ועדת המשנה לחוק חינוך ממלכתי דתי, כנסת 24, פרוטוקול מספר 6, 2022-06-26 10:30

משה טור פז: בוקר טוב, שלום לכולם.

משה טור פז: ישיבת ועדת השמנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט לחוק חינוך ממלכתי דתי מתכנסת הבוקר בנושא חינוך מיוחד בחמ"ד, כחלק מההיערכות שלנו לפתיחת שנת הלימודים.

משה טור פז: אני יודע שהאקשן מתקיים בוועדה אחרת, אבל אנחנו מבטיחים שיהיה פה ענייני ומעניין.

משה טור פז: הוועדה הזאת בעצם מתכנסת, גם ייתכן שחברת הכנסת שירלי פינטו קדוש תצטרף אלינו בהמשך – מתוך פניות שקיבלנו על אתגרי החינוך המיוחד בכלל, ובחמ"ד בפרט.

משה טור פז: אני כבר אומר שהדיון הזה יושב על הציר המשותף, למרות שאנחנו מתמקדים בחינוך הממלכתי-דתי, שהוא, כזכור – כ-14% ממערכת החינוך בישראל, יש פה נתונים שנוגעים לכלל החינוך המיוחד בישראל, וחלק מהאתגרים הם לא אתגרים ייחודיים אלא אתגרים כלליים, למרות שאנחנו ממוקדים בחמ"ד.

משה טור פז: ברקע הדברים עומד תיקון חוק החינוך המיוחד משנת 2018, שבעצם כאן הוועדה בראשות חבר הכנסת מרגי שהיה היו"ר אז, עסקה בו בזמנו בצורה מאוד ערה.

משה טור פז: המשמעויות העיקריות של התיקון הזה כפי שהן נקבעו בזמנו יצרו מצב שחלק משמעותי – ויש שיטענו גדל והולך – מהחינוך המיוחד משולב בחינוך הרגיל.

משה טור פז: זאת הייתה במידה רבה חלק מהאנרגיה שהובילה לחקיקה.

משה טור פז: לצד סיבות נוספות היו לזה גם השלכות בהיבטים נוספים, אבל אני חושב שבאמת – כשאנחנו מסתכלים על אתגר החינוך המיוחד במערכת החינוך היום, בעיניי האתגר המרכזי הוא שילוב והכלה.

משה טור פז: כלומר, מקומו של החינוך המיוחד בתוך ולא רק לצד מערכת החינוך הרגילה.

משה טור פז: זכיתי וחמשת ילדיי התחנכו ומתחנכים עדיין במערכת כזאת שבה יש שילוב והכלה מלאים בכיתת הלימוד של ילדי חינוך מיוחד, ובעיניי זאת ברכה וגם הצלחה.

משה טור פז: אבל כאמור, אנחנו עוסקים היום לא רק בדברים הטובים אלא גם באתגרים.

משה טור פז: אנחנו נפתח בדברים של אתי ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, ואחר כך נשמע את משרד החינוך.

משה טור פז: אני שמח שנציגת המנהל הפדגוגי פה ומנהל החינוך הדתי ונשמע אותם מיד.

אתי וייסבלאי: תודה רבה, בוקר טוב.

אתי וייסבלאי: אני אציג כמה נתונים מרכזיים על החינוך המיוחד בחינוך הממלכתי דתי, זה על בסיס מידע זמין של משרד החינוך, נתונים שהיו בידינו בקשר לתלמידי חינוך מיוחד בשנת הלימודים שמסתיימת היום, תשפ"ב.

אתי וייסבלאי: (מוקרנת מצגת) יש לנו כ-45 אלף תלמידי חינוך מיוחד בחמ"ד, שהם כ-16% מהתלמידים הזכאים לשירותי חינוך מיוחדים בשנה.

אתי וייסבלאי: הנתון הוא די דומה, טיפה יותר גבוה משיעורי תלמידי החמ"ד בכלל במערכת החינוך.

אתי וייסבלאי: תלמידי חינוך מיוחד הם 12.4% מהתלמידים בחינוך הממלכתי-דתי שגם כן דומה לשיעור תלמידי החינוך המיוחד בכלל מערכת החינוך, וכמו בכלל מערכת החינוך – הנתון הזה נמצא במגמת עלייה בשנים האחרונות בסך הכול.

אתי וייסבלאי: כמו שבוודאי כולכם יודעים, תלמידי חינוך מיוחד לומדים בסוגים שונים של מסגרות, מוסדות חינוך מיוחד נפרדים, כיתות חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים ושילוב בכיתות רגילות, באמצעות סל אישי וסל מוסדי.

אתי וייסבלאי: בשנת הלימודים תשפ"ב כ-66% מתלמידי החינוך המיוחד בחמ"ד משולבים בחינוך הרגיל - - -

משה טור פז: זה לעומת 60%, אם אני זוכר נכון.

אתי וייסבלאי: כן, כ-60% בכלל במערכת החינוך.

אתי וייסבלאי: רובם, כ-2/3 מהם בסל מוסדי והיתרה בסל אישי שזה גם דומה לכלל מערכת החינוך.

אתי וייסבלאי: האחריות על פתיחת מוסדות בכיתות חינוך מיוחד ובכלל על שיבוץ תלמידי חינוך מיוחד הוא משהו שנתון בידי הרשויות המקומיות, וכמו שנאמר – מאז 2018, תיקון 11 לחוק החינוך המיוחד ההורים יכולים לבחור את סוג המסגרת אם התלמיד נמצא זכאי להשמה במסגרת חינוך מיוחד או לסל אישי במסגרת החינוך הרגיל, אבל לא את המסגרת הספציפית שבה ילמד התלמיד.

אתי וייסבלאי: אם מסתכלים על מסגרות חינוך מיוחד בלבד, כלומר לא תלמידים משולבים אלא מסגרות נפרדות וכיתות חינוך מיוחד, רואים שיש הבדל גדול בפיזור המסגרות בין המחוזות.

אתי וייסבלאי: בהקשר הזה כמה דוגמאות של הכיתות הכי נפוצות – הפרעות התנהגותיות רגשיות קשות, אז אין להם מסגרות נפרדות במחוז הדרום ויחסית מיעוט כיתות במחוז הדרום וחיפה.

אתי וייסבלאי: ליקויי למידה – בחלק מהמחוזות אין בכלל מסגרות נפרדות, ויש מעט כיתות – במחוז ירושלים וחיפה.

אתי וייסבלאי: תלמידים עם אוטיזם – גם, מיעוט של מסגרות במחוז חיפה וגם מיעוט כיתות במחוז הדרום והצפון.

משה טור פז: ברשותך, כשאת אומרת מיעוט כיתות, זאת בעצם אמירה שיש בה איזה סוג של שיפוטיות.

משה טור פז: זה לא רק נתון.

משה טור פז: מי מבטא את השיפוטיות הזאת?

משה טור פז: זה משהו שאת, בניתוח שלך, או דברים שקיבלת מבחוץ.

אתי וייסבלאי: אלה הנתונים שזמינים למשרד החינוך.

אתי וייסבלאי: כשאני אומרת מיעוט כיתות לרצף האוטיסטי זה אומר שבכל מחוז הדרום יש שישה מוסדות חינוך מיוחד לתלמידים עם אוטיזם, מוסדות נפרדים, ו-12 כיתות חינוך מיוחד לבתי ספר רגילים.

משה טור פז: אבל מישהו אומר שהדבר הזה הוא מעט – את מבינה מה אני אומר?

משה טור פז: כי המספר הוא מספר, את יודעת.

משה טור פז: אפשר לומר מספר וזה לא אומר כלום.

משה טור פז: מי מבטא את זה שזה מיעוט לעומת הנדרש, נגיד?

אתי וייסבלאי: זה משהו שצריך לדבר עם משרד החינוך, וכמובן שזה קשור גם לביקוש, אבל רואים שגם ביחס למחוזות אחרים - - -

משה טור פז: או.

משה טור פז: קיי.

משה טור פז: ביחס למחוזות אחרים זה מעט.

משה טור פז: נשמע עוד מעט את משרד החינוך.

משה טור פז: תודה לחברת הכנסת שירלי פינטו קדוש שהצטרפה אלינו.

משה טור פז: ברוכה הבאה.

שירלי פינטו קדוש: תודה על הדיון החשוב הזה.

אתי וייסבלאי: אפשר גם להוסיף שהיעדר או מיעוט מסגרות ביחס לביקוש, כמובן, יש לזה השלכות.

אתי וייסבלאי: בין השאר – מרחקי נסיעה גדולים, שיבוץ בכיתות לא מתאימות או בכיתות מחוץ לחינוך הממלכתי-דתי, שזה גם משהו שנעשה, וכיתות שנפתחות בחריגת תקן, כלומר – יותר גדולות ממה שאמורות להיות, וגם בהקשר של התיקון לחוק זה לא מאפשר להורים לבחור את סוג המסגרת, כמו שהחוק קובע.

אתי וייסבלאי: תודה.

משה טור פז: תודה על הסקירה בזמן המאוד קצר שהתקלתי אתכם.

משה טור פז: כפי שאמרתי בראשית הישיבה, הוועדה הזאת מתמקדת בחינוך הממלכתי –דתי אבל יושבת בהקשר של אתגרי החינוך המיוחד הכללי, וגם לאור פתיחת השנה המתקרבת ובאה, ואי אפשר להתעלם מפיזור הכנסת – במובן הזה היה לי חשוב לעסוק בנושא כל כך חשוב דווקא היום על מנת שנוכל להאיר ולהעיר על האתגרים שיש לנו לקראת פתיחת שנת הלימודים ולנסות לקדם את הפתרונות להם.

משה טור פז: חברת הכנסת פינטו, תרצי להתייחס עכשיו או בהמשך?

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לשמוע את הגורמים, אז בהמשך.

צינה יואלי: אני אתחיל מסקירה כללית ובהמשך אציג נתונים של כיתות ומסגרות חינוך מיוחד בחמ"ד.

צינה יואלי: המשרד, החל מחודש מרץ נערך לקראת פתיחת שנת הלימודים תשפ"ג.

צינה יואלי: החל מחודש מרץ אנחנו עסוקים בסטטוס של ועדות זכאות ואפיון עם מיפוי של בחירת הורים, וכמובן – בהתאם לבחירת ההורים אנחנו עסוקים גם בלעשות איזשהו מיפוי ארצי של מסגרות וכיתות חינוך מיוחד שעתידות להיפתח בשנת הלימודים הבאה, ולגבי תלמידים שהוריהם בחרו שילמדו בחינוך רגיל אנחנו עסוקים בפילוח תמיכות.

צינה יואלי: חשוב לי להגיד שלנו כמטה יש מפגשים סדורים עם המחוזות.

צינה יואלי: יש גם מפגשים גנריים ויש גם מפגשים עם כל מחוז, כשאנחנו עוסקים בנושאים שהם רלוונטיים למחוז, ונערכים בכל מה שקשור לפתיחת שנת הלימודים.

משה טור פז: האם מה שהוצג פה על-ידי המ.מ.מ בהקשר של מיעוט מסגרות במחוזות דרום וחיפה זה דבר שגם אתם רואים אותו?

צינה יואלי: כרגע לא.

צינה יואלי: אני אמשיך – חשוב לי להגיד שהכיתות שנפתחות הן על פי בקשה של המחוז.

צינה יואלי: המחוז יושב ועושה איזשהו מיפוי יחד עם הרשויות המקומיות.

צינה יואלי: הם מחליטים איזה סוגי כיתות ייפתחו בשנת הלימודים הבאה – זה בהתאם למוגבלויות של התלמיד, כמובן, ובאיזה סוג פיקוח – שזה בהתאם לבקשת הורים.

צינה יואלי: חשוב לי להגיד שאין העדפה של סוג פיקוח כזה או אחר.

צינה יואלי: אין לנו העדפה בהתאם לצרכים - - -

משה טור פז: סוג פיקוח – את מתכוונת חינוך מיוחד רגיל או דתי - - -

צינה יואלי: לא, אני מדברת על חמ"ד מול חרדי או ממלכתי.

משה טור פז: התופעה שאני מכיר מירושלים – המגזרים בתחום החינוך המיוחד נחתכים כמעט לגמרי כשאתה מגיע למסגרות החינוך המיוחד?

משה טור פז: זה נכון לכל המסגרות בארץ?

משה טור פז: אתן דוגמה – אתה נכנס לבית ספר כי"ח חרשים ואתה תראה שם ילדים חרדים, ערבים, דתיים, חילוניים – ללא קשר לסוג הפיקוח.

משה טור פז: זה נכון גם לשאר המסגרות בארץ?

צינה יואלי: אז לגבי מסגרות חינוך מיוחד באמת אתה יכול לראות בתוך המסגרת סוגי פיקוח שונים.

צינה יואלי: לגבי כיתות הרבה פעמים הכיתה נפתחת לסוג פיקוח ספציפי.

צינה יואלי: כמובן שיש צרכים ומסתכלים על מספר התלמידים שההורים מבקשים שילמדו בכיתה לחינוך מיוחד בסוג פיקוח מסוים, ועל פי זה באמת פותחים את הכיתות.

צינה יואלי: זה נכון שלפעמים תלמידים נדרשים לנסוע יותר מחצי שעה, אבל אנחנו משתדלים, וככה גם חוזר מנכ"ל שיבוץ האחרון שעתיד ממש להתפרסם בימים אלה מדבר על זה שהשיבוץ יכול להיות גם חוצה מחוזות, ובמטרה למצוא את המסגרת הכי מתאימה לצרכים של הילד והכי קרוב למקום מגוריו.

צינה יואלי: לגבי נתונים – אני רוצה להציג את מספר גני הילדים שנפתחו בשנת הלימודים תשפ"א ותשפ"ב בחמ"ד.

צינה יואלי: בתשפ"א נפתחו 245 כיתות גן.

צינה יואלי: בתשפ"ב נפתחו 276 כיתות גן, כשאם אני מסתכלת על גידול טבעי בין שתי השנים זה 12.7% ואם אני מסתכלת על הגידול הטבעי לעומת סוגי פיקוח אחרים – חרדים וממלכתי-דתי אז הגידול הטבעי בחמ"ד הוא הרבה יותר גבוה בצורה משמעותית לעומת - - -

משה טור פז: כדי להבין את הנתונים – כשאת אומרת נפתחו הכוונה היא שקיבלו תקן לצורך העניין בשנה הזאת.

משה טור פז: כמובן שמהמספר הזה צריך להוריד את מה שנסגרו, כלומר- סיימו גן ועלו לכיתה א'.

משה טור פז: זה לא מספר מוחלט, זה מספר שממנו אתה מוריד.

משה טור פז: נגיד – נסגרו באותה שנה 180 כיתות שסיימו או שלא.

צינה יואלי: אבל זה מגולם, זה כבר מגולם פה.

משה טור פז: זה מגולם, כלומר, זאת עלייה נטו.

צינה יואלי: כן, זאת עלייה נטו.

משה טור פז: וגודל כיתת הגן הזאת שאנחנו מתייחסים אליה נע בין כמה לכמה?

צינה יואלי: זה בהתאם לתקן, תלוי בסוג המוגבלות של הגן אבל זה בהתאם לתקן.

משה טור פז: כלומר – המינימום זה שישה, אנחנו חמישה.

משה טור פז: חמישה זה מינימלי.

צינה יואלי: חמישה זה באוטיזם, אבל במוגבלויות אחרות זה יותר.

משה טור פז: והגדול ביותר, בחינוך המיוחד – מה זה?

צינה יואלי: אני אגיד לך בדיוק, ברשותך – יש גם 14.

משה טור פז: גם החינוך המיוחד הקטן ביותר המתוקנן זה חמישה, והגדול ביותר זה 14.

צינה יואלי: זה רק בלקות אחת.

קריאה: אוטיזם זה 5 עד 8.

משה טור פז: כלומר, אם אני מנרמל את זה סטטיסטית כשאנחנו רואים שנפתחים 245 גנים חדשים – אז תוסיף עוד אפס וזה מספר הילדים הנוספים – בקירוב 2,450, בערך.

צינה יואלי: לגבי כיתות חינוך מיוחד בבתי ספר אז בחמ"ד בשנת הלימודים תשפ"א היו 1,311 כיתות, בתשפ"ב היו קיימות 1,463 כיתות, שאם אני מסתכלת על גידול טבעי זה 11.6%, כך שבהחלט רואים - - -

משה טור פז: אנחנו רואים גם בגן וגם בבתי ספר עלייה של 12-11% משנה לשנה.

משה טור פז: איך זה ביחס לחינוך הרגיל, מישהו יודע להגיד?

משה טור פז: מבחינת קצב הצמיחהץ

צינה יואלי: ביחס לסוגי פיקוח אחרים – אם הייתי מסתכלת על הממלכתי, למשל, אז הגידול הטבעי היה בסביבות 7%, ובחרדי היה 9%, כך שאנחנו רואים שהגידול הטבעי בחמ"ד הוא הגידול הטבעי הכי משמעותי.

צינה יואלי: מבחינת ההיערכות אנחנו כרגע מדייקים את מספר הכיתות הנדרשות בכלל במחוזות, כמובן – לרבות מסגרות של החמ"ד, ואנחנו ממתינים לאישור סופי של הגידול הטבעי להתחיל לפתוח את הכיתות.

צינה יואלי: כן חשוב להגיד שכחלק מהסטטוס שאנחנו עושים במחוזות אנחנו גם מתייחסים לשיבוץ תלמידים.

צינה יואלי: כל מחוז מעלה סוגיות שיבוץ מורכבות.

צינה יואלי: אם יש תלמידים שלא נמצאה מסגרת מתאימה מבחינת מרחק אנחנו יושבים יחד ובוחנים את הצרכים של התלמיד אל מול המסגרות ומסייעים גם במתן השיבוץ.

מיכל דה-האן: קודם כל אני מודה על הדיון.

מיכל דה-האן: התפקיד שלי מוגדר כסגנית פדגוגית במנהל החינוך הדתי, ובתוך זה – אחד הכובעים שיש לי על הראש הוא החינוך המיוחד כאמירה של חשיבות הנושא, ואני באמת לא פועלת לבד, אלא כמובן – יחד עם החברות של החינוך המיוחד, המנהל הפדגוגי, אגב הכלה והשתלבות שזה צלע שיש להכניס אותה לדיון – ועם עוד עשר מפקחות שיש ברחבי הארץ, מסורות ועובדות עבודה מאוד מאוד מקצועית.

מיכל דה-האן: אני רוצה לספר שכבר בשנים האחרונות, אחרי שעשינו עבודה מאוד משמעותית להבין מה זה אומר חינוך מיוחד בחמ"ד על כל הגורמים שלו, אתם יכולים לראות את העלייה הגדולה במסגרות.

מיכל דה-האן: אני יכולה להגיד שעוד לא ניתנו אישורים לשנה הבאה, אבל יש עוד יותר עלייה בבקשות לפתיחת מסגרות, כיתות ובתי ספר אבל אני בעיקר רוצה להתייחס כאן לכיתות.

מיכל דה-האן: אתה שאלת אם אנחנו רואים בבית ספר אחד אוכלוסיות מזרמים שונים, ואנחנו שומעים הרבה מאוד הורים שמבקשים שהילדים ילמדו דווקא בחינוך הממלכתי דתי מתוך ההתאמה של יעדי החינוך וערכי החינוך וכו' וכו'.

מיכל דה-האן: אני רוצה להגיד שמלכתחילה יש בעיה, אתגרים מובנים מלכתחילה.

מיכל דה-האן: אנחנו מנסים לצמצם אותם, אבל הם קיימים.

מיכל דה-האן: למשל – ההפרדה המגדרית שיוצרת קושי, כמו שצינה קודם ציינה – כמות התלמידים שמאפשרים פתיחת כיתה או מוסד.

מיכל דה-האן: ברגע שמחלקים אותה להפרדה המגדרית, זה בעיקר בכיתות הגבוהות ביסודי ובעל יסודי, אנחנו מתקשים שבעתיים לאכלס כיתה על פי התקן.

מיכל דה-האן: נושא נוסף – הנושא של התקצוב בפנימיות בעל יסודי, מה שגורם לקושי בשיבוץ של הילדים, בקליטה.

משה טור פז: למה?

משה טור פז: תסבירי את הקשר.

מיכל דה-האן: הילד או הילדה מקבלים את מימון בית הספר, שעות הבוקר.

מיכל דה-האן: אבל אחר הצהריים, בפנימייה – ללא מימון.

מיכל דה-האן: במקור חיים יש לנו כיתת דגל שלא יכולה לקלוט ילדים – בנים, בהקשר הזה, אחר הצהריים בגלל קושי.

משה טור פז: אז מה קורה לילדים האלה, בפנימייה כזאת?

מיכל דה-האן: הם לא בפנימייה.

מיכל דה-האן: הם לומדים בבית הספר - - -

משה טור פז: כלומר, אם נחזור על זה: ילד החינוך המיוחד המשולב בחינוך פנימייתי שלפי מה שנאמר לנו כאן בשבוע שעבר זה 20% מילדי התיכונים בחמ"ד, בעצם משולב בשעות הבוקר אך לא בפנימייה אחר הצהריים.

מיכל דה-האן: בחלק מהמוסדות.

מיכל דה-האן: לחלק נמצא פתרון – עליית הנוער, וכאלה.

מיכל דה-האן: לא בכל המוסדות.

מיכל דה-האן: זאת בעיה.

מיכל דה-האן: מה שאני מנסה לומר זה שעם הרצון לתת מענה שקיים, ובמסירות רבה, ועם הנתונים שנמסרו והתקדמות גדולה, עדיין יש אתגרים שצריך לראות איך מפצחים אותם.

מיכל דה-האן: אני רוצה עוד דבר לשים כאן בדיון: אנחנו מאוד מעודדים, מאוד מאמינים בחוק ההכלה וההשתלבות.

מיכל דה-האן: כשבאים עם הנתונים צריך לראות את שתי הצלעות הללו, כי ילד בחינוך מיוחד לא נמצא במקום של הכלה והשתלבות, וכן הלאה.

מיכל דה-האן: אז כשמסתכלים על נתונים במסגרות חינוך מיוחד נפרדות, צריך להסתכל על התמונה הכוללת.

מיכל דה-האן: אני חייבת לומר שאנחנו עושים ממש ככל יכולתנו בהכשרות של הצוותים שלנו, בסיפור של המורים – שהוא כמו שנמצא בחוסר כמו בכל הארץ, במשרד, בסיפור של המטפלים – שגם יש בהם חוסר.

מיכל דה-האן: בקיצור, יש כאן הרבה אתגרים.

מיכל דה-האן: כשמסתכלים על המכלול יחד עם הצגת הנתונים שגורמת לי נחת – עדיין אני יודעת כמה אנחנו מבקשים לשנה הבאה, אבל עם כל האתגרים הללו זה יהיה כנראה בקצב הראוי לו.

משה טור פז: קודם כל נזכיר שהוועדה עסקה בחודשים האחרונים בנושא של הרישום האזורי ובחינוך המיוחד במקומות רבים הרישום זה מתקיים גם כך, אז זה במידה מסוימת ההשראה שלנו להיבט הזה של רישום אזורי גם בחינוך הרגיל.

משה טור פז: צריך ללומר שבשבועות האחרונים גם החינוך החרדי העלה שוב את הנושא הזה בעקבות פערים שיש ברישום מבנות מסוימות, אז זאת הערה ראשונה, שכן אנחנו רואים את החינוך המיוחד כדגם.

משה טור פז: צריך לומר – נכון שצינה הזכירה את העניין של ההסעה, אבל צריך ללומר – בסוף יש פה איזה trade off.

משה טור פז: כדי לקיים מערכות חינוך איכותיות לעתים אתה צריך לקיים הסעות על מנת שתוכל להגיע למספר מספק של ילדים ומסגרות איכותיות.

משה טור פז: זה כל הזמן מתח.

משה טור פז: נושא שני זה העל מגזריות, שכבר הזכרתי, שאנחנו רואים בחינוך המיוחד פריצה של הדגמים המגזריים, ולפעמים תופעות יפות שלא תראה במערכת החינוך הרגיל של מגזרים שונים שלומדים אחד לצד השני, אז גם את זה אני מציין לטובה.

משה טור פז: שלוש שאלות: ראשית, הזכרת את נושא התקינה.

משה טור פז: בחינוך המיוחד להבדיל מאשר בחינוך הרגיל – אנחנו רואים משנה לשנה איזושהי תלות באוצר באישור אוצרי מיוחד על מנת לכסות את הצמיחה שהוזכרה כאן, שבשנה החולפת, למשל, היא הייתה 12%.

משה טור פז: כלומר, בעצם אתם בחודשיים הקרובים מחכות לאישור אוצרי לתוספת התקינה על מנת לפתוח את המסגרות החדשות.

משה טור פז: נכון?

משה טור פז: תיארתי נכון את הדבר הזה?

צינה יואלי: מדויק.

משה טור פז: ובאיזה חודש, מניסיונכן, מגיע האישור הזה?

צינה יואלי: אנחנו מקווים שהוא יגיע ממש בזמן הקרוב, ממש.

משה טור פז: יש לדבר הזה השלכה אם אין תקציב מדינה?

משה טור פז: או שזה לא מושפע מקיומו של תקציב?

מיכל דה-האן: בטח שיש לזה השלכה.

מיכל דה-האן: זה אישור תוספתי.

מיכל דה-האן: בטוח שיש לזה השלכה.

משה טור פז: ולכן, בשנים שבהן לא היה תקציב מדינה בעצם הדבר הזה עמד בסכנה נוספת, נכון?

משה טור פז: אז הוועדה הזאת רושמת לפניה את הנקודה הזאת, ושוב, סביב האפשרות הסבירה של הכרזה על בחירות בימים הקרובים, שנושא התקינה לחינוך המיוחד צריך לקבל מענה גם בתקציב הקיים.

משה טור פז: נקודה שנייה – הוועדה קיבלה מספר טענות, בעיקר מחברת הכנסת סטרוק שהעלתה אותם באחת הישיבות הקודמות, סביב פתיחת כיתות אומץ ואתגר, שהן לא תחת הכותרת "חינוך מיוחד", אבל בסוף את ההורה פחות מעניין איזה אגף מטפל בו.

משה טור פז: האם האתגר הזה של פתיחת אומץ ואתגר בחמ"ד עדיין קיים?

משה טור פז: ומה אתן עושות כדי להתמודד אתו?

מיכל דה-האן: אני מדברת בשם בועז קולומבוס, המפקח העל-יסודי אצלנו בחינוך הדתי.

מיכל דה-האן: אין לנו בעיה של פתיחת כיתות כאלה.

מיכל דה-האן: על כל בקשה אנחנו מקבלים מענה.

משה טור פז: ונקודה שלישית – הזכרת כדוגמה, דווקא דוגמה חיובית, את ישיבת מקור חיים.

משה טור פז: כל סוגיית קיומם של בתי ספר ייחודיים בחמ"ד שוב עלתה ועוד תעלה על שולחן הוועדה.

משה טור פז: האם בתי ספר יחודיים בחמ"ד רובם נושאים בנטל או בזכות של הכנסת כיתות חינוך מיוחד ותלמידי חינוך מיוחד לתוכם?

משה טור פז: דבר שמקובל היום.

מיכל דה-האן: אני אגיד שאנחנו בתהליך מאוד משמעותי בזה.

מיכל דה-האן: אם פעם נענינו בתשובה "לא בבית ספרנו", היום אנחנו פחות ופחות שומעים את הדבר הזה.

מיכל דה-האן: יש, אבל במינון שהולך וקטן.

מיכל דה-האן: אבל אני יכולה להגיד שיש היום רצון ובקשות של מנהלים – תפתחו אצלי כיתה.

מיכל דה-האן: הכיתות על הרצף מאוד מבוקשות, והיום אנחנו במקום של פתיחת מסגרות התנהגותיות-רגשיות.

משה טור פז: תודה.

משה טור פז: יש לנו סדרה של דוברים.

משה טור פז: אני אומר לפני כן הערות על הדברים שהצגתן.

משה טור פז: ראשית, המילה "הורים" הוזכרה כאן פעם אחת אבל אני אתן לה יותר מקום, וגם מייד נשמע אותם.

משה טור פז: בעיניי בחינוך המיוחד מקומם של ההורים גדול יותר, והוא הולך וגדל כל הזמן, ואני אומר את זה בהכי חיוב שאני יכול להגיד.

משה טור פז: כלומר, אני חושב שהצלחת החינוך המיוחד בכלל והשילוב בפרט נתונה בשיתוף פעולה גדל והולך עם ההורים, ואנחנו נשמע אותם עוד מעט.

משה טור פז: אני אומר את הדברים מהניסיון שלי בעבודה בחינוך בכלל וחינוך מיוחד בפרט.

משה טור פז: הדבר השני, אני אומר כאן שבעיניי השילוב וההכלה הם הווקטור, הם העתיד של החינוך במידה רבה, עד כדי כך שאנחנו נרצה לראות יותר ויותר שילוב והכלה של חינוך מיוחד בחינוך הרגיל, עד כדי כך שלא נצטרך לציין את זה כבר.

משה טור פז: כלומר, העתיד כמו שאני רואה אותו הוא שילוב והכלה כמעט מלאים של מערכות, מסגרות וכיתות, וזאת בהתניה שנדע לתת שירותים ראויים לתלמידים האלה, והם לא ייפגעו, כמובן, אלא רק ירוויחו.

משה טור פז: ודרך אגב, כולם ירוויחו מהדבר הזה.

משה טור פז: יש לנו מספר בקשות דיבור, ונתחיל עם אמנון הרשושנים מעמותת אקדם, בבקשה.

אמנון הרשושנים: תודה, אדוני היושב-ראש, קודם כל אני מברך על הדיון הזה, אני חושב שהוא דיון חשוב.

אמנון הרשושנים: אני רוצה לומר מילה טובה על האנשים ממשרד החינוך שאני מכיר אותם לא רק מהפורום הזה.

אמנון הרשושנים: אני יודע שהם עושים עבודה רבה ומאומצת.

אמנון הרשושנים: לא תמיד רואים עין בעין את הדברים אבל הכיוון הוא נכון.

אמנון הרשושנים: ראשית, למספרים שהוצגו – אני מניח שהמספרים הם בשיא האפיון של המוסדות עצמם שהם חמ"ד, אלה מספרים שהם מוטים למטה כי הם לא סופרים את התלמידים שהם תלמידים של הזרם החמ"ד, אבל הם לא לומדים במוסדות של החמ"ד בגלל שלא נמצא הפתרון המתאים, וזה נקלע למעשה בין הזרם ולבין הטיפול במוגבלות או בלקות וזו בעיה שהיא בהחלט מהותית.

משה טור פז: אני רק אומר שבאמת בישיבת הוועדה הראשונה כאן שקיימנו בחורף הציגה כאן אם מרעננה את המקרה האישי שלה – שהילדה שלה לא הייתה בחינוך המיוחד, היא הייתה איפה שהוא בדרך.

משה טור פז: הילדה הזאת בעצם נפלטה מהחמ"ד כי לא נמצאה לה מסגרת מדויקת והיא נמצאה רק בחינוך הרגיל.

משה טור פז: היא הביעה כאן את צערה על הדבר הזה, ואלה תופעות שאנחנו שומעים כאן לא מעט.

אמנון הרשושנים: אותו הדבר לגבי מה שצינה אמרה לגבי פתיחת המסגרות.

אמנון הרשושנים: הרי היא דיברה על האישור שלהם.

אמנון הרשושנים: אבל צריך להבין שהבקשה מגיעה קודם כל מהרשות המקומית.

אמנון הרשושנים: אם לרשות המקומית אין את המספרים – בסופו של דבר זה משחק של מספרים.

אמנון הרשושנים: אם אין את המספר המינימלי, הרשות לא תגיש בקשה.

אמנון הרשושנים: רשות מקומית, נכון לעכשיו- יכול להיות שלזה אתם מכוונים בנושא של רישום אזורי, מהבחינה הזאת היא לא הולכת ומראש בודקת ברשויות אחרות ומבקשת אישור, אלא היא צריכה להציג מה שאצלה, ברשות עצמה.

אמנון הרשושנים: ואז, למעשה, יש כאן בעצם חוסר בבקשות מלכתחילה מעבר לנושא של האישורים.

אמנון הרשושנים: ואז, הפתרונות הם כמו שדובר – או על כיוון של ממלכתי, או לכיתה באפיון שהוא לא מתאים כי לא כולם יכולים או רוצים לצאת ליישוב אחר, וזה לא חצי שעה של נסיעה כמו שאנחנו יודעים, זה הרבה יותר.

אמנון הרשושנים: מרעננה מגיעים למודיעין, אבל אפילו ממודיעין לירושלים בשעות הבוקר – כולנו יודעים מה קורה מהבחינה הזאת.

אמנון הרשושנים: אבל אני רוצה גם לגעת במה שאמרת, בנושא של הכלה והשתלבות.

אמנון הרשושנים: זה גם הכיוון הנכון יותר.

אמנון הרשושנים: זה שראינו גידול במסגרות של החינוך המיוחד זה לא בהכרח הבשורה הטובה, כי זה רק מראה – גם בחמ"ד וגם בכללי, שכל הכיוון הזה של הכלה והשתלבות נכון לכרגע – הכוונה לא מתקיימת.

אמנון הרשושנים: למה זה חשוב?

אמנון הרשושנים: כי דווקא זה, הרבה פעמים, כשיש את המשחק של המספרים – וזה לא שצריך לסגור את החינוך המיוחד, צריך ויש מקרים שזה המקום הנכון והרצוי מקצועית ופדגוגית, כל דבר שתאמרו בהיבט הזה.

אמנון הרשושנים: אני מכיר את זה גם מהבית, אשתי גם שם, במקומות האלה.

אמנון הרשושנים: אבל בהרבה מקרים כשאנחנו בוחנים גם את הנושא של הסעות, גם בנושא של הפתרון, כשמתבצע שילוב ושילוב מיטבי – זה נכון וטוב לכולם.

אמנון הרשושנים: וכאן הנקודה היא שאני שמח לשמוע שיש הרבה מאוד מאמץ, אבל אני חייב לומר שזה לא מורגש כל כך שזה מחלחל בשטח.

אמנון הרשושנים: זה נכון גם בכללי, אבל בחמ"ד זה ניכר הרבה יותר.

אמנון הרשושנים: זה ניכר עוד הרבה יותר דווקא בעל-יסודי בכל הנושא של קבלה למוסדות ששם לא אומרים שזה בגלל שזה תלמיד מיוחד לשילוב, אלא – לא מתאים להוואי, או לא מתקבל מסיבות כאלה ואחרות, מה שנקרא "לא בבית ספרנו".

אמנון הרשושנים: אני רק מסיים – כשכבר נמצאים בפנים מגלים שהצוות עצמו לא שם – לא בתפיסה, לא בהבנה, ו - - - ברצון.

אמנון הרשושנים: נכון, זה קצת כוללני אבל אני אומר את זה כשזה מגיע מלא מעט ממשקים – מלא מעט הורים ומוסדות.

אמנון הרשושנים: אם אני שם את זה בפארטו – ה-80 לא נמצאים שם, וה-20 אולי כן.

משה טור פז: תודה.

משה טור פז: צופית גולן, נציגת הנהגת ההורים הארצית, נמצאת אתנו בזום?

צופית גולן: נמצאת, תודה.

צופית גולן: קודם כל אני ממשיכה את דבריו של אמנון ואומרת תודה רבה למשרד כי אנחנו בהחלט רואים התקדמות מאוד מאוד גדולה בשנים האחרונות ביחס לחינוך המיוחד בחמ"ד, אבל אני רוצה לשים פה על השולחן כמה בעיות שחשוב שנתייחס אליהן.

צופית גולן: הראשונה היא, כמו שאמרו ממשרד החינוך – יש להורים בעקבות התיקון בחוק את הזכות לבחור אם לשלב את הילד שלהם או לשלוח אותו לכיתת חינוך מיוחד.

צופית גולן: ברעיון זה יפה, נפלא ומקסים.

צופית גולן: בציבור הכללי, ברגע שאני בוחרת לשלב את הילד שלי יש לי המון המון אופציות של בתי ספר.

צופית גולן: בציבור הדתי, בגלל שאני יכולה לבחור מסגרת שמתאימה ספציפית לקו האמוני שלי, נוצר מצב אבסורדי שיש מסגרות שבהן יש עומס בלתי רגיל של ילדים משולבים, עד כדי 40-30% מתוך כיתה של ילדים מאובחנים, מה שיוצר עומס על המערכת באותה כיתה.

צופית גולן: אף אחד לא נותן על זה את הדעת - - -

משה טור פז: מה בעינייך הפתרון לעומס הזה?

צופית גולן: הפתרון הוא לתת לבתי הספר האלה מראש יותר סל.

צופית גולן: הסל שבית הספר מקבל הרי אמור להתחלק בין התלמידים, כי יש סל מוגדר.

צופית גולן: והסל הזה לא מספיק.

צופית גולן: ונוצר מצב שתלמידים שצריכים לקבל לא מקבלים.

צופית גולן: הצוות לא מקבל מספיק ליווי, מספיק תמיכה, וזה יוצר עומס וגם מאוד מקשה על השילוב, מקשה על ההורים האחרים לקבל את השילוב בצורה נוחה.

משה טור פז: מיכל, אתם מכירים את הטענה הזאת?

מיכל דה-האן: התחלתי לומר שחלק מהבעיה המובנית זה היות מספר בתי הספר שלנו וכמות הילדים הקטנה.

מיכל דה-האן: אז מלכתחילה זה נכון.

מיכל דה-האן: המשמעות של הדבר הזה, ואני לא יודעת אם זה הפתרון, לתת יותר לכל בית ספר שקולט, אבל אולי אחד הפתרונות יכול להיות עבודה של אישכול גיאוגרפי עם הרשויות.

מיכל דה-האן: אישכול גיאוגרפי אומר שאפשר שילד מבני ברק ילמד מפתח תקווה - - -

משה טור פז: כן, אני אתייחס לזה בסיכום אבל אני רוצה לומר משהו שיפוטי – אני חושב שבית ספר שקולט ילדי חינוך מיוחד רבים, זה צריך להיות משתלם לו.

משה טור פז: הוא צריך להיות מבורך כלכלית.

משה טור פז: זאת לא הדרך היחידה, יש גם אידיאולוגיה וערכים, אבל זה צריך להיות ניכר גם בכיסו.

משה טור פז: אם זה יהיה נכון אני רוצה שאנשים יריבו על הילדים האלה, על הסל הזה.

משה טור פז: ולכן, כשיש לך סל בית ספרי והוא לא משתנה עם העלייה, וכולנו יודעים שגם יש פה לפעמים הקשר של אליטיזם מול בית הספר המקיף שקולט את כולם, אנחנו רוצים לפנק את מי שלקח על עצמו יותר קליטה, כי זה חלק מהדרך שלנו כמערכת לעזור לחלשים.

משה טור פז: זה משהו שלכם כחמ"ד יש עליו השפעה?

מיכל דה-האן: לא.

משה טור פז: למי יש?

משה טור פז: קבלת ההחלטות – של מי?

צינה יואלי: אבל ברשותך, אני רוצה לומר שכן יש סל תוספתי כי תלמידים שעברו ועדת זכאות ואפיון - - - סל אישי אז זה סל תוספתי.

משה טור פז: אז הם באים עם הסל שלהם.

משה טור פז: נכון.

משה טור פז: אבל אנחנו יודעים שרוב התלמידים נשענים באופן מלא או חלקי על סל מוסדי, והסל המוסדי לא תמיד משתנה באותו קצב.

קריאה: ויש גם סלים אישיים שיוצאים מהסל המוסדי.

משה טור פז: רק לא ענית לשאלתי – מי שולט בהגדלת הסל, זה המחוז?

מיכל דה-האן: המחוז, האגף – אתם יודעים לענות על זה את התשובות.

צופית גולן: כמה נקודות נוספות שהן מאוד חשובות: המעבר לחטיבה הוא עקב אכילס מאוד מאוד גדול.

צופית גולן: אנחנו מוצאים את עצמנו הרבה פעמים עם הורים לילדים משולבים שמרגישים שהילדים שלהם הם לא רצויים.

צופית גולן: הרבה פעמים הם לא התקבלו לאף מוסד, ואז יעשו שולחן עגול רשותי לראות מי יהיה בית הספר שיועיל בטובו לקחת אותם, ולפעמים הם אפילו לא מקבלים תשובות עם כולם כי עוד לא נמצא בית הספר שיסכים לקחת אותם.

צופית גולן: ואני לא מדברת על בעיות התנהגות קשות או כל דבר אחר, אני מדברת על ילדים שכל חטאם הגדול הוא שהם ילדים משולבים, על הספקטרום, עם לקויות למידה קשות – כל מיני דברים כאלה.

צופית גולן: אני יכולה להגיד לכם שאני פוגשת את זה המון, וזה משהו שחייב לצאת מפה ולהפסיק.

צופית גולן: לא יכול להיות שהילדים האלה יקבלו יחס של סוג ב'.

צופית גולן: דבר נוסף שחשוב להגיד – יש קושי מאוד גדול במיוחד בחטיבות תיכונים בהנגשה פרטנית.

צופית גולן: מה זה אומר?

צופית גולן: לפי החוק אתה זכאי להנגיש בניין מרכזי אחד, אבל כשאתה מגיע לישיבות הרבה פעמים יש בית מדרש שהוא בניין אחד, ויש את הכיתות שהם בבניין שני.

צופית גולן: ואז, הרבה פעמים ילד שזקוק להתניידות בפיזית – לשתי מעליות, ופה כבר מתחיל ויכוח מאוד מאוד גדול.

צופית גולן: דבר נוסף שחשוב לי לשים על השולחן זה המענה לכל הציבור של המוכשר והפטור.

צופית גולן: אמרו את זה בקטנה: מאוד מאוד קשה שם.

צופית גולן: הילדים המשולבים לא מוצאים את עצמם.

צופית גולן: הרבה מאוד פעמים ההורים מתלוננים שהם נאלצים ללכת למסגרות לא מתאימות כי אל"ף, בתי הספר שלהם לא נגישים, למי שזקוק להנגשה פיזית, ובכלל – אין את כל מה שמסביב.

צופית גולן: עוד נקודה נוספת שאני מופתעת שאמנון הרשושנים לא העלה אותה – לפי התקנות של ההנגשה הפרטנית, מי שצריך לעשות את ההדרכה למנהלים ולמורים זה הבעלויות.

צופית גולן: בציור הדתי הבעלויות זה הדבר ששולט.

צופית גולן: צריך לדאוג, וצריכה לצאת מפה קריאה חד משמעית – הם היו אמורים לסיים את כל ההדרכות שלהם עד תשפ"ב, שהסתיימה כבר.

צופית גולן: אלה דברים קטנים אבל הם משמעותיים מאוד.

צופית גולן: זה איך מתמודדים כשיש ערב לימוד מאוד גדול ויש לך ילד משולב על הספקטרום, איפה הוא מוצא את עצמו – כל הדברים הקטנים האלה הם גדולים מאוד, מאוד מקשים על לשלב ילד.

צופית גולן: ברגע שיתנו להם מענה הם ייראו אחרת.

משה טור פז: תודה, צופית.

משה טור פז: אני אומר כאן ואגיד שוב בסיכום: כשהייתי מנהל בית ספר וראיינתי מורים לקבלה – אם מורה בא אלי עם הכשרת חינוך מיוחד היה לו פלוס אדיר, הוא כמעט תמיד התקבל.

משה טור פז: במובן הזה, בעיניי, האתגר העיקרי שלנו הוא להפוך את כל המערכת לסוג של מערכת של חינוך מיוחד, ואני אומר את זה כזכות ולא כחובה.

משה טור פז: זאת הדרך היחידה לסגור את הפער, זה גם קשור לנגישות ואתייחס לזה בסיום.

שמואל שטח: שוב, יישר כוח למשרד החינוך ולכל האנשים שפועלים בנושא הזה, ואכן רואים תהליך של שיפור מצוין.

שמואל שטח: אני אגע בנקודה שולית של הסוגיה שאנחנו נתקלים בה הרבה.

שמואל שטח: כאשר מפרידים בית ספר מבית ספר שיש בו כיתות בנים או כיתות בנות או מעורב באיזושהי צורה ומפרידים אותו לחלוטין לבית ספר לבנים – בית ספר לבנות, אז בעצם מיד נופלת האפשרות לרוב לעשות שם כיתה של חינוך מיוחד.

שמואל שטח: איפה אנחנו נתקלים בזה?

שמואל שטח: הם סטטיסטית רואים שבבתי הספר האלה שיש הרבה פחות תלמידים בחינוך מיוחד.

שמואל שטח: השבת נפרדנו בקהילה ממשפחה שפשוט הפרידו כך את בית הספר והם בעצם נאלצו לעזוב.

שמואל שטח: אני רואה את זה גם בבית הספר של הילדים שלי שהם מבתי הספר שלוקחים הרבה מאוד אחריות.

שמואל שטח: זה מבורך, זה נפלא, אבל זה מגיע לאחוזים שאני מסתכל על הילדים – זה באמת מתחיל להיות אחוזים שמתחילים להרתיע הורים אחרים.

שמואל שטח: חייבים לעשות פה איזון ולמצוא פתרון כאשר אם כן הולכים להפריד לגמרי בית ספר – בכל זאת לנסות למצוא שזה יהיה באותו מוסד תחת אותו סמל ולא הפרדה מוחלטת של שני סמלים.

שמואל שטח: אני מודע לסוגיית התקנים, סוגיה אחרת שצריך למצוא לה פתרון, אבל ההפרדה המוחלטת הזאת בעצם מובילה אוטומטית את כל הילדים למקום אחד פחות או יותר.

- אהרונוף: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

- אהרונוף: כמה דברים כי באמת קודמיי הזכירו את הבעיות הייחודיות של החינוך הממלכתי-דתי.

- אהרונוף: קודם כל אני רוצה להגיד שחלילה אני לא רוצה להכליל, אבל באמת – הבעיות שאנחנו רואים אותן הן בעיות שמתחילות קודם כול בחוק עצמו, ביישום שלו, וזה בעיות שבעצם חלות על כלל המגזרים, לא רק על הממלכתי-דתי.

- אהרונוף: אני לא אפרוט כאן את כל הבעיות שהן תוצר של תיקון מס' 11 לחוק חינוך מיוחד אבל אני חושבת שאחת הבעיות זה באמת חוסר המודעות של צוותי בתי הספר באשר לרפורמה, באשר לפרטיה, חוסר המידע שניתן להורים.

- אהרונוף: שוב, זאת היא בעיה שהיא כוללנית לגמרי, אבל אנחנו רואים אותה בהחלט גם בחינוך הממלכתי-דתי.

- אהרונוף: הורים לא יודעים שהם יכולים לפנות לוועדות זכאות ואפיון לבד, וגם צוותי בתי הספר לא יודעים על כך ולא מפנים את ההורים לפנות לבד.

- אהרונוף: חוסר ידע – ראינו את זה בהרבה בוועדות על מחדשי הזכאות, שצריכים לקיים עם ההורים ישיבות במסגרת הצוות הרב מקצועי, ובמסגרת הישיבה להחליט אם הם רוצים להמשיך לוועדה שלא בנוכחות הורים.

- אהרונוף: הישיבות הללו לא התקיימו למרות הנהלים בחוזר מנכ"ל, ואלו רק דוגמאות מעטות, אבל באמת יש בעיה של ידע, ידע בבתי הספר על הרפורמה עצמה.

- אהרונוף: דבר שני זה באמת בעיות בהכלה עצמה.

- אהרונוף: כפי שנאמר גם קודם – שוב, וזה גם בעיות כוללניות של חוסר מודעות, לצערי גם של תפיסות מיושנות באשר לילדים האלה, מקומם בחינוך הנפרד, לא בבתי הספר.

- אהרונוף: רואים את זה בהחלט גם בחינוך הממלכתי-דתי.

- אהרונוף: בעיה נוספת, שוב – גם בעיה כוללנית של היעדר מענים.

- אהרונוף: בסופו של דבר, גם אם תלמיד מקבל סל אישי, ולא דיברתי על שעות המינימום שמקבלים במסגרת הוועדות, אבל גם אם כבר תלמיד מקבל סל אישי, בסופו של דבר כאשר עושים את פילוח התמיכות מגלים שאין את המענים לתת, וזאת בעיה רחבה.

- אהרונוף: שתי בעיות ייחודיות לחינוך הממלכתי-דתי, אחת מהן הוזכרה גם על-ידי צופית וגם על-ידי אמנון, אבל אנחנו רואים את זה גם בפניות שאנחנו מקבלים – זה באמת במעבר לחטיבה, ובכך שתלמידים מתראיינים בגיל מאוד מאוד צעיר כדי להתקבל לבתי ספר.

- אהרונוף: לא מזמן קיבלתי פנייה של תלמידה שקיבלה זכאות לסל אישי, רצתה להתקבל לאחת מהאולפנות.

- אהרונוף: היא עברה ראיון, בסופו של דבר לא התקבלה, ואמרו לה – אנחנו מאשרים לך שיבוץ בכיתה קטנה.

- אהרונוף: והאימא אמרה – אבל ביקשתי סל אישי, יש לי זכות בחירה לבחור בסוג בית הספר שאני מעוניינת בו.

- אהרונוף: אמרו לה – מצטערים, המנהלים בראיון קצר חשו שהילדה מאוד מאוד חלשה והם מוכנים לשבץ אותה רק בכיתה קטנה.

- אהרונוף: בסופו של דבר בעקבות התערבות זה נפתר, אבל לא יכול להיות שיש כזאת חוסר מודעות, כזה חוסר רצון לשלב בסל אישי.

- אהרונוף: נקודה נוספת, שוב – ייחודית לחינוך הממלכתי-דתי זה העניין של ההתאמות.

- אהרונוף: כפי שנאמר כאן על-ידי מיכל, העניין של הפנימיות מקשה על חלק מהילדים להשתלב בישיבות והרבה פעמים זה בית הספר היחיד שיש להם באזור הרישום, והם מחפשים בית ספר ממלכתי דתי או תיכון רגיל שלומדים בו החל מהבוקר לימודי חול ולא לימודי קודש.

- אהרונוף: הרבה פעמים כשאנחנו מדברים על הסעה למסגרת הזאת אז פתאום משרד החינוך והרשות המקומית אומרות – הוא לא זכאי להסעה למסגרת הזאת כי יש לו בית ספר יותר קרוב למקום מגוריו, ולא לוקחים בחשבון בעצם את ההתאמה לסוג המוגבלות וההתאמה של הפדגוגיה.

- אהרונוף: שוב – זה יכול להיות שונה בין ילד לילד אבל אני חושבת שגם את זה צריך לקחת בחשבון, והיום הדבר היחיד שנלקח בחשבון זה התאמה גילאית.

- אהרונוף: כלומר, אם יש ישיבה זה אומר שיש מענה לילד, ולשם הוא יוסע.

- אהרונוף: הוא לא יוסע למסגרת אחרת, וגם זה דבר שצריך לקבל פתרון.

- אהרונוף: דבר אחרון – דיברת מקודם, אדוני היושב-ראש, על הצורך שכלל בתי הספר יהיה בהם חינוך מיוחד.

- אהרונוף: אני חושבת שמה שנכון להגיד זה נכון שכלל בתי הספר יותאמו לכלל התלמידים ויהיו נכונים, גם מבחינת דרכי ההוראה, גם מבחינת הצוותים – מבחינת הכול.

- אהרונוף: פשוט ללמד את כל התלמידים ושיהיה ברור שכל תלמיד זכאי ללמוד יחד עם הקהילה שלו, ולא ללכת לרשות אחרת, אלא ביחד עם הילדים בשכונה, בבניין, בבית הספר הקרוב ביותר למקום מגוריו.

עמוס תמם: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.

עמוס תמם: כולם מדברים על חינוך מיוחד ורוב המשיחים בעצם מדברים על חינוך מיוחד בתוך החינוך הכולל, החינוך הרגיל.

עמוס תמם: בעצם אני חושב שהקושי של בתי הספר הממלכתיים דתיים זה בתי הספר הכוללניים לחינוך מיוחד שהם בחסר, זאת אומרת – כמעט ואין.

עמוס תמם: אם מחפשים בית ספר לילד תקשורתי שהוריו מבקשים בית ספר ממלכתי-דתי אני מכיר רק אחד עכשיו שהוא בית ספר משלב – גם ממלכתי דתי וגם ממלכתי, בגבעת שמואל, בית ספר צומח שמתחיל.

עמוס תמם: אני כמעט ולא מכיר בתי ספר כוללניים לילדים תקשורתיים, לנפשיים – כנ"ל.

עמוס תמם: על הדברים האלה לא מדברים.

עמוס תמם: כל השיח פה הוא על השילוב ורק על השילוב.

עמוס תמם: אני חושב ששילוב בסופו של דבר הוא חשוב, חשוב מאוד, והוא תהליך שיצטרכו לעשות אותו.

עמוס תמם: אנחנו לא שם, גם בחינוך הממלכתי וגם בחינוך הממלכתי-דתי.

עמוס תמם: אני כן סבור שילדים מגיעים לחינוך מיוחד – אתה צריך אשכולות של אזורים, אזורי רישום.

עמוס תמם: שערים ירימו ביחד בתי ספר.

עמוס תמם: אני מדבר כרגע על בתי הספר הכוללניים.

עמוס תמם: אני חושב שילדי שילוב – אני מסכים עם אביבית – צריכים להיות יותר קרובים למקום מגוריהם, להיות תלמידים בשכונה, בקהילה שלהם, ככל שזה ניתן, אבל כאשר הורה בוחר ללכת לבית ספר כוללני הוא צריך למצוא בתי ספר באזור ולא להתחיל להסיע את התלמידים למרחקים.

עמוס תמם: אני מסכים עם יושב-הראש שהעניין הזה של לתגמל רשויות זה מאוד חשוב.

עמוס תמם: היה תיקון לאחרונה באגרת לימודי החוץ, והייתי חבר בוועדה שם.

עמוס תמם: גם שם זה לא שונה מהותית מאגרות לימודי החוץ שהיו נהוגות אז, וחוץ מזה, רוב הרשויות המקומיות נתקלות בבעיה של שטח חום לבניה, של שטח להקים בתי ספר, ולא מעט ראשי ערים אומרים – אבל אין לי מקום.

עמוס תמם: גם על זה המדינה צריכה לחשוב, איך עושים את זה.

עמוס תמם: לגבי ההערה של אמנון הרשושנים – הרשויות המקומיות הן אלה שמשבצות, למעשה.

עמוס תמם: אנחנו כן מודעים למה שאנחנו צריכים לשבץ כאשר אנחנו מסיימים את ועדות האפיון והזכאות ובשלבים שלהן.

עמוס תמם: לפני זה אנחנו באמת לא יכולים לדעת.

עמוס תמם: היום עם תיקון החוק אנחנו גם ממתינים להחלטת ההורים, ומותר להורים לשנות את דעתם עד היום.

עמוס תמם: עד היום, 26 ליוני, הם יכולים עדיין לשנות ואתה רואה שההורים הולכים וחוזרים, מתלבטים - - -

משה טור פז: התזמון של הוועדה הזאת מושלם.

עמוס תמם: ואז אנחנו באמת נדע לאן אנחנו צריכים לשלוח, ואני באמת חושב שעושים ובאמת כל העניין הזה של ההכלה – אני תמיד טענתי, גם כשהייתי חבר בוועדות מטעם איגוד מנהלי מחלקות חינוך, כשמרגי היה יושב-ראש ועדת החינוך, שזה היה מוקדם מדי להחיל את החוק של החינוך המיוחד לפני שהחלנו את החינוך הרגיל לקלוט את הילדים בתוך המערכת שלהם.

אסתר קרמר: אמרו כבר את רוב הדברים ואני רוצה להעלות כמה דברים קטנים.

אסתר קרמר: דבר ראשון – דיברו הרבה על ממלכתי דתי ולא דיברו על זרם נוסף שקיים היום – ממלכתי חרדי.

אסתר קרמר: היום בזרם הממלכתי חרדי אין שום כיתה של חינוך מיוחד, לא כיתה מקדמת ולא כיתת תקשורת, בכלל.

אסתר קרמר: תלמידים שרוצים חינוך ממלכתי חרדי צריכים לבחור בין חינוך חרדי או חינוך ממ"ד ואין להם אפשרות בכלל לבחור את החינוך הממלכתי חרדי.

אסתר קרמר: גם השילוב מאוד קשה בתוך הממלכתי חרדי.

אסתר קרמר: אין תנאים, ובגלל שהממלכתי החרדי לא מעוגן בשום חוק כל הדבר הזה מאוד מסובך.

אסתר קרמר: דבר נוסף – תלמידים שזקוקים לפנימייה והם תלמידים עם איזשהו קושי נפשי, בעיקר פוסט אשפוזי, אז לא מוכנים להכניס אותם לפנימיות רגילות, לאולפנות רגילות, ומוכנים לשים אותם רק באולפנות ופנימיות פוסט אשפוזיות, כשבחינוך הכללי זה הרבה פחות בעייתי והם יכולים להיכנס למוסדות רגילים, ובחינוך הממ"ד זה ממש בעייתי.

אסתר קרמר: תלמידים שיוצאים מאשפוזים, תלמידים פוסט אשפוזיים הם ממש בבעיה.

אסתר קרמר: עוד שני דברים שדיברו עליהם – העל-יסודי, שאני לא צריכה לדבר עליו כי דיברו עליו הרבה, ובתי ספר ביישובים קטנים שאחת הבעיות הגדולות שלהם בנוסף למה שאמרו – שיש מעט תלמידים ולכן כאשר עושים איגום משאבים הרבה יותר קשה לעשות איגום משאבים בבית ספר שיש בו 15 או 17 תלמידים בכיתה או שיש כיתות שהן מחולקות לבנים ובנות בנפרד, והכיתה יושבת על תקציבים שהם לא תקציבי משרד בסיסיים ואז כשרוצים לעשות את השילוב זה דבר הרבה יותר מסובך.

שירלי פינטו קדוש: (דוברת באמצעות שפת הסימנים להלן תרגום הדברים) בוקר טוב וקודם כל תודה ליושב-ראש הוועדה וחבר יקר על הדיון הזה.

שירלי פינטו קדוש: אני חושבת שהדיון הזה כל-כך מהותי – קודם להתייחס גם למגזר של החינוך הממלכתי דתי באופן מפורט.

שירלי פינטו קדוש: בגדול, ברמת הראייה הכוללת לגבי תקנות נגישות פרטניות במערכת החינוך – לצערי הן לא מיושמות בכלל.

שירלי פינטו קדוש: זה מתבטא גם בחינוך הממלכתי-דתי וגם בחינוך הממלכתי הכוללני.

שירלי פינטו קדוש: איך זה מתבטא בפועל, ביום יום?

שירלי פינטו קדוש: אם זה בחוסר של סייעות וצוות השילוב, המורות המשלבות, איך קשר ישיר גם בין הסייעות להורים, לצערי – כל הדברים האלה שדרך אכיפה של תקנות של נגישות פרטניות פוגע מאוד בתלמידים עצמם.

שירלי פינטו קדוש: אני מקווה שבאמת בעזרת הדיון הזה נוכל לקחת מסקנות ונקודות פה מהנוכחים כדי שנוכל ללמוד לגבי שנת הלימודים הבאה, כי בסופו של דבר לצערי, כמו שאמרת בהתחלה – חבל שזה קורה רק עכשיו לקראת פיזור הכנסת, אבל מוטב מאוחר מאשר אף פעם.

שירלי פינטו קדוש: אני סומכת עליך שתעשה את הכי טוב בדיון בוועדה, כך שבשנת הלימודים הקרובה תיתן לאותם תלמידים את הכלים האולטימטיביים שמגיעים להם על-פי חוק, ואני פה לעזור בשביל להצליח.

משה טור פז: יש עוד התייחסויות למשרד החינוך?

מיכל דה-האן: שתי נקודות.

מיכל דה-האן: אחת, הנושא של קבלה לחטיבות וחטיבות עליונות.

מיכל דה-האן: זה סיפור מאוד משמעותי בחינוך הממלכתי דתי ולא רק בחינוך המיוחד.

מיכל דה-האן: אתם מכירים את זה, עשיתם על זה דיונים שלמים.

מיכל דה-האן: אני חייבת לומר שגם הילדים שלי הם באותה סיטואציה של כן יתקבלו-לא יתקבלו.

מיכל דה-האן: אני חייבת לומר שתלמידי החינוך המיוחד מתקבלים ראשונים מבין כל החברים, מקבלים את התשובות ראשונים.

מיכל דה-האן: זה לא יושב על התאמה בגלל צורך כזה או אחר, זה יושב בגלל יכולת של מוסד לקלוט, כמות מיטות וכהנה.

מיכל דה-האן: זה סיפור שאנחנו מודעים לו.

מיכל דה-האן: הוא מקשה עלינו לא בהיבט של חינוך מיוחד דווקא.

מיכל דה-האן: הוא סיפור של תרבות בציונות הדתית שבא לידי ביטוי גם בחינוך הממלכתי דתי, אבל התלמידים בעלי הצרכים המיוחדים נמצאים על השולחן – כמו כולם, אבל עם מקום של כבוד, אני יכולה להגיד.

- אהרונוף: במקרה שלי כל הבנות באולפנה קיבלו את התשובות ורק הילדה הזאת שהייתה זכאית לסל אישי לא קיבלה תשובה.

מיכל דה-האן: אני לא מכירה נקודתית, אני יכולה להגיד שזה יושב מאוד על שולחן העבודה.

שירלי פינטו קדוש: (דוברת באמצעות שפת הסימנים להלן תרגום הדברים) אני רוצה להתייחס לדברי משרד החינוך ולהדגיש שנושא החינוך המיוחד זה לא מקום, צריך להתייחס אליו כאל שירות, שירות שאותו ילד צריך לקבל בשנת הלימודים, בין אם זה במסגרת חינוך מיוחד ובין אם זה במסגרת משלבת, ולכן הוא צריך את התשובה הרבה יותר קודם.

מיכל דה-האן: מקובל לגמרי.

מיכל דה-האן: נקודה שנייה, אני ממש רוצה להגיב על הנושא של המידע, והמקום של הצוותים החינוכיים.

מיכל דה-האן: זה עלה פה מכמה מקומות.

מיכל דה-האן: אני אישית עוסקת בדבר הזה.

מיכל דה-האן: השבוע יש לנו יום שלם של למידה – אתם מוזמנים, ביום חמישי בבית חיב"ה בירושלים, שעוסק בדבר הזה.

מיכל דה-האן: אני לא חושבת שאני יכולה לומר ש-80% מהצוותים שלנו לא מכירים.

מיכל דה-האן: הם מכירים, מתמודדים, יודעים – מתמודדים עם האתגר, בהחלט.

מיכל דה-האן: אבל אני כן הייתי רוצה לשים את זה כאן על סדר-היום, אנחנו עובדים על זה מאוד קשה.

צינה יואלי: אני ברשותך רוצה להתייחס למה שנאמר שאין בכלל כיתות חינוך מיוחד במסגרות של הממ"ח – אז זה לא ממש מדויק, כי נכון לשנת הלימודים תשפ"ב יש לנו 27 כיתות חינוך מיוחד שחלקם - - - וחלקם כיתות בממ"ח.

צינה יואלי: אם תרצי אחר כך - - -

שירלי פינטו קדוש: וכמה תלמידים יש?

אסתר קרמר: כיתות - - שכתובות כממ"ח בבתי ספר כוללניים שקיבלו השנה - - -

צינה יואלי: לא כוללניים, לא כוללניים.

צינה יואלי: אני מדברת על בתי ספר – אם את רוצה אני אתן לך אחר כך את המספרים.

עמוס תמם: אני יכול להגיד שאני מצטרף לצינה.

עמוס תמם: אני אדבר כרגע בכובע השני שלי שהוא עד ה-30 לחודש הקרוב – מנהל האגף לחינוך מיוחד בעיריית פתח תקווה.

עמוס תמם: יש לנו רשת של חינוך מיוחד ענקית שכוללת את המוכר שאינו רשמי החרדי – יש לנו שם חמישה בתי ספר לחינוך מיוחד חרדי, ויש לנו גם כ-12 או 14 כיתות בתוך בתי הספר החרדיים לחינוך מיוחד.

קריאות: - - -

קריאה: למוכשר.

עמוס תמם: למוכשר, כן.

עמוס תמם: אני לא מפריד בין מוכשר חרדי כמו שאני לא מפריד בין ממלכתי דתי שגם פותחים את זה דרך המוכשר, או בממלכתי כמו "הבית של תמר", "בית אקשטיין", הם אותו הדבר.

עמוס תמם: ואני רוצה לציין לשבח שבעצם כל מה שאמרתי לגבי הממלכתי דתי שאין מסגרות כוללניות, לעומת זאת במוכר שאינו רשמי החרדי יש להם מענה מקיר לקיר, וצריך גם את זה להגיד.

משה טור פז: תודה, זה חשוב.

אמנון הרשושנים: הערה לעמוס – אמרת פתח תקווה?

אמנון הרשושנים: יצא לי - - - וועדות זכאות בפתח תקווה.

אמנון הרשושנים: אני יכול לומר לך שאמרו להורים – אל תבחרו כוללני כי ראש העיר נתן הוראה לא להוציא מחוץ לעיר.

אמנון הרשושנים: אז זה מתוך הוועדות.

אמנון הרשושנים: אבל זה אולי לא קשור לזה.

אמנון הרשושנים: קודם כל מבחינת המענה בחטיבה העליונה, מה שקורה – בגלל שאמ"ץ לא נמצאים אז זה למעשה יושב על הבעלות של בית הספר.

אמנון הרשושנים: אז הם מקבלים את זה בתור תקציב קשיח.

אמנון הרשושנים: הרבה פעמים ההכוונה של הצוותים היא בעיקר לצד הלימודי.

אמנון הרשושנים: זה בעיקר – בגרויות, בגרויות.

אמנון הרשושנים: אתה הולך לדברים האחרים – אוטומטית אין לנו.

אמנון הרשושנים: הם מחויבים לפי החוק אבל אין להם את המענה המקצועי, אין להם את הבסיס, וכשאנחנו מדברים על שת"פים עם מורים כמו שהיושב-ראש ציין, מהר מאוד זה מתנתק כי זה מגיע מהצד של ההורים שמתערבים.

אמנון הרשושנים: וזאת בעיה שהיא מאוד מהותית.

אמנון הרשושנים: אני חייב רק לציין – אני מסכים עם מה שאמרת לגבי התגמול.

אמנון הרשושנים: במקרה הייתה לי היום שיחה עם חבר על תכנית - - -בצבא לגבי הגיוס של אוכלוסייה - - - והוא אמר לי: תדע לך, אחד הדברים שמאוד קידמו את התכנית הזאת זה כל היחידות שמקבלות את החיילים הנפלאים האלה זה על-תקני.

אמנון הרשושנים: זה לא בא על חשבון, זה בא בנוסף, מהבחינה הזאת, וראוי לתגמל את בתי הספר, את הרשויות ואת הצוותים.

אמנון הרשושנים: הצוותים בהחלט לא מתוגמלים.

אמנון הרשושנים: יש שם תקורה ותקורה מאוד גדולה, ואני יכול להבין כל איש צוות, גם כהורה, למרות שאני לא יכול לקבל – שבא ואומר: אתם זורקים עלי, אבל תנו לי את היכולת ואל תאמרו – זה הכול בתפקיד בתור מורה, כשלא נותנים לי את הידע וההכשרה ובטח בטח לא את הזמן ואת המשאבים.

משה טור פז: מישהו רוצה להוסיף לפני שאסכם?

- אהרונוף: אני אשמח ואבקש לקבל ממשרד החינוך נתונים – אם יש להם, לגבי מספר ההורים שבחרו בשילוב מהממלכתי דתי או לחילופין – מספר ההורים שהעבירו את ילדיהם למסגרות נפרדות.

- אהרונוף: תודה.

- אהרונוף: אני חושבת שזה מה שבסופו של דבר מסמל האם התיקון יושם או לא.

משה טור פז: כן.

משה טור פז: יש לנו נתוני עבר.

משה טור פז: אני רוצה לפתוח את הסיכום ולומר שהברכה הכי גדולה שהייתה לי כמנהל בית ספר זה ילדי חינוך מיוחד שזכיתי לשלב כתלמידים אצלי.

משה טור פז: הזכות שהייתה לי כמנהל, לצוות ולתלמידים האחרים – אני אזכיר שהיו רבים, אבל אזכיר אחד, יחיד ומיוחד בשם יהוא, ילד שקלטתי מהחינוך הרגיל, הוא לא בא מהחינוך הדתי ולמד אצלי שש שנים ואחר כך עוד שנים אחרי שעזבתי.

משה טור פז: מה שאני למדתי מהילד הזה ומה שהחברים שלו הרוויחו מכל הבחינות מהשילוב שלו היה מדהים, וזה נכון לעוד ילדים.

משה טור פז: אני בקשר עד היום אתו ועם המשפחה בסיוע בקליטה שלהם בעולם העבודה, התעסוקה והלמידה שלהם וגם שם יש הרבה אתגרים.

משה טור פז: לכן אני אומר פה לכל מי ששומע שקליטת ילדי חינוך מיוחד בחינוך הרגיל היא זכות לכולם, ומרוויחים ממנה ללא הפסקה יום-יום ושעה-שעה, כולם.

משה טור פז: יש לנו כמה אתגרים, ואני רוצה לגעת בשלושה שהם נכונים לחמ"ד אבל נכונים גם באופן אחר לחינוך הכללי בישראל – אתגר ההנגשה.

משה טור פז: תראו, תנאי המגרש הם בלתי אפשריים.

משה טור פז: אני יכול לספר לכם שכמנהל מנח"י במשך חמש שנים התחלתי הנגשות בשנה הראשונה ולא סיימתי בשנה החמישית.

משה טור פז: הזמן שלוקח להנגיש בית ספר בממוצע בישראל היום זה שלוש שנים, ברשויות הכי משוכללות.

משה טור פז: בחלקם זה לוקח חמש שנים ואפילו שבע שנים.

משה טור פז: יש לפעמים אבסורד שילד מגיע לבית ספר, מתחילים את ההנגשה, הוא מסיים את בית הספר אחרי שש שנים ועדיין לא סיימו את ההנגשה.

משה טור פז: זה אתגר לאומי.

משה טור פז: אני יודע מרשויות רבות שזה נורא.

משה טור פז: יש לי פתרון, אבל זה פתרון מערכתי רחב ומאוד יקר, ואגיע אליו בהמשך.

משה טור פז: האתגר השני הוא גודל בתי הספר.

משה טור פז: החמ"ד חייב להגדיל את בתי הספר שלו, בדגש על הייחודיים, הכפריים, המרוחקים והאליטיסטים.

משה טור פז: פשוט להגדיל.

משה טור פז: להגדיל, להגדיל, להגדיל.

משה טור פז: להגדיל ב-50%, להגדיל ב-100%.

משה טור פז: זאת הייתה המדיניות שלי כמנהל מנח"י, זאת המדיניות שלי כאן, בוועדה.

משה טור פז: הגדלה מאפשרת גם יותר הכלה, כי חלק מהאתגר, כשיש לך כיתה או שתיים- אתה פשוט לא מצליח להתמודד.

משה טור פז: 6-5 ילדי חינוך מיוחד ואתה לא יודע איך להתמודד עם זה.

משה טור פז: כשיש לך שלוש או ארבע כיתות זה פשוט נראה הרבה יותר סביר, זה מקטין את תשלומי ההורים, זה טוב בכל אמת מידה, חוץ מזה שלחלק מהצוות זה נוח – בתי ספר קטנים וזאת פיקסציה שהציבור הדתי שקוע בה ואנחנו חייבים להילחם בה.

משה טור פז: היא משליכה על המון דברים – על תשלומי הורים, על פדגוגיה, על חינוך מיוחד – על הכול.

משה טור פז: אני אומר את זה כאן ואמרתי גם בוועדה מספר פעמים.

משה טור פז: הנקודה השלישית שמשפיעה מאוד היא קשב ההורים.

משה טור פז: בחינוך המיוחד, אמרתי בפתח דבריי ועם זה אסיים – אין קליטת חינוך מיוחד בלי הורים.

משה טור פז: אין, היא לא עובדת.

משה טור פז: היום אני חושב שזה נכון גם בחינוך הרגיל, אבל בוודאי ובוודאי בחינוך המיוחד.

משה טור פז: ההצלחה או אי ההצלחה זה קודם כל לדעת לעבוד עם ההורים, וכאן אני אומר: יש התקדמות ואנחנו צריכים לראות איך מתקדמים עוד.

משה טור פז: אני חושב שמה שאנחנו צריכים ללכת אליו במשרד החינוך, במערכת החינוך – זה שילוב והכלה מלאים ככל הניתן.

משה טור פז: וכאן אני קורא לכם בחמ"ד – הצגתם פה נתונים בהתחלה וכך גם עשו המ.מ.מ.

משה טור פז: אם אחוז ילדי החינוך מיוחד בישראל הוא 12%, צריך ממש לדרג בתי ספר שמעל ומתחת האחוז הזה.

משה טור פז: כשבית ספר הוא 12% ומעלה – הוא בית ספר טוב.

משה טור פז: כשבית ספר הוא פחות מ-12% הוא בית ספר פחות טוב, וצריך לבוא לידי ביטוי גם ביוקרה של בית הספר, גם במשאבים ובקשב שהוא מקבל ממשרד החינוך.

משה טור פז: אנחנו רוצים את ילדי החינוך המיוחד משולבים ככל הניתן, ולכן צריך לתרגם את זה לתכנית עבודה למשאבים ולדחוף את זה בכל דרך אפשרית, גם בהרשאות בינוי, בכל דבר.

משה טור פז: שבית ספר שמשלב ומכיל יהיה בית ספר מתועדף.

משה טור פז: זאת הדרך היחידה של המערכת לייצר שינוי בסדרי עדיפויות.

משה טור פז: הנושא של רישום אזורי בתנאים הנוכחיים הוא מכפלת כוח וצריך לעבוד בו.

משה טור פז: כמו בנושא הנגשה כך בנושא הכשרת המורים, אני חושב שבסוף היעד שלנו הוא פשוט להכשיר ולהנגיש את כולם.

משה טור פז: כלומר, זה מיליארדים רבים בנושא הנגשה, וזה מיליונים לא רבים בנושא ההכשרה.

משה טור פז: אנחנו צריכים להנגיש את כל בתי הספר שלנו באופן בסיסי.

משה טור פז: זאת פשוט צריכה להיות תכנית עבודה רב שנתית.

משה טור פז: אני אומר בכנות, אני יודע כמה זה עולה וזה אתגר מאוד גדול.

משה טור פז: לעומת זאת, כשכל מורי החינוך בישראל, כל אנשי החינוך יהיו בעלי הכשרה בחינוך מיוחד זאת פשוט הדרך להכלה ושילוב.

משה טור פז: אין דרך אחרת, כי באמת – מנהל שלא הוכשר או לפחות הודרך בצורה מקיפה, לא יודע לעשות את זה.

משה טור פז: כאן, כמו שהחלטנו לפני שנה או שנתיים במשרד החינוך שכל המורים בישראל יעברו הדרכה טכנולוגית, והייתה שנה של קורונה שבה אמרנו לבתי הספר – הכשרה טכנולוגית, נקודה, אני חושב שצריך להכריז על שנה שזאת הכשרת חינוך מיוחד, נקודה.

משה טור פז: השתלמות בית ספרית, חינוך מיוחד – זאת הדרך, לשם צריך לכוון.

משה טור פז: אני חושב שנרוויח מזה המון, מכול הילדים.

משה טור פז: אני חושב שבנושא המוכשר והפטור אמנם עמוס תמם אמר שיש במקומות מסוימים תמונה טובה יותר, אבל אנחנו צריכים לוודא כאן את המשילות ואת הריבונות של המדינה על כך שכל בתי הספר, גם המוכשר ובפטור – לוקחים חלק באחריות על ילדי החינוך המיוחד.

משה טור פז: אין לאף אחד פריבילגיה לחשוב שאין לו את הזכות ואת החובה לשלב ככל הניתן.

- אהרונוף: צריך בשביל זה לתקן, רק אומר, את חוק החינוך המיוחד – שיחול גם על מוסדות הפטור.

משה טור פז: נכון.

משה טור פז: אני אומר – אני לוקח כאן על עצמי, ואני בטוח שחברת הכנסת שירלי פינטו קדוש תהיה שותפה נאמנה שלי – לייצר תכנית לדור הבא של חוק השילוב וההכלה שהוא בעיניי שילוב והכלה מלאים במערכת החינוך עד כדי – מבחינתי זה החזון – סגירה של בתי ספר מסוימים לחינוך מיוחד, שפשוט יתרוקנו מתלמידיהם, כי התלמידים בבחירת ההורים ירצו חינוך משולב ומוכל ככל הניתן.

משה טור פז: זה החזון.

משה טור פז: אני חושב שבתכנית עבודה רב שנתית אפשר להגיע אליו, ואנחנו רק נרוויח בכל מערכת החינוך מכך.

משה טור פז: תודה רבה לכולם על ההשתתפות, ושנזכה לעוד הרבה דיונים פוריים כאלה.

משה טור פז: ישיבה זאת נעולה.