: הם מבוססים על טכנולוגיה ועל תשתית שהיא ברת פיקוח.

רון לוי: במקביל הרשות תמשיך לשמור על האיזונים דרך המדיניות הרשותית.

רון לוי: זה מצבנו בשטח, בקצרה.

רון לוי: תודה.

מיכאל ביטון: האם יש לך דיאלוג עם הגופים הממשלתיים על הבעיה הזאת בשנים האחרונות?

רון לוי: כן, חד-משמעית כן.

רון לוי: העלינו את זה גם בכנס איגוד רישוי עסקים ארצי בחודש אוקטובר הקודם.

רון לוי: אנחנו מנהלים על זה שיחות גם עם מר עמיר יצחקי שנמצא כאן.

רון לוי: אני מבין את הקשיים אבל אני חושב שהמציאות גוברת והגיע הזמן לעשות את השינוי הזה.

מיכאל ביטון: תודה, רון.

מיכאל ביטון: הדוברים הבאים, כל אחד ישתדל לדבר בין שתיים לשלוש דקות כדי שנספיק לשמוע כמה שיותר דוברים.

מיכאל ביטון: לפני כן חבר הכנסת צביקה האוזר ידידי שמכבד אתכם בדיון הזה וחשוב שהוא פה.

מיכאל ביטון: הוא ייאלץ לצאת והוא יגיד כמה מילים.

מיכאל ביטון: בבקשה, צביקה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: קודם כול אני מברך אתכם ומברך את היושב-ראש על קיום הדיון החשוב הזה.

צבי האוזר: אני מראש מתנצל, יש לי דיון בוועדת החוץ והביטחון שאני חייב ליטול בו חלק.

צבי האוזר: בקצרה אומר את הדברים הבאים: הנושא לכאורה נראה קטן אך הוא חשוב.

צבי האוזר: חלק מנרמול מדינת ישראל והתאמתה לסטנדרטים בין-לאומיים.

צבי האוזר: מה שמכונה פוד-טראק או דוכני מזון במרחב הציבורי הוא מאפיין תרבותי, לא פחות מזה שהוא מאפיין כלכלי, ויש בו חשיבות רב-ממדית.

צבי האוזר: אנחנו נלחמים ברצון שלנו להוציא אנשים החוצה לתרבות של outdoor ולנתק אותם מן המסכים.

צבי האוזר: האפשרות להוציא אנשים החוצה היא לייצר להם מרחב ציבורי אטרקטיבי.

צבי האוזר: נושא הקולינריה הפך בעידן הנוכחי לאחד המרכיבים המרכזיים שמוציא אדם מן הכורסה או מן הסלון שלו ומן המסך שהוא תקוע בו ומאפשר לו להרים את הראש אל המרחב הירוק.

צבי האוזר: אנחנו מדברים על יצירת מקומות עבודה בפריפריה, שם הגמישות התעסוקתית בעייתית יותר.

צבי האוזר: ככל שאנחנו יכולים לאפשר אופציות נוספות כך טוב.

צבי האוזר: אנחנו מפתחים תרבות קולינרית ישראלית.

צבי האוזר: גם זה מאפיין תרבותי כשלעצמו.

צבי האוזר: כפי שאמרתי, קולינריה היום היא לא פחות חשובה מהקשרים תרבותיים אחרים כמו אמנות, ספורט וכדומה.

צבי האוזר: לכן אנחנו צריכים להתייחס לזה בשום-שכל ובמשנה חשיבות, גם בהקשר הכולל של הראייה ההיסטורית.

צבי האוזר: בהסדרה הזאת נסדיר תשתית תיירותית חשובה.

צבי האוזר: אנחנו חייבים לפעול בכל הצעדים כדי להכין את ישראל למצב של 10 מיליון תיירים.

צבי האוזר: 10 מיליון תיירים צריכים גם בתי מלון אך צריכים גם חוויות קולינריות, וצריך להבין שהיום קולינריה היא מרכיב מרכזי בהנעת תיירים ממקום למקום.

צבי האוזר: בשורה התחתונה: הרגולציה שאנחנו חיים עליה, לא בדקתי לפני הדיון, אני מניח שהיא קיימת משנות ה-60, אולי ה-70 של המאה ה-20.

צבי האוזר: אנחנו ב-2022, צופה ל-2030.

צבי האוזר: כלומר זה אירוע של שני דורות שעברו.

צבי האוזר: ישראל היא אחרת, התרבות הישראלית שונה לגמרי מן היום שהוסדרה אותה רגולציה תחת דפוסי הבנה מה היא ישראל, הטכנולוגיה היא אחרת לגמרי.

צבי האוזר: לכן גם הנושא הזה, שתקוע במשך שנים – צריך להוציא את הידיים מן הכיסים, לצאת מן העמדה הפלגמטית הזאת של מדינת עולם שלישי ולהצטרף למדינות מתוקנות שמגיבות מהר, ופה כפי שאמרתי זה לא מהר, לשינויים תרבותיים ושינויים טכנולוגיים, וכמובן מענים לצורכי עבודה ופריסה תיירותית.

צבי האוזר: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה חבר הכנסת האוזר.

מיכאל ביטון: ליאור בן עדי, יזם משאיות אוכל בתל אביב, בבקשה.

ליאור בן עדי: שלום, תודה לך אדוני.

ליאור בן עדי: קודם כול אתחיל ואגיד שהחוקים שחוקקה כנסת ישראל כבר בשנות ה-70 טובים וראויים.

ליאור בן עדי: הבעיה היא שאנשים לא מקיימים אותם והם יוצאים בלי פגע, לאף אחד זה לא משנה.

ליאור בן עדי: יש לי בג"ץ שזכיתי בו נגד עיריית תל אביב בשנת 2014 ועד היום ראש העיר מתעלם ועושה מה שהוא רוצה ואין לי מה לעשות בנושא.

ליאור בן עדי: אני באופן אישי השקעתי כבר קרוב ל-70,000 שקל והתעייפתי.

ליאור בן עדי: יושב מולך איש עייף שאין לו כוח יותר למלחמות.

מיכאל ביטון: על מה נלחמת?

ליאור בן עדי: נלחמתי על האפשרות להתפרנס בכבוד, לפתוח משאית מזון שתגיש אוכל רחוב בזול.

מיכאל ביטון: ניצחת?

ליאור בן עדי: ניצחתי והפסדתי.

מיכאל ביטון: למה לא פתחת?

ליאור בן עדי: כי ראש העיר מסמס אותי ונפנף אותי ולא נשארו לי יותר כוחות להילחם בעירייה הזאת.

מיכאל ביטון: יש פה בשולחן נציג מעיריית תל אביב?

מיכאל ביטון: אם לא והם רוצים לעלות להגיב בזום הם מוזמנים.

מיכאל ביטון: לעצם העניין, אנא תמשיך.

ליאור בן עדי: לעצם העניין, הדיבורים הם יפים, וגם החוקים הם יפים, אבל בשטח החסם העיקרי לדעתי הוא שראש עיר מכהן יותר משתי קדנציות.

ליאור בן עדי: כל עוד לא יוסר החסם הזה אי אפשר באמת להתקדם.

ליאור בן עדי: מטאטא טוב הוא מטאטא חדש.

מיכאל ביטון: ליאור, אנחנו לא רוצים פה עניינים כאלה.

ליאור בן עדי: אבל אני אומר את האמת.

מיכאל ביטון: את זה אתה יכול להגיד אבל לא בוועדה הזאת.

מיכאל ביטון: אנחנו לא מתמקדים בעניינים פוליטיים.

ליאור בן עדי: זה חשוב.

ליאור בן עדי: יש פה נציגי מכינה.

מיכאל ביטון: אני מבקש ממך, אדוני, לדבר על פוד-טראק, מה צריך לעשות וכולי.

ליאור בן עדי: אז נחוקק חוק חדש ורון חולדאי ישים עליו קצוץ ואף אחד לא יעצור אותו.

מיכאל ביטון: אבל יש פוד-טראק בתל אביב.

ליאור בן עדי: אין פוד-טראק בתל אביב.

מיכאל ביטון: באירועים כאלה ואחרים.

תמר זנדברג: לא מדויק.

ליאור בן עדי: בג"ץ קבע שראש העיר עובר על החוקים.

ליאור בן עדי: לא מזמן הייתה תוכנית רדיו שנקראת "חיות כיס" ובשידור חי השדרן צלצל ועיריית תל אביב עברה על החוק שוב בשידור חי.

מיכאל ביטון: מה הכוונה ב"עברה על החוק"?

ליאור בן עדי: עברה על החוקים שחוקקה מדינת ישראל.

ליאור בן עדי: מדינת ישראל הסדירה את נושא הרוכלות הניידת והיא נתנה לעירייה את הזכות והרשות לאפשר את זה.

ליאור בן עדי: עיריית תל אביב בשידור חי לפני כמה חודשים אמרה שהיא לא מאפשרת בשום מקום רוכלות ניידת בתחום השיפוט שלה, וזה אחרי בג"ץ שקיים משנת 2014.

ליאור בן עדי: אז מה אני יכול לעשות?

ליאור בן עדי: אז תחוקק עוד חוק טוב וראוי ובסוף ראש עיר יעשה מה שהוא רוצה.

מיכאל ביטון: תודה, ליאור.

מיכאל ביטון: שירן זנדברג, מנכ"לית ברקת – יועצים לעסקים.

תמר זנדברג: אצטרף אל מה שליאור אמר.

תמר זנדברג: היום המצב הוא שיש עודף רגולציה, במיוחד בכל הקשור לרישוי עסקים לרוכלות מזון.

תמר זנדברג: יש עודף חקיקה: יש גם את חוק רישוי עסקים, תקנות רישוי עסקים, צו רישוי עסקים, יש גם תקנות תנאי תברואה לרוכלות מזון.

תמר זנדברג: יש גם מפרט אחיד ארצי שפורסם וגם מפרט אחיד רשותי, כשכל רשות פרסמה מפרט שיכול להיות שונה מן המפרט הארצי.

תמר זנדברג: ובנוסף לכל אלה לכל רשות גם יש סמכות להתקין חוקי עזר, כאשר בחוקי עזר היא רשאית להגביל את התחומים שבהם יש פוד-טראקים, את המיקומים שלהם, את השעות, את המספר וכדומה.

תמר זנדברג: כך שבתוך כל החוקים הללו יזם שרוצה לפתוח היום פוד-טראק לא יכול למצוא את הרגליים ואת הידיים, נקודה.

תמר זנדברג: במקרה של ליאור הוגשה עתירה מנהלית לבית המשפט בטענה שעיריית תל אביב אוסרת באופן גורף על משאיות מזון בעיר תל אביב.

תמר זנדברג: בית המשפט אמר לעירייה: את לא יכולה לאסור באופן גורף, את חייבת לעשות מדיניות שתשקול ותקבע איפה כן מותר ובאילו תנאים.

תמר זנדברג: ובאמת עיריית תל אביב עשתה חוק עזר, שבו היא מאפשרת פוד-טראק, אבל אך ורק באזורים מאוד מאוד מסוימים, כמו פארק גני יהושע, באמת במקומות שהם כל כך ממוקדים שאי אפשר לעשות את זה.

תמר זנדברג: בגלל זה בפועל היום אין באמת פוד-טראק בתל אביב.

מיכאל ביטון: מה הזיקה שלך לנושא הזה?

תמר זנדברג: אני מייצגת עסקים בניסיונם לקבל רישיון עסק לפוד-טראק.

מיכאל ביטון: הם פונים אליך ואת מנהלת להם את העניין הזה?

תמר זנדברג: נכון.

תמר זנדברג: אני יכולה להגיד לכם מן השטח מה הבעיות שעולות מבחינה פרקטית.

מיכאל ביטון: תני לנו כמה דוגמאות של הצלחות וכישלונות.

תמר זנדברג: אין לנו הצלחות, זה המצב.

מיכאל ביטון: אנשים באים אליך ומבקשים עזרה להשיג רישיון לפוד-טראק, ואז מה קורה?

תמר זנדברג: אני רוצה לדבר על כמה בעיות שעולות.

מיכאל ביטון: כמה זמן את בניסיון הזה?

תמר זנדברג: אני בתחום 11 שנים.

מיכאל ביטון: 11 שנים את מנסה להביא רישיון לפוד-טראק ולא מצליחה?

תמר זנדברג: לא, ממש לא.

תמר זנדברג: התחום השתנה מבחינתנו באפריל 2021 כאשר פורסם המפרט האחיד לפוד-טראק, שלמעשה יצר איזו תקווה שתהיה פה דרך חדשה.

מיכאל ביטון: על ידי איזה משרד זה פורסם?

תמר זנדברג: המפרט האחיד מפורסם על ידי משרד הפנים.

תמר זנדברג: זה מפרט אחיד ארצי.

תמר זנדברג: החלק הדומיננטי במפרט האחיד לרוכלות מזון הוא של משרד הבריאות, שם נמצאים התנאים העיקריים.

תמר זנדברג: הייתה תקווה כלשהי שבעקבות המפרט האחיד אם נעמוד בתנאים מסוימים נוכל להוציא רישיונות עסק לרוכלות מזון.

תמר זנדברג: אבל מאז קרו כמה דברים שלמעשה הורידו את התקווה הזאת באופן משמעותי.

תמר זנדברג: דבר ראשון, יש הרבה רשויות שלא רוצות פוד-טראק, ותיכף אם תרצה אסביר למה, יש לזה אינטרס כלכלי מובן מאוד, ולכן הן מגבילות והוציאו מפרט רשותי שבו קבעו תנאים עוד יותר מצמצמים.

תמר זנדברג: לדוגמה, ותיכף ייתנו לכם דוגמאות מן השטח, היום דורשים, אם אתה רוצה לעשות מזון מן החי זה יהיה חייב להיות מזון שעבר טיפול תרמי, כלומר המבורגר שכבר בושל ואז הוקפא.

תמר זנדברג: דבר נוסף, יש היום רשויות שדורשות, וזה רוב הרשויות, שהירקות שאתה משתמש בהם הם ירקות שתקבל אותם חתוכים בוואקום.

רון לוי: סליחה, זה לא דרישה של הרשות, זה דרישה של המפרט האחיד של משרד הפנים.

תמר זנדברג: אני חייבת להגיד לכם שאני קראתי את המפרט האחיד ופרשנית אני לא חושבת שזה נקבע כך במפרט האחיד.

מיכאל ביטון: אני מבקש לא לעשות עכשיו וכחנות על פרט כזה או אחר, אני רוצה להישאר בתמונה הגדולה.

מיכאל ביטון: יש לך דקה לסיים את דבריך.

תמר זנדברג: אני רוצה לגעת בשלוש נקודות שיש בהן את הבעיה העיקרית היום.

תמר זנדברג: הדבר הראשון היום שיש בו בעיה הוא שברגע שפוד-טראק לא נוסע באופן קבוע הרשויות רואות בו כמבנה קבע ודורשות לו היתר בנייה, ולהוציא היתר בנייה לדבר כזה יכול לעכב ולמנוע אפילו את פתיחת העסק בצורה משמעותית.

תמר זנדברג: זה דבר שאפשר לפתור בקלות עם הנחיה או אמירה במפרט האחיד.

מיכאל ביטון: גם אם הוא נייד ויביל הוא צריך היתר בנייה?

מיכאל ביטון: אם לקחו רכב ועשו לו חלון צריך בשביל זה היתר בנייה?

תמר זנדברג: זו שאלה מורכבת, אדוני.

תמר זנדברג: בשביל הפוד-טראק צריך חיבור לתשתיות, לביוב, מים וחשמל.

תמר זנדברג: כאשר מתחברים לתשתיות הרשות רואה בזה מבנה קבע ואז היא דורשת לזה היתר בנייה.

תמר זנדברג: זה מסכל את כל המשמעות של רישיון עסק לפוד-טראק, זה הדבר הראשון.

מיכאל ביטון: בואו נשאל את זה מצידם.

מיכאל ביטון: אדם יביא משאית, ישים אותה איפה שבא לו ויתחבר למים וחשמל?

תמר זנדברג: זה לא איפה שבא לו.

מיכאל ביטון: אז למה שאדם יקנה חנות?

מיכאל ביטון: הוא יביא משאית, יניח אותה בכביש הראשי, יבקש מים וחשמל ותהיה לו חנות?

תמר זנדברג: ואם אדם שם את זה בשטח הפרטי שלו?

תמר זנדברג: מה הבעיה?

מיכאל ביטון: אז זה גם מבנה יביל.

מיכאל ביטון: אם זה על גלגלים אז זה פוד-טראק.

מיכאל ביטון: אם זה קבוע ויציב בלי גלגלים אז זה בניין.

תמר זנדברג: אשמח מאוד אם תצא אמירה כזאת מפה היום, שכל פוד-טראק שיש לו גלגלים לא ייחשב כמבנה קבע.

מיכאל ביטון: פוד-טראק שיש לו גלגלים – יכולים להיות לו גלגלים אבל הוא לא נוסע.

מיכאל ביטון: אנחנו מדברים על אחד שנוסע.

תמר זנדברג: פוד-טראק יכול להיות גם אחד שנוסע וגם אחד שלא נוסע.

תמר זנדברג: פוד-טראק יכול להיות גם נגרר לפי החוק.

מיכאל ביטון: נגרר זה בסדר, אבל יכול להיות שמישהו ינצל אפשרות כזאת וסתם ישים גלגלים אבל הרכב לא זז מן המקום, אז זה לא באמת נייד.

תמר זנדברג: זו בדיוק הבעיה השנייה שקיימת, כל כמה זמן הרכב הזה אמור לצאת מן המקום.

תמר זנדברג: רוב הרשויות היום דורשות שהרכב הזה יצא מן השטח בסוף כל יום.

תמר זנדברג: מצד אחד הוא צריך לצאת בסוף כל יום, מצד שני הוא חייב חיבור קבוע לתשתיות.

מיכאל ביטון: מה הפתרון לדעתך בעתיד?

תמר זנדברג: יש כמה פתרונות שאני חושבת עליהם.

תמר זנדברג: דבר ראשון, פוד-טראק שהוא או נגרר או עם מנוע ונוסע לא אמור להיחשב כמבנה קבע ולא יצריך היתר בנייה.

תמר זנדברג: אפשר להגיע לאיזשהו הסדר ביניים שאומר שהנגרר או הרכב יצא בכל שלושה חודשים או בכל חצי שנה, כדי שיהיה איזשהו אינטרס כלכלי ליזמים.

מיכאל ביטון: אם זה חצי שנה, זה לא קבוע כבר?

תמר זנדברג: יש בכלל מחלוקת פסיקתית, זה לא בחוק אלא בפסיקה, מה נחשב מבנה קבע.

תמר זנדברג: רכב על גלגלים שנוסע, אם הוא נוסע כל הזמן והוא רק עומד באותו מקום כמה חודשים, הוא מצריך היתר בנייה או לא מצריך היתר בנייה?

תמר זנדברג: למשל קרוואן שחונה בחניון קרוואנים צריך היתר בנייה?

תמר זנדברג: לא.

מיכאל ביטון: לא, אם החניה שלו חוקית, אם המיקום שהוא חונה בו הוא חוקי אי אפשר לפעול מולו.

תמר זנדברג: אבל אם הוא חונה במקום פרטי שלי אז מה הבעיה?

תמר זנדברג: יש לי ניסיון עם כמה וכמה רשויות, שגם כשזה חנה בשטח פרטי והתחבר לתשתיות בצורה חוקית זה לא אושר.

מיכאל ביטון: אז צריך לדעת את משך הזמן הסביר שהרכב הזה לא זז ממקומו.

תמר זנדברג: נכון.

אורי מקלב: יש לזה השלכות יותר מרחיקות-לכת.

אורי מקלב: נתקלתי לא מעט בתלונות על כך שאנשים הופכים אוטובוסים למקום מגורים.

אורי מקלב: הם נמצאים במגרשים, לאו דווקא בכבישים, לא משנה איך הם עושים את זה.

אורי מקלב: ואז כאשר מגיע הפקח, כי אנשים טוענים על מטרד, הם אומרים לו: האוטובוס נוסע, אתה לא יכול להגיד לי שום דבר, מפני שהם מפעם לפעם נוסעים.

אורי מקלב: צריך לקחת בחשבון גם את ההשלכות האלה.

אורי מקלב: אם אנחנו קובעים מה הוא זמן סביר שהרכב צריך לנוע ממקום למקום, אני חושב שצריך לחשוב גם על התופעה הזאת שיש היום, שאנשים הופכים אוטובוסים למקום מגורים וטוענים שהאוטובוס נוסע ולכן מותר להם לשהות שם.

אורי מקלב: קחו את זה בחשבון.

אורי מקלב: השאלה שלך היא שאלה נכונה מאוד, מה הזמן הסביר.

אורי מקלב: אני מבין שברכב פרטי כל זמן שהוא נוסע אין שום בעיה.

מיכאל ביטון: אם הוא חונה כחוק והוא תקין והוא חוקי ויש לו רישיון.

אורי מקלב: אפילו שעל חלונות הרכב יש אבק ואתה רואה שהרכב לא נוסע.

מיכאל ביטון: אבק לא מטריד, העיקר שהוא חוקי והוא חונה כחוק.

מיכאל ביטון: רצית להגיד משפט סיום, שירן.

תמר זנדברג: אדבר ממש בקצרה, עוד שני דברים קטנים.

תמר זנדברג: התחלתי להגיד שזה לא רווחי לרשויות, ומאחר וזה לא רווחי לרשויות ומאחר והמצב החוקי היום מאפשר להן לקבוע הגבלות בחוקי עזר, יש הגבלות מאוד מאוד מרחיבות בחוקי העזר שאי אפשר לעמוד בהן.

תמר זנדברג: לא אכנס יותר מדי, אמרתי בגדול.

מיכאל ביטון: מצד אחד אני שומע פה על המון בעיות.

מיכאל ביטון: מצד שני אני רואה שמישהו ניסה לעשות מפרט אחיד, אז מישהו ניסה לסדר את העניינים.

מיכאל ביטון: תיכף נשמע.

מיכאל ביטון: אולי צריך לתקן את המפרט הזה אבל יש פה ניסיון לעשות סדר בנושא הזה.

תמר זנדברג: לכן אני מאוד אופטימית.

תמר זנדברג: כדי שזה יעבוד צריכים לקרות שני דברים.

תמר זנדברג: ראשית, צריך לצמצם את הסמכות של כל רשות מקומית לקבוע מפרט אחיד רשותי שעומד בסתירה למפרט הארצי או מוסיף דרישות מעל זה, כי זה המצב היום, יש מפרט ארצי אבל במפרט הרשותי יש דרישות מפה ועד הודעה חדשה.

מיכאל ביטון: המפרט הרשותי מבוצע בחוקי עזר או בסטנדרט אחר?

תמר זנדברג: המפרט הרשותי מאושר על ידי המועצה.

תמר זנדברג: הוא לא מפורסם, הוא לא מאושר כמו חוק עזר, כך שהיום יש הגבלות גם במפרט האחיד וגם במפרט הרשותי.

מיכאל ביטון: חוקי עזר לא יכולים להיכנס לתוקף בלי שהממשלה מאשרת לרשות מקומית, ולכן אם משרד הפנים יחליט שיש לו מפרט והוא לא יאפשר לרשויות לשנות אותו אלא רק לאמץ אותו ככתבו אז אפשר להגיע לאיזו רמה של אחידות.

מיכאל ביטון: תודה לך שירן.

תמר זנדברג: ברשותך, עוד חצי משפט.

תמר זנדברג: אמרתי שני דברים לסיכום.

תמר זנדברג: אחד הוא שדיברנו על ההגבלות, בגלל שזה לא רווחי לרשות.

תמר זנדברג: הדבר השני, המפרט האחיד היום למעשה מדבר על פוד-טראקים שהם לא מטבח מבשל אלא הם רק מטבח קצה.

תמר זנדברג: כל הפעולות שמותרות היום במסגרת המפרט האחיד הארצי הן פעולות שהן לא באמת לייצר מזון.

תמר זנדברג: בטח יוכלו לפרט על זה יותר ממני.

מיכאל ביטון: אני אוהב את ההתנהלות שלך בוועדה, את גם לוקחת זמן עודף וגם מחלקת רשות דיבור.

מיכאל ביטון: למי את רוצה להעביר את רשות הדיבור?

אורי מקלב: מטבח קצה לא צריך בכלל רישיון עסק או שזה רישיון עסק יותר קל?

מיכאל ביטון: יש רישוי למטבח קצה אבל הוא פשוט יותר, הרגולציה קלה יותר.

מיכאל ביטון: ד"ר גידי צפורי מן המכון הישראלי לאיכות המזון, בבקשה.

גידי צפורי: שלום.

גידי צפורי: הנושא הזה של Mobile food vending מתייחס לכל הצורות.

גידי צפורי: דוכן מזון נייד הוא דבר נפוץ מאוד בכל העולם, ויש מגבלות והנחיות בכל מדינה ומדינה מה אפשר לעשות תחת תנאים מסוימים.

גידי צפורי: יש מקומות שאפשר לקחת בשר טרי, לטחון אותו בעמדה, במשאית, לתבל אותו, לעשות המבורגר ובסופו של יום אפילו להקפיא אותו ולהפשיר אותו למחרת.

גידי צפורי: ישנם מקומות, כמו דוכני פלאפל או דוכני קבב, שמביאים את חומר הגלם, שבעצם נותר רק השלב הסופי.

גידי צפורי: בישראל החליטו שהפוד-טראק יהיה, כפי שאמרה שירן, מקום למכירת מזון שהוכן מראש.

גידי צפורי: כל מה שחבר הכנסת האוזר דיבר עליו, כל הייחודיות הקולינרית, כל הדברים המיוחדים שאנחנו שואפים להם בפוד-טראק לא קיימים במפרט האחיד הישראלי.

גידי צפורי: יש לי פה תמונה מניו-יורק, שמונה משאיות מזון בקווינס, כל אחת מייצרת משהו אחד.

גידי צפורי: יש כאלה שמפשירים ורק מטגנים, יש כאלה שמכינים במקום ועושים את הכול.

גידי צפורי: בארץ החליטו שזה לא אפשרי.

מיכאל ביטון: מה אם בפוד-טראק מכינים סושי?

מיכאל ביטון: צריך לחתוך את הדג במקום.

גידי צפורי: סושי הוא אחד הדברים היחידים שאפילו אוסטרליה, שמאוד מאוד ליברלית, אוסרת למכור, כי דג נא הוא הרבה יותר רגיש, בייחוד כי הוא מוגש נא ולא עובר טיפול תרמי.

גידי צפורי: העניין הוא שבכל החקיקה הישראלית שכחו דבר אחד שקיים בכל החקיקה העולמית.

גידי צפורי: בספר חוקי המזון האמריקאים, עם יותר מ-2,000 סעיפים, כתוב בסעיף 5: בכל עסק מזון בכל שעות הפעילות חייב להיות נאמן תברואה מוסמך.

גידי צפורי: אני מסתכל מה אני צריך לקבל אם אני רוצה פוד-טראק באונטריו – אני צריך הדרכה.

גידי צפורי: מה אני צריך באוסטרליה?

גידי צפורי: אני צריך הדרכה.

מיכאל ביטון: זה לא חייב להיות תוספת של כוח אדם.

מיכאל ביטון: זה יכול להיות האדם שמפעיל את הפוד-טראק, שהוא הוסמך לדבר, שעבר הדרכה ובדיקה שהוא למד את הכללים.

גידי צפורי: בדיוק.

אורי מקלב: הוא יהיה גם משגיח הכשרות.

מיכאל ביטון: וגם יועץ אסטרטגי למזון.

גידי צפורי: הצענו לשלב את הקורס הזה של נאמני תברואה ביחד עם הכשרה של משגיחי כשרות, כי בסך הכול הכשרות בסופו של דבר, במקור אפשר לייחס לה מטרות של תברואה.

מיכאל ביטון: גידי, אתה מן המכון הישראלי לאיכות המזון.

מיכאל ביטון: לכאורה אתה אמור להיות המכביד על הכללים.

גידי צפורי: אני מכביד בכלל אחד בלבד.

גידי צפורי: אני חושב שמי שמפעיל – כפי שמוכר הפלאפל בניו יורק לא יעז לפתוח את הדוכן בלי שיש שם אישור שהוא עבר את ההדרכה - - -

מיכאל ביטון: הרישיון הזה שכולל הדרכה.

גידי צפורי: שכולל בראש ובראשונה הדרכה להיגיינה כי ברגע שאדם לא מבין אין לו את זה.

מיכאל ביטון: זה לא קיים אצלנו.

גידי צפורי: מכיוון שזה לא קיים אנחנו יכולים להוציא מפרט שתכלס עם מה שכתוב פה - - -

מיכאל ביטון: אני צריך וידוי.

מיכאל ביטון: גידי, אתה מכיר, יש תוכניות של אוכל.

מיכאל ביטון: בנטפליקס יש תוכנית שנקראת "מי יאכיל את ביל?", אני ממליץ לכם.

מיכאל ביטון: הוא טוען שהבדיקה של מדינה זה הפוד-טראקס, דוכני המזון, כך הוא בודק מה המצב בכל מדינה.

מיכאל ביטון: אתה אומר שהכלל הוא ההכשרה, ההדרכה והבקרה, אבל כן לאפשר גמישות היכן שזה הגיוני.

מיכאל ביטון: אתה הקמת את המכון הזה?

גידי צפורי: זה גוף פרטי שלי.

גידי צפורי: אני יועץ.

מיכאל ביטון: זה עמותה?

גידי צפורי: אני וטרינר בהכשרתי ועברתי את כל המסלול מהרפת לצלחת.

גידי צפורי: אני רופא פרות, בית מטבחיים, מנהל המחלקה הווטרינרית של עיריית הרצליה.

גידי צפורי: אני האדם הראשון בישראל שעשה ISO למחלקות בשר.

גידי צפורי: היום יש לי קבוצה של רופאים וטרינריים שאנחנו נותנים ייעוץ בכל הארץ לעסקי מזון, לסופרמרקטים.

מיכאל ביטון: אתם יועצים בתחום הזה.

גידי צפורי: ניסינו לעזור להקמת פוד-טראק אבל הרמתי ידיים.

מיכאל ביטון: והדיאלוג שלך עם רשויות המדינה?

גידי צפורי: כאשר אנחנו כגוף פרטי מוזמנים למשרד הבריאות לדיונים בנושא של מפרטים כאלה או אחרים אנחנו שמחים לבוא ולהביע את דעתנו.

גידי צפורי: אני גם שולח בדרך כלל מכתבים.

מיכאל ביטון: אם היו מטילים עליך להציע לתקן את המפרט הזה, ששומר על האזרחים אבל יוצר הזדמנויות.

גידי צפורי: באהבה רבה ובהתנדבות את הכול.

מיכאל ביטון: אבל לא מצאת אוזן קשבת בינתיים.

גידי צפורי: כשאני שולח מייל עם הנחיות לדוגמה של ארגון הבריאות העולמי אני אפילו לא מקבל תשובה.

מיכאל ביטון: הבנתי אותך.

מיכאל ביטון: אילן פנחס, סמנכ"ל פיתוח עסקי בעל עסק לממכר מזון, בבקשה.

אילן פנחס: שלום ותודה על הבמה.

אילן פנחס: חשוב לי לפני כן לציין דבר, וזה לא בגלל שאני רוצה לטפוח לעצמי על השכם.

אילן פנחס: בשנה האחרונה אני עוסק בפיתוח העסקי בקבוצת BBB.

אילן פנחס: לפני כן בעשר השנים האחרונות עשיתי את תפקיד הסמנכ"ל בהשף.

אילן פנחס: אני מגיע מרקע קולינרי, אני בוגר לימוד טבחות בתדמור בהצטיינות, אני נאמן תברואה של משרד הבריאות עם ציון 100 מול עיריית נתניה ומול משרד הבריאות.

אילן פנחס: אני אומר את כל זה בשביל להגיד לכם משפט פשוט מאוד: אסור לי היום בפוד-טראק לשטוף עגבנייה ולפרוס אותה.

אילן פנחס: זה נשמע לכם הגיוני?

אילן פנחס: זה מה שקורה בשטח.

אילן פנחס: אעשה את זה מאוד פרקטי, רשמתי את הדברים כדי להיות ממוקד ואני מבין שיש לנו פה לוח זמנים קצר.

אילן פנחס: לפני הכול, אנחנו מבקשים לקבל הכרה בלמידה ובניסיון המקצועי שלנו ולתרגם אותו למתן אחריות בשטח.

אילן פנחס: לא יכול להיות שאנחנו לומדים רבות, זה הקריירה שלי, אני עושה אותה מגיל 18, זה אחד הדברים הכי חשובים לי.

אילן פנחס: הטייטלים לא מעניינים.

אילן פנחס: בפרקטיקה בשטח אנחנו מרגישים אימפוטנטים גמורים.

אילן פנחס: לא יכול להיות שמונעים מאתנו הפעלה של פוד-טראק שהם אפילו לא אלפית מן האחריות שיש לנו אל מול המסעדות.

אילן פנחס: תבינו, במסעדות אנחנו מפעילים אופרציות מטורפות הרבה יותר מורכבות.

אילן פנחס: בקרה היא דבר חשוב אך היא לא נועדה למנוע את העשייה אלא לעודד אותה ולהבטיח שהסועדים לא ייפגעו, ואנחנו מעודדים את זה.

אילן פנחס: אנחנו מבטיחים לעשות את חלקנו באופן מקצועי.

אילן פנחס: כמו כן אנחנו מבקשים לחדד שהנושא העסקי פה שברירי מאוד בשל הפעילות המצומצמת ועלות מנה נמוכה יחסית, ולכן לא ניתן להעמיס קושי כמו במסעדות.

אילן פנחס: אין בעסק שכזה מספיק "שומן" בכדי לתמוך באין ספור קשיים, ויש פה אין ספור קשיים.

אילן פנחס: אני בתוך התהליך כבר שנתיים.

אילן פנחס: אני שמח להגיד לכם שלי כן יש פוד-טראק אחד עם רישיון ואני מעדיף כרגע לא לדבר עליו.

אילן פנחס: המבורגר לאחר תהליך תרמי – אחד הקשיים הכי גדולים שיש פה.

אילן פנחס: שירן זנדברג נגעה בזה קודם.

אילן פנחס: אמרתם: אוכל איכותי.

אילן פנחס: אני יכול להגיד לכם שאחד הדברים הראשונים שעשינו ברשת BBB זה להפוך את המוצר שהוא המרכז להכי טוב שיש.

אילן פנחס: אתם רוצים תיירות – אנשים באים עם סטנדרטים גבוהים מאוד מבחוץ, הם רוצים המבורגר איכותי.

אילן פנחס: אי אפשר לתת להם המבורגר שהוא כמו נקניק פסטרמה אחרי תהליך תרמי בתוך לחמנייה, אי אפשר לאכול את הדברים האלה.

אילן פנחס: בתיקון האחרון יצא עדכון שמאפשר רק שימוש במוצרים מן החי שעברו תהליך תרמי.

אילן פנחס: אנחנו מבקשים להמשיך לפעול לפי ההנחיות הקודמות, עם מוצר המבורגר קפוא מוכן לצלייה.

אילן פנחס: לא ביקשנו לטחון במקום כפי שאמר ד"ר גידי צפורי, מורי.

אילן פנחס: אנחנו מבינים, יש היגיון, יש רציונל, נקבל את המוצר קפוא ונצלה אותו ישירות מן המקפיא, זה הגיוני חד-משמעית.

אילן פנחס: אנחנו רוצים לפעול לפי הנחיות הגיוניות, שגם הלקוח בסוף יקבל מוצר טעים.

אילן פנחס: הזזת הפוד-טראק ממקום למקום – תקשיבו: אין שום כדאיות כלכלית לפוד-טראק, עם דגש על פוד-טראק גדול, שזז בתדירות גבוהה.

אילן פנחס: כל תזוזה כזאת מצריכה רכב כבד בעלות שנעה בין 600–1,000 שקל לכל נקודה.

אילן פנחס: כמו כן, השינוע פוגע בציוד ומחייב חיבור מחדש בכל פעם, או שימוש בגנרטור שמייקר באופן משמעותי את הפעילות העסקית.

אילן פנחס: שטיפת ירקות בחומר חיטוי – כפי שאמרתי לכם, אני לא מוסמך לחתוך עגבנייה.

אילן פנחס: מנגד, אני מבין למה אני צריך לקבל חסה שטופה חתוכה.

אילן פנחס: חד-משמעית יש בזה היגיון.

אילן פנחס: אבל לא יכול להיות שיהיו פה דברים שהם חסרי כל היגיון.

אילן פנחס: עיבודים בסיסיים – אני לא יכול לערבב רוטב, כפי שאמרתי קודם אני לא יכול לחתוך את הירק.

אילן פנחס: אנחנו מבקשים שייתנו לנו לערבב רוטב ולחתוך ירק.

אילן פנחס: דרך אגב לא ביקשתי להפעיל פה מסעדה.

אילן פנחס: ביקשתי להפעיל פוד-טראק עם תפריט מצומצם ודי-אן-אי הגיוני שקל לשכפל אותו, קל לעבוד אתו, קל לנהל אותו, קל לאכוף בעיות תברואה.

מיכאל ביטון: אילן, משפטי סיום, והכי חשוב, גם תן לנו המלצות מעשיות איך פותרים את הבעיה הזאת.

אילן פנחס: כבר אגע בזה.

אילן פנחס: חוסר אחידות ואיסור רוכלות בחלקים נכבדים של הארץ.

אילן פנחס: קודם נגעו בזה פה.

אילן פנחס: אנחנו מגיעים למועצות.

אילן פנחס: זה לא שהם לא רוצים, הם פשוט נמנעים מזה כי הם לא מכירים והם מפחדים.

אילן פנחס: אם אתה שואל אותי איך – אני היום בצוות הייעוץ של חברה סייבורית שמפתחת המבורגר מודפס.

אילן פנחס: הם מצאו לנכון להכניס אל תוך התהליכים המורכבים שלהם אנשים שמתעסקים בחומר, שנוגעים בעגבנייה ושוטפים אותה, חותכים את הבשר וטוחנים אותו ומבינים את התהליכים.

אילן פנחס: צריך להפסיק להתנהל פה עם עורכי דין, וטרינרים, משרד הבריאות.

אילן פנחס: צריך להכניס אל תוך הדבר הזה אנשי מקצוע מן הפן הקולינרי, שיסבירו את הפשטות של הדבר, שילוו אותו ויבהירו.

אילן פנחס: מדובר פה בדבר פשוט ביותר.

אילן פנחס: חבר'ה, אגיד בצורה עדינה: זה קשקוש במיץ עגבניות.

אילן פנחס: התחלתי בעגבנייה ואסיים בעגבנייה.

אילן פנחס: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים לשמוע קצת תשובות של הממשלה.

מיכאל ביטון: עוד מעט חברי הכנסת שהצטרפו, ענבר בזק ומשה ארבל, אולי ירצו להתייחס.

מיכאל ביטון: נמצא אתנו שי ברמן, מנכ"ל איגוד המסעדות ואחרי כן נשמע את נציגי הממשלה.

מיכאל ביטון: בבקשה, שי, קצר ולעניין.

שי ברמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שי ברמן: אני מתנצל שאני בזום ולא הגעתי פיזית אבל אני מודה לך על הדיון הזה.

שי ברמן: אני רוצה להגיד דבר אחד ולהתחבר לדברים של ד"ר צפורי ושל אילן פנחס.

שי ברמן: הסיבה היחידה שאין פוד-טראקים בישראל היא משרד הבריאות והגישה שלו שהיא אנכרוניסטית ואיננה עומדת במבחן הזמן ובמבחן המציאות.

שי ברמן: זה לא רשויות מקומיות וזה לא היתר בנייה.

שי ברמן: אתן לך, אדוני היושב-ראש, דוגמאות איך פתרו את העניין של היתר בנייה.

שי ברמן: לדוגמה בנושא של סגירות חורף.

שי ברמן: יש אלפי סגירות חורף בערים בכל שנה למשך תקופות של בין 4–6 חודשים.

שי ברמן: בעיקרון הדברים האלה דורשים היתר בנייה.

שי ברמן: העיריות מצאו פתרון של הקמה של סגירות חורף בלי היתר בנייה.

שי ברמן: זה עובד בצורה חלקה גם עבור בעלי עסקים, גם עבור הרשויות המקומיות וגם עבור הציבור, מכיוון שאנחנו כמובן משלמים כסף עבור הסגירות האלה ומיסים עירוניים, אז כולם מרוויחים בזה.

שי ברמן: הסיפור של הפוד-טראקים – אני רוצה להגיד לך שגם לפני שבועיים עיריית תל אביב ארגנה פסטיבל אוכל שאליו הגיעו מאות אלפי אנשים לאכול.

שי ברמן: זה אמנם לא היה נקרא פוד-טראק אבל זה בעצם כמו פוד-טראק, זה דוכן אוכל שבישלו שם סטייקים והמבורגרים והכול היה בסדר.

שי ברמן: אתה שואל את עצמך: מה ההבדל?

שי ברמן: זה שיש גלגלים?

שי ברמן: לכן הדבר הזה הוא מנותק מן המציאות.

שי ברמן: מבחינת משרד הבריאות שאנחנו נגיש אוכל מפלסטיק ולא נחתוך עגבנייה במקום.

שי ברמן: זה בלתי מתקבל על הדעת.

שי ברמן: אני חושב שאם אתה רוצה, אדוני, באמת לקדם את זה, צריך להביא את אנשי משרד הבריאות ולהבין מדוע הם מונעים ממדינת ישראל, שהיא מדינת תיירות עם קולינריה פנטסטית, לעמוד במבחן הזמן ולהביא מוצר שהוא כל כך מגניב וטרנדי והקהל אוהב אותו.

שי ברמן: יש היום דברים נפלאים שעושים בפוד-טראקים ופשוט מונעים מיזמים לעשות את זה.

שי ברמן: חבל.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, שי.

מיכאל ביטון: נעבור לנציגי הממשלה, נתחיל עם משרד הפנים ומשרד הבריאות ואחרי כן אם יש עוד נציגים שיכולים לשפוך אור על הנושא.

מיכאל ביטון: אני לא רוצה שתסבירו לי את החקיקה הקיימת ואת הבעיות ואת האילוצים.

מיכאל ביטון: מהמעט ששמעתם וממי שיזם את המפרט האחיד כבר בעבר, לאן פניכם מועדות בפתרון הבעיות בסוגיית הפוד-טראק?

מיכאל ביטון: נציג משרד הפנים, בבקשה.

עידו מירז: בוקר טוב.

עידו מירז: אני מנהל אגף טיוב רגולציה ברישוי עסקים במשרד הפנים.

עידו מירז: מבחינת איך שהעולם של רישוי עסקים עובד, העמדה של משרד הפנים היא שאין מניעה שיהיו פוד-טראק ברמה העקרונית וכל עסק שהוא סביר ולא פוגע בציבור הוא מבורך ושאנשים יתפרנסו.

עידו מירז: אבל התוכן של הדרישות לגבי תברואה – על זה משרד הבריאות אמון.

עידו מירז: אנחנו חושבים שצריכות להיות דרישות כלשהן, ונראה לי שגם אין על כך ויכוח מצד הגופים הפרטיים, אבל תוכן הדרישות נקבע על ידי משרד הבריאות.

מיכאל ביטון: איך אתה מתמודד עם הפערים בין הרשויות?

מיכאל ביטון: איך אתה נותן מעמד לאותו מפרט?

מיכאל ביטון: אתם יזמתם את המפרט האחיד?

מיכאל ביטון: משרד הפנים יזם אותו?

עידו מירז: המפרט האחיד הוא תולדה של רפורמה ברישוי עסקים.

עידו מירז: הקונצפט הזה הוא כבר בן עשור.

עידו מירז: יש גם את המפרט הרשותי.

עידו מירז: בחוק ההסדרים האחרון עבר תיקון לחוק רישוי עסקים, ניתנה יכולת להקים ועדה להסדרה, שאחד מתפקידיה הוא לבחון מפרטים וסתירה ביניהם בין הרמה המקומית לרמה הארצית, אבל הוועדה הזאת, שהיא תחת רשות הרגולציה במשרד ראש הממשלה, לפי דעתי עוד לא כל כך קמה, אין את הגוף הזה.

עידו מירז: אבל על פי חוק הסמכות היא של הגוף הזה.

מיכאל ביטון: נחכה עכשיו לרשות שלא קמה?

מיכאל ביטון: משרד ממשלתי יכול לתקן את החקיקה של עצמו.

מיכאל ביטון: הוא צריך כוח חיצוני שיניע אותו לשפר את הרגולציה שלו?

מיכאל ביטון: אתה בתוך המשרד אחראי על הדבר הזה.

עידו מירז: לצערי החל מ-1 בדצמבר 2021 הסמכות היא לא בידי משרד הפנים.

עידו מירז: כל מה שקשור לוועדה להסדרה ולבחינה של המפרטים האחידים והתאמה של המפרטים הרשותיים מצוי בידי הוועדה להסדרה.

עידו מירז: מדיניות שרת הפנים הייתה לקדם את הוועדה.

מיכאל ביטון: הוועדה להסדרה עובדת?

עידו מירז: היא עוד לא קמה למיטב ידיעתי.

משה ארבל: לקחו את הסמכות אך לא הקימו את הוועדה.

משה ארבל: אדוני מבין את האבסורד?

מיכאל ביטון: איילת שקד מוכנה שמישהו ייקח לה סמכות?

מיכאל ביטון: נראה לך שהיא אדם שמוותר על סמכויות בקלות?

משה ארבל: גם אם היא ויתרה, לפחות שזה יגיע למישהו.

משה ארבל: זה נזרק לחור שחור.

מיכאל ביטון: זה הוועדה של אביר קארה?

מיכאל ביטון: זה היוזמה שלו?

מיכאל ביטון: הם מאותה מפלגה.

עידו מירז: בחוק ההסדרים עבר התיקון לחוק.

עידו מירז: מ-1 בדצמבר 2021 למשרד הפנים אין סמכות.

מיכאל ביטון: אין סמכות לתקן את הרגולציה של עצמו?

עידו מירז: בהיבט הזה של מפרטים אחידים ומפרטים רשותיים.

עידו מירז: הבחינה שלהם היא בידי הוועדה להסדרה.

מיכאל ביטון: אז מה התפקיד שלך במשרד?

עידו מירז: יש היבטים אחרים של רישוי עסקים.

מיכאל ביטון: אני חושב שאתה לא צריך לוותר.

מיכאל ביטון: אני לא מבין: עד שיש אפשרות להזיז ולשנות, כל המשרדים צריכים להמתין לוועדה שלא קמה?

עידו מירז: לצערי כן.

מיכאל ביטון: הדבר הזה לא הגיוני בכלל.

עידו מירז: זה מדיניות השרה.

מיכאל ביטון: עזוב את הבעיה הזאת.

מיכאל ביטון: באופן מהותי אתה מבין את הבעיות שעולות פה?

עידו מירז: אני מבין את הבעיות.

מיכאל ביטון: יש לך רעיונות איך לפתור אותן?

מיכאל ביטון: כיוונים?

עידו מירז: כפי שנאמר פה על ידי נציגי המגזר הפרטי, עיקר העניין פה הוא בעולמות של הסדרת התברואה, פחות בעניין עצם הקיום של מפרט רשותי, כן או לא.

מיכאל ביטון: אומרים שצריך כפר שלם כדי לגדל ילד.

מיכאל ביטון: צריך ממשלה שלמה כדי שמשאית אוכל תצא לשטח.

מיכאל ביטון: כל אחד שולח אותך למשרד אחר, מה שנקרא: Don't call us, We call you.

מיכאל ביטון: אז שולחים אותך: לך לבריאות, לך לפה, לך לשם.

מיכאל ביטון: זה לא הוועדה הבין-משרדית הראשונה שקמה בממשלת ישראל, שכמה משרדים יושבים ומתאמים מהלכים.

מיכאל ביטון: אני מבין שהרבה מזה הוא תברואה ומזון ובטיחות מזון, אבל אתם גורם מתכלל, יש לכם אחריות על הפיתוח הכלכלי של רשויות, על האפשרות לתיירות, על האפשרות לשירות לאזרח, לאיכות חיים.

מיכאל ביטון: זאת השליחות של משרד הפנים, לחזק את הרשויות המקומיות, ואם הוא צריך לנצח בירוקרטיה במשרדים אחרים אז הוא צריך לעשות שולחן עגול ולטפל בבעיה.

מיכאל ביטון: לא נחה דעתי מכך שהתשובה היא שמהיום משרד הפנים מחכה למישהו שיאשר לו לפשט את הרגולציות שלו.

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, אם יורשה לי הצעה לסדר.

מיכאל ביטון: אם לא היה מורשה לך אתה לא היית מדבר?

משה ארבל: חד-משמעית לא.

מיכאל ביטון: אני מעדיף לא לבחון את הסוגיה.

מיכאל ביטון: בבקשה, חבר הכנסת משה ארבל.

משה ארבל: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על הדיון ועל הנושא החשוב הזה.

משה ארבל: אני מציע, גם כמי שמעריך מאוד את עידו מירז וזכה לעבוד אתו בשיתוף פעולה בתפקידי הקודם במשרד הפנים, לבחון את האפשרות הזו, בגלל כשל השוק הממשלתי, דווקא מלמטה למעלה.

משה ארבל: כלומר לקחת גוף כמו מרכז השלטון המקומי, מרכז המועצות האזוריות, שהם גופים שיודעים לדבר יחד עם כלל ראשי הרשויות במדינת ישראל, וזה אינטרס של הרשות המקומית בסופו של דבר.

משה ארבל: כאשר התהליכים הללו יהיו מוסדרים ובלי הנחתה מלמעלה של הממשלה בדמות חקיקה שתחייב את האחידות הזאת אלא באופן וולונטרי של הרשויות המקומיות, התהליך הזה יוכל להיות הרבה יותר מהיר, הרבה יותר יעיל ולצאת לדרך.

משה ארבל: אם יתאגדו ראשי רשויות מקומיות ויקדמו אחידות בתהליך נוכל להביא את זה הרבה יותר מהר.

מיכאל ביטון: יש פה נציגים של השלטון המקומי?

מיכאל ביטון: עוד מעט תתייחסי.

משה ארבל: לגופו של עניין, אני חושב שהכלי הזה של פוד-טראק, אנחנו מכירים הרבה מאוד רשויות מקומיות שמנסות לשקם למשל אנשים שריצו עונשי מאסר ולא הצליחו לחזור לחיי חברה ולעבוד על ידי קיוסקים וכל מיני פטנטים כאלה שהרשות המקומית מנסה לסייע להם, וזה דבר חשוב ומבורך.

משה ארבל: אם נייצר כדאיות כלכלית ומבנה עסקי נכון לדבר הזה, זה יוכל לתת מענה להרבה מאוד אנשים באוכלוסייה שלא יכולים להשתלב במקומות עבודה רגילים, גם מסיבות אובייקטיביות וגם מסיבות סובייקטיביות, ותהיה בזה תועלת מרובה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: הדברים חשובים והם ייכללו בסיכום של הוועדה.

מיכאל ביטון: נציג משרד הבריאות, איך אתה מסתכל על העניין?

מאיר יצחק הלוי: בוקר טוב ותודה.

מאיר יצחק הלוי: אני ראש המערך הארצי לבריאות הסביבה במשרד הבריאות.

מאיר יצחק הלוי: התחום הזה נמצא תחת אחריותי.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה לתת לכם את התמונה הכללית כדי שתראו את כולה ואיפה נמצא הפער מבחינת ההיבטים של משרד הבריאות.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו עוסקים בבריאות הציבור, מניעת תחלואה כתוצאה ממזון.

מאיר יצחק הלוי: פוד-טראק יכול להוות מקום עם סיכון גבוה, גבוה יותר מאשר מקום קבוע, הן מהיבטים של תשתיות, מים, ביוב, אשפה, חשמל.

מאיר יצחק הלוי: צריך להכיר בעובדה הזאת.

מאיר יצחק הלוי: במדינת ישראל יש לנו תקנות רוכלות מזון מ-2009, שאפשרו לעסוק בפעילות של משהו שהוא בין קיוסק למרכול, כלומר מכירה של מוצרים ארוזים, פירות וירקות.

מאיר יצחק הלוי: זה אולי לא כל כך תפס בהרבה מקומות אבל האפשרות הזאת קיימת.

מאיר יצחק הלוי: היא הוזכרה פה על ידי חבר הכנסת שעזב.

מאיר יצחק הלוי: עבדנו בתקופת הקורונה והוצאנו בדצמבר 2020 מפרט אחיד לרוכלות מזון, שמאפשר פעילות שדומה לזו שמותרת במזנון.

מאיר יצחק הלוי: כבודו הזכיר אירועים אז יש גם פריט של יריד מזון.

מאיר יצחק הלוי: הפעילות הזאת, עם דוכני מזון, עם פוד-טראק, מותרת גם במתכונת דומה למסעדה ביריד המזון.

מאיר יצחק הלוי: כלומר, מה שהזכרת יש לו פתרון, הוא מותר.

מאיר יצחק הלוי: ההנחיות קיימות כבר מ-2010 וכך ירידי המזון שהוזכרו פה בתל אביב ובכל מיני מקומות אחרים עובדים.

מיכאל ביטון: אם יש מגרש חניה בעירייה – אני חייב להיות פרקטי, אני לא יכול עכשיו לשמוע את כל הסקירה ההיסטורית.

מאיר יצחק הלוי: עוד משפט אחד.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו נשארים בפעילות של רוכלות מזון שדומה לפריט של מסעדה, כלומר הם מטפלים במזון מן החי.

מאיר יצחק הלוי: גם פה אנחנו בעד לאמץ סטנדרטים בין-לאומיים בעניין הזה.

מאיר יצחק הלוי: יש שני חסמים עיקריים, שהוזכרו פה גם על ידי ד"ר צפורי וגם על ידי החבר כאן:

מאיר יצחק הלוי: העולם דורש מאנשים לעבור הכשרה, שלפחות אחד מן המפעילים במקום יעבור הכשרה בתחום של תברואת מזון; ודורשים עוד דבר, שהפוד-טראק הזה לא יכול לעבוד לבד אלא חייב להיות מקושר למטבח-אם.

מאיר יצחק הלוי: כך עובדת הרגולציה בעולם.

מאיר יצחק הלוי: בסופו של דבר שם יש מחסן.

מאיר יצחק הלוי: כאשר יורדים לפרטים: כאשר מייצרים במטבח מנה מבזבזים בערך 20 ליטר מים, אז תחשוב כמה מים וכמה ביוב צריך באותה משאית כדי באמת להיות מסעדה.

מיכאל ביטון: נניח שמכריזים בעיר מסוימת שיש בה כל שבוע יריד מזון שמתקיים בעשרה מוקדים בעיר, בעשרה מגרשי חניה.

מיכאל ביטון: אז הם יכולים לעשות את כל הדוכנים עם כל האוכל?

מאיר יצחק הלוי: כן.

מאיר יצחק הלוי: במסגרת יריד מזון מוגשת תוכנית.

מיכאל ביטון: היה פעם את הישוב כסלון.

מיכאל ביטון: המועצה האזורית כסלון מחליטה שהיא עושה יריד מזון והיא בוחרת עשרה מגרשי חניה ובכל סוף שבוע מותר שם לעשות דוכנים.

מאיר יצחק הלוי: היא יכולה להגיש בקשה כזאת.

מיכאל ביטון: בקשה למי?

מאיר יצחק הלוי: היא רשות מקומית.

מיכאל ביטון: אז הרשות המקומית על בסיס התקנה של יריד מזון מאשרת שיהיו שם דוכנים, ואפילו יש שם גמישות בעיבוד המזון יותר ממה שאתה דיברת על מטבח קצה?

מאיר יצחק הלוי: נכון.

מאיר יצחק הלוי: צריך לדעת שיריד מזון תמיד מלווה בשטח במישהו שהוא אחראי תברואת מזון, שהוא עושה בקרה על העסקים, של הרשות המקומית או של היזם.

מיכאל ביטון: היזם יכול לשים את האדם הזה.

מיכאל ביטון: זה פתח אדיר שאני שומע עכשיו, שאם אנחנו מכריזים על עירייה שעושה בכל שבוע יריד מזון במוקדים מסוימים, עם בקרה על התברואה, הגמישות בהפעלת הדוכנים שם רחבה.

מאיר יצחק הלוי: יש הנחיות לירידים משנת 2010.

מאיר יצחק הלוי: שוב זה על פי אותו עיקרון.

מיכאל ביטון: אבל שם הגמישות גדולה יותר, מה מכינים ואיזה דברים.

מיכאל ביטון: הם יכולים לשים המבורגרים קפואים ביריד מזון?

מאיר יצחק הלוי: אבל הם צריכים להיות מקושרים לאיזה מטבח-אם של מסעדה.

מיכאל ביטון: ואם זה אדם שעובד בבית?

מאיר יצחק הלוי: הוא לא יכול.

תמר זנדברג: זה לא יכול להיות.

תמר זנדברג: זה לא פוד-טראק.

עדי רוזנברג: בשביל למכור ביריד מזון הוא חייב שיהיה לו מטבח של מסעדה מאחוריו.

עדי רוזנברג: אז מה עשינו בזה?

עדי רוזנברג: זה בדיוק מה שאנחנו לא רוצים.

מאיר יצחק הלוי: אבל הוא לוקח מזון וצולה אותו.

עדי רוזנברג: אבל אין לו מסעדה.

עדי רוזנברג: זה אומר שהאדם צריך להקים מטבח של מסעדה ואחר כך למכור את זה לפוד-טראק.

מיכאל ביטון: אם אותו אחד יודע להתנהג בתברואה שלו כמו אחד שיש לו מסעדה, למה הוא צריך שתהיה לו מסעדה?

עדי רוזנברג: אפשר גם לעשות מטבחים משותפים, זה גם קיים, שכמה פוד-טראקים מייצרים באותו מטבח.

מיכאל ביטון: נכון, אבל זה מסבך את העניינים.

מאיר יצחק הלוי: ראינו מה קורה בעולם.

מיכאל ביטון: עמיר, הבנו.

מיכאל ביטון: הזמן קצר.

מיכאל ביטון: סליחה שאני קוטע אותך.

מיכאל ביטון: אנחנו חייבים לסכם כי יש לנו דיון נוסף.

מיכאל ביטון: יש עוד נציגי ממשלה שהם משמעותיים לעניין הזה, שהם קריטיים לסוגיית הפוד-טראק?

עידו מירז: יש נותני אישור, שזה בריאות וכבאות.

מיכאל ביטון: איך כבאות קשור לרכב שנוסע?

עידו מירז: כל מבנה פיזי באשר הוא דורש אישור של הכבאות.

מיכאל ביטון: כלומר אם תהיה סינרגיה והסכמות בין בריאות למשרד הפנים יהיה אפשר להביא שיפורים בעניין הזה.

רון לוי: רק נחדד פה נקודה, שאמנם זה לא מופיע בתוך צו רישוי עסקים אבל ברגע שאלכוהול נכנס לתמונה המשטרה הופכת להיות גם היא נותן אישור.

מיכאל ביטון: בסדר.

מיכאל ביטון: אלכוהול זה סוגיה אחרת, מה מותר בשטח.

מיכאל ביטון: יכול להיות שאתה צריך להגיע לפשרות של התנהגות כפי שמסעדה מתנהגת עם אלכוהול, עם תעודה, עם גיל, עם בקרה.

מיכאל ביטון: נציגת השלטון המקומי, איך אתם רואים את הנושא?

מירה סלומון: תודה, אדוני.

מירה סלומון: כפי שאדוני יודע, הגיעו לכאן נציגים מרשויות מקומיות שונות, מאיגוד רישוי עסקים.

מירה סלומון: אנחנו בוודאי מסכימים עם התפיסות שהם הציגו בפני הוועדה.

מירה סלומון: בתשובה למה שאמר חבר הכנסת ארבל, אנחנו לא סבורים שבנושא הזה צריכה להיות שונות בין הרשויות המקומיות, להיפך.

מירה סלומון: בראש ובראשונה צריך הסדרה נכונה כלל ארצית ברורה שנוגעת בכל הסוגיות שהוקפו כאן בוועדה, החל מהחיבור לתשתיות, אולי גם למבנה של שירותים, המשך בהכשרות מתאימות שקשורות לשמירה על בריאות הציבור מבחינת מזון, וכלה בהסדרה של הפעילות בשעות, בימים, בכל דבר שצריך להיות פה.

מירה סלומון: הנושא הזה צריך להיעשות באופן כלל ארצי וצריך להיעשות, כפי שאמר אדוני, בראש ובראשונה בהסכמות בין משרד הבריאות לבין משרד הפנים.

מירה סלומון: אנחנו ברשויות המקומיות יכולים לסייע בהקשרים של המפרט הרשותי והתנאים שהרשות המקומית קובעת.

מירה סלומון: אנחנו רוצים לעודד עסקים, כפי שאמר אדוני.

מירה סלומון: זה דבר חשוב לא רק בפריפריה.

מיכאל ביטון: מה התפקיד שלך?

מירה סלומון: אני ראש מינהל משפט וכנסת במרכז השלטון המקומי.

מירה סלומון: נקודה אחרונה שאני מבקשת לחדד, כפי שאמר נציג משרד הבריאות, הוא התייחס לפריט ששקול למזנון.

מירה סלומון: אני מזכירה שמזנון לא מאפשר הגשה של בשר, של דגים.

מירה סלומון: אין במזנון אפשרויות מספיק נכונות כפי שנעשה בפועל.

מירה סלומון: אדוני יודע, לפעמים המציאות מקדימה את המשפט, ואת זה אומרת ראש מינהל משפט וכנסת במרכז השלטון המקומי.

מירה סלומון: תפקיד הוועדה, תפקיד הכנסת כרשות מחוקקת לוודא שהמשפט יעקוב אחר המציאות וייתן לה מענים וכלים נכונים, ולא יהפוך אנשים נורמטיביים לעבריינים.

מירה סלומון: תודה, אדוני.

מיכאל ביטון: אהבתי את זה.

ענבר בזק: חשוב לי לספר לכם שיש כרגע הצעת חוק שחבר הכנסת ולדימיר בליאק עובד עליה ביחד אתי – הוא לא יכול היה להגיע היום אז נכנסתי לדיון – שעוסקת בנושא פוד-טראקס, כתוצאה מפניות שקיבלנו מעסקים קטנים.

ענבר בזק: אני רוצה לחדד ולהדגיש שבפריפריה זה אחת הדרכים היותר פופולריות ובין הבודדות שעסקים בתחום המזון יכולים להצליח.

ענבר בזק: אני בעצמי הייתי במשך 12 שנים יועצת עסקית שמתמחה בתחום המזון.

ענבר בזק: אחד הענפים המסוכנים ביותר, עם רמת סגירת עסקים הגבוהה ביותר, זה מסעדות ובתי קפה, ודווקא בפוד-טראק יש הצלחות גדולות יותר בגלל ההשקעות הנמוכות יותר, בעיקר בפריפריה.

מיכאל ביטון: יש מיעוט תשתיות עסקיות בפריפריה.

ענבר בזק: ומיעוט האוכלוסייה.

ענבר בזק: למשל במועצה שבה אני גרה יש בית קפה אחד ששרד את הקורונה ולעומת זה הפוד-טרקס צצים כפטריות אחרי הגשם.

ענבר בזק: בישובים המרוחקים בפריפריה זה גם חלק מתרבות חדשה שנוצרה – בימי שלישי כולם נפגשים לפיצה, בימי חמישי כולם נפגשים לפלאפל, כלומר נוצרה ממש תרבות סביב הפוד-טראקס.

ענבר בזק: לכן ראינו את החשיבות, חבר הכנסת ולדימיר בליאק ואני, לקדם את הנושא.

ענבר בזק: אז מי שעוסק בתחום, אשמח שתיתנו לי פרטים וביחד אתכם נעזור לכם בניסוח הצעת החוק.

ענבר בזק: אחד הנושאים שנתקלנו בהם בשטח, וזה מתחבר גם אל מה שאמרה נציגת השלטון המקומי, הוא שיש היום חוסר אחידות בנהלים, חוסר עקביות בהנחיות, זה שונה בין כל רשות, יש בלבול גדול מאוד, אז צריך לייצר עקביות.

ענבר בזק: הבעיה היא שאסור להכין שום דבר, הכול צריך להיות מוכן במטבח, ואז אפילו דבר פשוט כמו הכנת כריכים, חביתה, פיצה, הדברים הכי בסיסיים אסור להכין.

מאיר יצחק הלוי: מותר להכין פיצה.

ענבר בזק: זה כנראה הבעיה בחוסר הבהירות, שאנשים אמרו שהם צריכים להכין את הכול בבית.

מאיר יצחק הלוי: המפרט האחיד פורסם בסוף שנת 2020.

מאיר יצחק הלוי: יכול להיות שצריך להטמיע אותו.

מאיר יצחק הלוי: אבל דווקא פיצה ובורקס ופלאפל - - -

תמר זנדברג: פיצה מבצק טרי אי אפשר להכין.

תמר זנדברג: אפשר לחמם.

ניר בניסטי: זה לא אכיל.

ענבר בזק: זה רק מחזק את מה שאמרתי, שבשטח ההנחיות לא ברורות, יש בלבול.

ענבר בזק: רבים מבעלי הפוד-טראקס אומרים שהם מקבלים הנחיה אחת ממשרד הבריאות והנחיה אחרת מן הרשות המקומית ורבים מהם בסוף עובדים ללא היתר.

ענבר בזק: טוב מאוד שנערך הדיון הזה.

ענבר בזק: אשמח אם אנשי המקצוע בתחום יחברו אליי אחרי הדיון, אקח את הפרטים ואנחנו נמשיך לקדם את הצעת החוק.

ענבר בזק: אני מקווה שיהיה לנו משרד לקדם מולו.

ענבר בזק: לפי מה שאני מבינה כרגע אין עדיין את הוועדה.

מיכאל ביטון: יהיה משרד.

מיכאל ביטון: אנחנו לא נוותר.

מיכאל ביטון: מישהו מנציגי המכינה רוצה להגיד כמה משפטים לסיום?

צבאית הירושלמית: עגלת קפה זה נחשב פוד-טראק?

מיכאל ביטון: זה קל יותר, קפה זה קל יותר.

מיכאל ביטון: את רוצה להקים עגלת קפה או שרק רצית לדעת?

צבאית הירושלמית: אני אוכלת שם וזה נחמד.

מיכאל ביטון: סיכום הישיבה.

מיכאל ביטון: אנחנו עוסקים פה בנושא שהוא משמעותי לפרנסה של אלפי אנשים ויזמים בישראל.

מיכאל ביטון: הנושא הזה לא סדור ולא הגיע למיצוי, והוא חשוב מאוד לכלכלה הישראלית, לתיירות הישראלית ולייחודיות של קהילות וזהויות בישראל.

מיכאל ביטון: אנחנו דורשים שיקום צוות עבודה מידי של משרד הפנים, משרד הבריאות והשלטון המקומי, כולל נציגי הרשויות, ושם ייבחן המפרט האחיד כפי שהוא כיום ויוצעו תיקונים במפרט האחיד כדי למקסם את היכולות של הפוד-טראק לפרוץ ולתפקד.

מיכאל ביטון: מצד אחד לשמור על בריאות הציבור, ומצד שני לראות שאכן אנשים בפשטות ובמסלול ירוק מצליחים לקבל רישיון לפוד-טראק.

מיכאל ביטון: הפתרון הזה צריך להיות ייעודי, אחיד, פשוט וזמין.

מיכאל ביטון: הוועדה תקיים דיון בעוד חודשיים ותבחן את עבודת הצוות הזה.

מיכאל ביטון: הוועדה תשלח מכתב לשרת הפנים ולשר הבריאות בדרישה שישיבו לה בתוך חודש וחצי, אילו פעולות נקטו בתוך המשרד כדי לפשט את התהליך לרישוי של פוד-טראק וכדי לראות את הסינרגיה בין משרדי הממשלה.

מיכאל ביטון: אם נדרש פה שילוב וגיבוי גם של משרדים נוספים, כמו משרד המשפטים, המשרד להגנת הסביבה או כל משרד אחר, הם יידרשו לסייע בפתרון של הפוד-טראק.

מיכאל ביטון: אנחנו נעקוב אחר הנושא הזה כוועדה.

מיכאל ביטון: בתוך כמה חודשים נקיים דיון נוסף.

מיכאל ביטון: אנחנו מקווים שהדיון הזה לא יהיה דיון-סרק ושלא נחזור לאותה נקודה שאנחנו נמצאים בה, אלא שהמשרדים יפתחו את הראש ואת הקשב, יקשיבו לשטח.

מיכאל ביטון: השטח יכול לתרום פה ידע אדיר, מה שדיבר פה כל אחד מכם.

מיכאל ביטון: נא להזמין אותם לצוות הזה.

מיכאל ביטון: נציגת השלטון המקומי, תעשי את הפגישה הראשונה בין כל אנשי השטח פה ונציגי הממשלה שיושבים פה.

מיכאל ביטון: עידו מירז, אני רוצה שאתה תהיה בפגישה הזאת וגם עמיר יצחקי.

מיכאל ביטון: תאזינו בקשב ובלב חפץ מה ניתן לעשות כדי להקשיב למצוקות שעולות מן השטח.

מיכאל ביטון: אני לא מקבל את העובדה שהרגולציה והפתרונות תקועים בישראל בגלל שמישהו הלאים את הסמכויות של משרדי ממשלה לפשט רגולציה ומחכים לאיזו ועדה או רשות שלא קמה.

מיכאל ביטון: זה דבר חמור.

מיכאל ביטון: זאת לא תשובה שמתקבלת על הדעת.

מיכאל ביטון: גם בנושא הזה אדבר עם שרת הפנים.

מיכאל ביטון: הציפייה היא שמשרדים ישמרו על חובתם ועל אחריותם להוביל פתרונות שבסמכותם.

מיכאל ביטון: אף אחד לא יעשה את זה טוב מהם והם לא יכולים לחכות לאף גוף שלא קם כדי לרוץ קדימה לפתרון בעיות.

מיכאל ביטון: אנחנו שמחים שהמכיניסטים היו אתנו.

מיכאל ביטון: ראיתם שבכנסת גם עובדים, לא רק צועקים ולא רק מקללים, ועוסקים בחיים עצמם, בסוגיות היום-יומיות.

מיכאל ביטון: הדיון הזה לא יקבל כותרות בעיתונים, אף אחד לא ייצא מפה כוכב תקשורת, אבל אם עזרנו לבעל עסק אחד להתפרנס או אם פישטנו תהליך, זאת הזכות שלנו כאנשי ציבור.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: אני נועל את הישיבה.