ועדת הכלכלה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 303, 2022-07-04 09:30

מיכאל ביטון: אנחנו מתחילים את דיוני ועדת הכלכלה לשבוע זה כחלק מניסיון להציל חוקים וסוגיות שהן חשובות ודחופות גם בשעת פיזור הכנסת.

מיכאל ביטון: סוגיית הצעת תקנות התעבורה (תנאים להפחתה של האגרה בעד רישיון להפעלת מונית), התקנות האלה נדרשו כבר לפני שנים רבות להגיע אלינו ודחקנו ודחפנו את משרד התחבורה להביא אותן אלינו בהקדם האפשרי כי זה ענף שנמצא באי ודאות גדולה.

מיכאל ביטון: אנחנו ננסה – יש רק שעה לעשות את זה, אני מבקש מכולם להצטרף למאמץ הזה – לתת תוקף לתקנות ולתת ודאות לענף.

מיכאל ביטון: במקביל, לפי הבנתנו, פורסם קול קורא לרשויות לעסוק בסוגיה של מוניות שירות.

מיכאל ביטון: הדבר הזה, היו לגביו שאלות משפטיות האם זו הסמכות של רשות מקומית בחוק לנהל או לייצר תחבורה ציבורית.

מיכאל ביטון: אני רוצה שהיועץ המשפטי יתייחס לשאלה הזאת באופן עקרוני ואחרי כן אנחנו לא נעמיק בדבר הזה אלא מייד נלך לתקנות כי הדבר הזה חשוב לגורל הענף.

מיכאל ביטון: איתי, אם אתה רוצה להתייחס, וישר נעבור לתקנות.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש.

מיכאל ביטון: חכי בבקשה, יש רשימת ח"כים, לפי הגעה: מופיד מרעי ראשון, אורית סטרוק, סמי אבו שחאדה.

אורית סטרוק: הנקודה - - -

מיכאל ביטון: עוד לא.

מיכאל ביטון: חכי, גברתי, יש סדר בוועדה.

אורית סטרוק: אני יודעת, אבל - - -

מיכאל ביטון: אקרא לך גם קריאה ראשונה.

מיכאל ביטון: יש לנו שעה להביא תקנות, לא יהיו פה דיבורים מיותרים.

אורית סטרוק: מיכאל, אבל אני רציתי - - -

מיכאל ביטון: אורית, לא, אני לא רוצה שתגידי.

מיכאל ביטון: כשאני אגיד לך להגיד, תגידי.

מיכאל ביטון: זה הוועדה, יש פה זכות דיבור לחבר כנסת במועדו.

אורית סטרוק: נכון, אבל מקובל גם שיש הצעה לסדר.

מיכאל ביטון: אז חכי בבקשה.

מיכאל ביטון: חכי.

אורית סטרוק: מותר להגיד הצעה לסדר או לא?

אורית סטרוק: זה חוקי אצלך?

מיכאל ביטון: מה זה הצעה לסדר?

מיכאל ביטון: לא נוהגים אצלנו.

מיכאל ביטון: לא עכשיו ולא נוהגים אצלנו.

מיכאל ביטון: בדקתי את זה משפטית.

מיכאל ביטון: קדימה, איתי.

איתי עצמון: לפני שאני אתייחס אני אומר, השאלה של פרסום הקול הקורא לרשויות מקומיות להפעיל קווי שירות למוניות היא שאלה שנוגעת בפרשנות של הוראות פקודת התעבורה, ואני כן אומר לפני שאני אתייחס שהייעוץ המשפטי של הכנסת אינו נוהג ואין זה תפקידו לפרש חקיקה שעברה כאן.

איתי עצמון: הפרשנות של חקיקה נתונה למשרדי הממשלה, לייעוץ המשפטי לממשלה וכמובן לבתי המשפט, ככל שהעניין מגיע לפתחם.

איתי עצמון: אני כן אגיד כיועץ משפטי שישב כאן בדיונים הארוכים שקיימה ועדת הכלכלה ברפורמה בענף מוניות השירות בשנים מ-2016, החוק עבר סופית, אושר כאן בוועדה בינואר 2018, שאכן הכוונה הייתה שמי שיפרסם את המכרזים ומי שייתן את הרישיונות הוא משרד התחבורה.

איתי עצמון: זה בעצם המודל של החקיקה, והדבר הזה להבנתי התחדד גם בדיונים.

איתי עצמון: אני אינני זוכר בדיונים שקיימה ועדת הכלכלה שעלה רעיון של איזושהי אצילת סמכות או אפילו הסתייעות ברשויות מקומיות בכל הנוגע לפרסום המכרזים או ההליכים התחרותיים לבחירת בעלי הרישיונות בענף מוניות השירות.

איתי עצמון: ואכן, בעיון בקול הקורא שפורסם עולות שאלות.

איתי עצמון: כמו שאמרתי, לא אני זה שאמור לתת את חוות הדעת בעניין הזה אבל אכן עולות שאלות משפטיות האם זו הסתייעות, האם זו אצילה, האם זו העברת סמכות.

איתי עצמון: החוק שאושר בוועדה, המודל שלו כפי שאמרתי הוא פרסום מכרזים ומתן רישיונות על ידי משרד התחבורה.

איתי עצמון: זה המודל שקיים כרגע בחקיקה.

מיכאל ביטון: אוקיי.

מיכאל ביטון: התקנה כפי שמנוסחת אצלנו מושפעת מהקול הקורא, משפיעה עליו, או שהיא יכולה להתקיים באופן עצמאי כדי שלענף הזה תהיה יציבות, והסוגיה הזאת של הקול הקורא, היא תידון כנראה ברמה משפטית ולא בתקנה הזאת.

איתי עצמון: נכון.

איתי עצמון: התקנות שמונחות כרגע על שולחן הוועדה בעצם קובעות את מה שכונה בעת הדיונים ברפורמה "מתווה ההמרה", כלומר מתן פיצוי לאותם בעלי רישיונות ותיקים פעילים שהפעילו את מוניות השירות לאורך שנים, ולמעשה היה אחת מנקודות המחלוקת בזמנו בעת הדיונים ברפורמה מכיוון שגם משרד התחבורה וגם הוועדה ביקשו בכל זאת לפצות את אותם בעלי רישיונות ותיקים שפעלו לאורך שנים בענף לאור הפתיחה של הענף לתחרות כי למעשה קודם הרפורמה הענף היה סגור לתחרות.

מיכאל ביטון: אז אנחנו יכולים לקדם את התקנות - -

איתי עצמון: כן.

איתי עצמון: בהחלט.

מיכאל ביטון: - - האלה שמסדירות את הענף, וסוגיית הקול הקורא הזה עוד תידון משפטית או בכל דרך אחרת.

איתי עצמון: זו שאלה שהיא לפתחם של משרדי הממשלה.

אורי מקלב: אולי התקנות לא נוגעות - - -

מיכאל ביטון: רגע, מקלב.

מיכאל ביטון: אני רוצה להגיד לח"כים.

מיכאל ביטון: יש לנו פה ארבעה עמודים של הקראה, וזה לא מעט להקריא ולהעיר הערות.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים לגמור את זה בשעה כדי לתת לענף המוניות יציבות ואני מניח שרובכם באתם לעזור לענף מוניות השירות להתקדם.

מיכאל ביטון: כל עיכוב בחקיקה ובהקראה, נסיים את הדיון בלי שיש להם התקדמות, אז עכשיו כל אחד יחליט מה משך הדיבור שלו, על מה הוא רוצה לדבר, מה הוא רוצה לקדם.

מיכאל ביטון: אני רוצה מהר מאוד לעבור להקראה והערות.

סימון דוידסון: אז תיתן לנו קצר.

סימון דוידסון: זה חשוב.

מיכאל ביטון: אמרתי, אני לא אגביל אתכם בזמן, אתם תדברו כמה שאתם רוצים.

מיכאל ביטון: אני רק אומר לכם שאם אנחנו לא עובדים על החוק ארבעה עמודים, ישר הקראה ועבודה שחורה, אין לנו חוק בעוד שעה.

מיכאל ביטון: מפה והלאה כל אחד יחליט כמה הוא מדבר, אני לא עוצר אתכם בזמן.

מיכאל ביטון: מופיד מרעי, בבקשה.

מופיד מרעי: אני מציע שכל אחד ידבר פחות מדקה, אני אשתדל לקצר.

מופיד מרעי: קודם כול, תודה אדוני היושב-ראש, על הדיון החשוב הזה כי בסוף, האי הוודאות שנהגי המוניות חיים בה, היא פוגעת בהם, פוגעת בפרנסה שלהם.

מופיד מרעי: אי היציבות, הרי בסופו של דבר אנחנו מדברים על אנשים שבאמת עובדים מהבוקר עד הערב כדי להתפרנס ולפרנס את המשפחה שלהם, חשוב מאוד שתהיה יציבות.

מופיד מרעי: שאלה למשרד התחבורה.

מופיד מרעי: האם בתקנות האלה באמת בוצע שיתוף ציבור מלא, קרי לקחתם את כל נהגי המוניות מכל האזורים הגיאוגרפיים, המגזרים, הפריפריה, מהמגזר הערבי, דרום, צפון, לקחתם את כל הבקשות והדרישות שלהם בחשבון?

מופיד מרעי: הדבר האחרון שאני כן רוצה לדבר עליו, התקנות האלה נוגעות לזה שמשרד התחבורה הוא זה שמוציא את הקול קורא.

מופיד מרעי: אם יהיו שינויים עתידיים בעתיד לגבי רשויות כאלה או אחרות שיוציאו קול קורא, צריך להתאים את התקנות לשם.

קריאה: - - -

איתי עצמון: להבנתי לא.

מופיד מרעי: מצוין.

מופיד מרעי: תודה.

מיכאל ביטון: חברת הכנסת אורית סטרוק.

אורית סטרוק: אני מתנצלת, אדוני היושב-ראש, שאני אקח יותר מדקה.

מיכאל ביטון: קחי כמה שאת רוצה.

מיכאל ביטון: אם לא אכפת לך מענף מוניות השירות - -

אורית סטרוק: אכפת לי מאוד.

מיכאל ביטון: - - תדברי שעה גם.

מיכאל ביטון: את יכולה לדבר שעה, מעכשיו שעה.

אורית סטרוק: אני מודה לך.

אורית סטרוק: בוא נראה כמה תעמוד בזה.

מיכאל ביטון: אני אעמוד בזה, אני אומר לך.

מיכאל ביטון: יש פה אנשים ששנים מחכים שתהיה להם תקנת מוניות שירות, יש לנו שעה להביא להם את זה.

אורית סטרוק: נכון.

מיכאל ביטון: אם את רוצה לנאום, זה זמנך, שעה חופשי.

אורית סטרוק: תודה רבה.

אורית סטרוק: אז כמובן, אכפת לי מאוד מנהגי מוניות השירות, מבעלי החברות של מוניות השירות, הכול בסדר, אבל אכפת לי גם מציבור הנוסעים, אכפת לי גם מציבור הנוסעים בפריפריה, אכפת לי גם מהשבת, אכפת לי גם מהתחבורה הציבורית באוטובוסים ואכפת לי גם מכבודה של הכנסת.

אורית סטרוק: אנחנו בעצם, אדוני היושב-ראש, נדרשים לעסוק פה בתקנות, תוך העלמת עין, אנחנו כאילו לא רואים את התמונה הכללית, אנחנו עכשיו עוסקים רק בתקנות, רק בסמטה הצרה הזו ולא רואים שמסביב מסביב הכול קטסטרופה.

אורית סטרוק: מה שעשתה שרת התחבורה, אדוני היושב-ראש, בכך שהיא מעבירה את הפעלת מוניות השירות ממשרד התחבורה לרשויות המקומיות, היא עשתה כמה עוולות.

מופיד מרעי: העוולות האלה לא נוגעות לזה.

אורית סטרוק: ודאי שהן לא נוגעות, אני יכולה לא להסתכל על העוולות בכלל ולהתעסק רק בתקנות.

אורית סטרוק: אני רוצה למנות את העוולות.

אורית סטרוק: כשאסיים למנות את העוולות אפשר לחזור לדון בתקנות כמה שרוצים, אבל צריך למנות את העוולות.

אורית סטרוק: פעם ראשונה, לא כל הרשויות המקומיות מסוגלות לקחת על עצמן את ההפעלה, ולכן, התוצאה תהיה, אדוני היושב-ראש, דבר שלך בדרך כלל מאוד אכפת, התוצאה תהיה פגיעה אנושה בשירות של המוניות האלה בפריפריה.

אורית סטרוק: זה פעם אחת.

אורית סטרוק: פעם שנייה, הרשויות המקומיות החזקות שכן מסוגלות לקחת את השירות הזה לאחריותן, הן יקבלו מתנה נהדרת, ממש בונבוניירה.

אורית סטרוק: הן לראשונה תוכלנה להפעיל את מערך ההיסעים שהן מפעילות עד עכשיו בהפסד ניכר בשבתות, עכשיו הן יפעילו אותו דרך מוניות השירות בלי ההפסדים, באופן מתוגבר ותוך עקיפה גם של הכנסת ככנסת, כמחוקקת, וגם של הקואליציה שקבעה עם היווסדה בהסכמים הקואליציוניים שלה, שלא יהיו שינויים בנושא של הסטטוס קוו אלא בהסכמת כל גורמי הקואליציה.

אורית סטרוק: להערכתי, זה לא נעשה.

אורית סטרוק: פעם שלישית, ההעברה הזאת תפגע בשירות של האוטובוסים כי ברגע שמוניות השירות יתחילו לעבוד בתוככי הערים, הן תגנובנה – סליחה על המילה – נוסעים ממערך האוטובוסים במקום לתת את השירות בדיוק במקומות שבהם האוטובוסים לא פועלים.

אורית סטרוק: פעם רביעית, ואולי החמורה מכולן, זה צפצוף ארוך על הכנסת.

אורית סטרוק: צפצוף ארוך על הכנסת.

אורית סטרוק: מוכרים את הבית, מוכרים פה חוק שהכנסת הזאת עבדה עליו – והיועץ המשפטי שיושב כאן יודע כי הוא היה נוכח – במשך להערכתי אלפי שעות עבודה שהושקעו בחוק הזה במשך שנים, משהו כמו שנתיים אם אני לא טועה, ועכשיו כאילו באיזשהו ציר עוקף, בלי לשאול אף אחד, משנים את כל הרפורמה – שזה חוק, זה חקיקה שהכנסת חוקקה – ולנו משאירים לדון בתקנות.

אורית סטרוק: אני חושבת שזה עבודה בעיניים ואני מצפה שלא לתת לזה לקרות, לא בגלל שאנחנו לא רוצים שיהיו תקנות, אנחנו רוצים מאוד שיהיו תקנות, אבל לא יכול להיות שיתנו לכנסת לדון באיזה אירוע יחסית צדדי, ותוך כדי זה ירמסו את הרפורמה כולה, על הפריפריה, על השבת, על התחבורה הציבורית באוטובוסים, הכול כאילו אין כנסת.

אורית סטרוק: זה מה שרציתי לומר.

אורית סטרוק: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: סמי אבו שחאדה.

סמי אבו שחאדה: בוקר טוב, כבוד היושב-ראש, אני לא רוצה לקחת זמן, ושנעביר את התקנות האלה כמה שיותר מהר.

סמי אבו שחאדה: אני רק רוצה להגיד, כמי שצרך את השירות הזה, בעיקר של מוניות נצרת, שנים אני נסעתי תל אביב-נצרת עם המוניות האלה, שהן עושות עבודה מאוד חשובה, והאנשים האלה כבר שנים תקועים, שנים, שנים, בצורה שאי אפשר להבין אותה, ויש לנו פה הזדמנות לעזור להם ואני רוצה שנעשה את זה כמה שיותר מהר.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, קודם כול על הדיון היום כבר בפגרת בחירות, ועם כל זה ראית לנגד עיניך את התקנות שהרבה זמן היו תקועות וזה גרם עוול והפסד לאנשים, אתה הבאת אותן היום בעת נעילת שער כדי שבכל אופן הם יוכלו, לכן אני גם אקצר את דבריי.

אורי מקלב: אבל כשמדברים במוניות שירות, אי אפשר שלא באמת לדבר על הפגיעה בכלל במוניות שירות, בתחבורה ציבורית, בחוסר מקצועיות, וההחלטה בקול הקורא, אי אפשר להתעלם, כשאנחנו מדברים כאן בוועדת הכלכלה – אתה באמת נגעת בזה – בחוסר המקצועיות שיש בהחלטה של הקול הקורא נגד כל התפיסה של משרד התחבורה, יושבים פה אנשים ותיקים, כמה משרד התחבורה נלחם בניסיונות לפתור בעיות של תחבורה ציבורית על ידי התארגנות מקומית בגביית כסף.

אורי מקלב: זה היה נגד התפיסה וכאן פתאום משרד התחבורה מתהפך.

אורי מקלב: נלחמתם, השארתם אנשים אומללים ופושטי רגל – ברכסים, ברמת שלמה בירושלים – נלחמתם במקומות שאנשים ניסו לפתור בעיות של תחבורה על ידי הפעלה של תחבורה מקומית.

אורי מקלב: וכאן, בבת אחת אתם מתהפכים.

אורי מקלב: אני רוצה להיות לא הזבוב על הקיר, מה אנשי המקצוע אמרו לשרה לפני שהיא קיבלה את ההחלטה.

אורי מקלב: אין לי ספק שהתנגדתם לזה, אין לי ספק שאתם חשבתם שזה לא נכון.

אורי מקלב: אתם תהרסו את כל קווי התחבורה, יהיה הפקר.

אורי מקלב: כל הנקודה בתחבורה ציבורית היא הראייה הכוללת, הסנכרון.

אורי מקלב: לבוא לתת לכל רשות – ראית פעם שביטוח לאומי, משרד הפנים, ייתן לכל אחד את האפשרות להחליט על דברים מרכזיים בתפיסה של התחבורה הציבורית?

אורי מקלב: הפרדתם, אבל ידעתם לשים את הגבולות, איפה אתם המשרד נותן את הרגולציה, את המעקב, את הפיקוח ולא נותן למישהו אחר.

אורי מקלב: איפה ראית משרד ממשלתי שמבזר את האחריות ואת היכולת שלו לשלוט על דבר שהוא כל כך חשוב כמו תחבורה ציבורית?

אורי מקלב: אבל כולנו יודעים למה זה הגיע.

אורי מקלב: זה לא הגיע מתפיסה מקצועית, זו אג'נדה של הפעלת תחבורה ציבורית גם על חשבון המקצועיות.

אורי מקלב: אני מכיר את הייעוץ המשפטי של הוועדות הרבה הרבה שנים, זהיר מאוד, מאוד זהיר בדיבורים שלו, אבל הוא באמת משקף את מה שנאמר פה, מה שנעשה פה בוועדה.

אורי מקלב: כל הסמכויות, כל הסמכות ניתנת כדי שמשרד התחבורה יפעיל את זה ולא כשהוא ייתן סמכויות הכי מרכזיות בתפיסה, יעביר את זה לרשויות.

אורי מקלב: לכן, אם הכנסת לא יכולה לפעול בזה גם בתקופה הזאת, אני מאוד מקווה שיהיה גורם חיצוני שידע להעמיד את משרד התחבורה, במקרה הזה את השרה, על המקום.

אורית סטרוק: למה הכנסת לא יכולה?

אורי מקלב: רק בחקיקה.

אורי מקלב: היא לא יכולה לעשות בדרך אחרת, ולהוריד את הסמכויות.

אורית סטרוק: לכל הפחות למחות.

אורי מקלב: כשראינו ששר התקשורת לקח סמכויות - - -

אורית סטרוק: לכל הפחות למחות.

אורית סטרוק: הוועדה הזו שדנה אלפי שעות יכולה לכל הפחות כוועדה למחות.

אורי מקלב: הוועדה הזאת באמת עשתה לא מעט דברים שהיא מחתה, מערכת הקשרים של משרד התחבורה עם השרה.

מיכאל ביטון: אנחנו תנועת מחאה למשרד התחבורה.

אורי מקלב: היא לא חשודה בלתת גיבוי במקומות שלא צריך לתת גיבוי.

מיכאל ביטון: יותר ממה שעשינו עם משרד התחבורה, לא נראה לי שהייתה פה בעיית מחאה, חברת הכנסת אורית סטרוק.

אורי מקלב: היה כאן הרבה הרבה מעל כוונת המחוקק בדיון כאן.

מיכאל ביטון: מה זה עזר לנו המחאה, תגידי.

מיכאל ביטון: שמשרד דילג על ועדה והסתיר ממנה מידע ביודעין, ביזה את הכנסת ועשרה חברי כנסת שישבו פה, לקבל נתונים על רפורמה בתחבורה ציבורית.

מיכאל ביטון: יותר חמור מפעולה כזאת?

מיכאל ביטון: לא התייחס לאף הערה של הוועדה, אף דרישה, שנה שלמה, בשום דבר – לא בשכחת ילדים ברכב, לא בכביש 6 לצפון, לא בתחנת אחיטוב, לא בתחבורה ציבורית, לא בתקציב לבטיחות בדרכים לרשויות מקומיות – לא הייתה פעם אחת שקיבלנו פתרון.

סמי אבו שחאדה: יש הרבה על מה לדבר, כבוד היושב-ראש, בוא נתקדם.

מיכאל ביטון: נכון.

אורית סטרוק: אני לא ראיתי דבר כזה שבאמצעות קול קורא, רומסים חוק.

מיכאל ביטון: לא, אז כבר קיבלת פה אמירה שזה מעלה שאלות משפטיות ושמורה לכם הזכות, אבל התקנה לא עוסקת בשבת.

אורית סטרוק: נכון שהיא לא עוסקת.

מיכאל ביטון: ולכן אנחנו רוצים להבטיח את העתיד של האנשים האלה, ולגבי החוקיות של מה שנעשה עם הקול קורא הזה, תתקפו את זה בהיבטים החוקיים והמשפטיים.

מיכאל ביטון: מקלב, תודה.

מיכאל ביטון: סימון דוידסון, בבקשה.

סימון דוידסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, דיברתי איתך על הנושא הזה לפני כמה חודשים, אתה זוכר, אפילו נפגעתי באופן אישי מההתייחסות של משרד התחבורה.

סימון דוידסון: אני מנתניה.

סימון דוידסון: מה-1 ביוני אין תחבורה ציבורית של מוניות שירות בנתניה.

סימון דוידסון: תבינו, הדבר הזה זה פקק אחד גדול לעיר של 260,000 תושבים, שרובם נוסעים בקווי השירות האלה.

סימון דוידסון: העיר היא גדולה, מחולקת להרבה מאוד שכונות, מי שמכיר את העיר הזאת, התחבורה הציבורית לא נותנת מענה במקום מוניות השירות, ומה-1 ביוני, כמו שדיברתי איתך, הפסיקו מוניות השירות.

סימון דוידסון: יושבים כ-120 נהגים, אתה מסתובב בעיר ואתה רואה את מוניות השירות עומדות, לא זזות, הנהגים לא עובדים, אין להם עבודה, ו-12,000 נוסעים, 12,000 נוסעים ביום שהתרגלו לנסוע כל יום – אם זה תלמידים, אם זה מבוגרים, אם זה אנשים שאין להם מכוניות, אם זה אנשים שלא גרים ליד קווים ציבוריים – אין להם איך לנסוע.

סימון דוידסון: עיר שלמה תקועה, מיכאל, עיר שלמה תקועה.

סימון דוידסון: אתה יודע, זה משגע אותי.

סימון דוידסון: עיר תיירות, הגיעו עכשיו תיירים, אין להם איך לנסוע.

סימון דוידסון: פניתי למשרד התחבורה פעם, פעמיים, מכתבים לשרת התחבורה.

סימון דוידסון: המענה שקיבלתי – הנושא הוא משפטי, אנחנו נדון בזה.

סימון דוידסון: מה זה נדון בזה?

סימון דוידסון: אנשים יושבים בבית, אין להם איך להגיע, אין להם את הכסף לשלם למונית ספיישל.

סימון דוידסון: אני ציפיתי, גם ביקשתי שייתנו גרייס של שלושה חודשים עד שהתקנות האלה יופעלו, שלושה חודשים גרייס לנהגי המוניות לא לשלם את השלושה שקלים שהם צריכים לשלם על כל נהג, שייתנו להם את האפשרות לנסוע, שיאפשרו לאנשים להתנייד בעיר הזאת, יאפשרו לתיירים להגיע לאן שהם רוצים להגיע.

סימון דוידסון: אבל לא.

סימון דוידסון: תוקעים עיר שלמה, מיכאל, זה משגע אותי.

מיכאל ביטון: סימון, אתה מדבר מדם ליבך וגם בשיחות בארבע עיניים, ואני אוסיף לך שני נתונים שאתה לא יודע.

מיכאל ביטון: משרד התחבורה ידע להאריך לא מזמן חוזים של תחבורה מותאמת אישית, שעולה עשרות מיליונים, VIP, עם מימון מלא של התחבורה הזאת לחברות, רק במרכז הארץ.

מיכאל ביטון: בפריפריה אין להם תחבורה מותאמת אישית, לא עשו פיילוט כזה, ועכשיו במחסור בנהגים ואוטובוסים בישראל, 5,000 נהגים ואוטובוסים, כמה אלפי מוניות שירות היו מורידות את הלחץ.

סימון דוידסון: אבל יש לך אותם.

סימון דוידסון: יש את הנהגים, יש את המוניות.

מיכאל ביטון: ולא הפעילו אותם.

סימון דוידסון: תנו להם לעבוד.

סימון דוידסון: תורידו מהם את העמלה הזאת שהם צריכים לשלם.

מיכאל ביטון: אז אנחנו רוצים להביא להם חוק.

מיכאל ביטון: בואו נתקדם.

משה מלול: אני במקרה יכול לדבר?

מיכאל ביטון: לא, לא.

מיכאל ביטון: אם אתה בעד החוק - - -

משה מלול: בקשר למה שהוא דיבר.

מיכאל ביטון: אתה בעד החוק הזה?

משה מלול: אני במקרה המנהל של - - -

מיכאל ביטון: אתה בעד החוק הזה?

מיכאל ביטון: כל דיבור עכשיו מעכב אותנו.

מיכאל ביטון: אני אתן לכם.

סימון דוידסון: אני טועה במשהו?

משה מלול: אני המנהל של התחנה בנתניה.

סימון דוידסון: אמרתי משהו לא נכון?

משה מלול: אמרת בדיוק מה שצריך להגיד.

מיכאל ביטון: אדוני, איך קוראים לך?

משה מלול: משה מלול, אני המנהל - - -

מיכאל ביטון: משה מלול, תקשיב לי.

מיכאל ביטון: אם נגמור לחוקק ותרצו לנאום, אני אתן לכם.

מיכאל ביטון: בואו נחוקק, אם לא נגמור עוד שעה, אין לכם כלום.

סימון דוידסון: אבל אם נחוקק, מתי זה יתחיל לעבוד?

מיכאל ביטון: בוא נחוקק קודם.

מיכאל ביטון: הכנסת מסיימת את תפקידה.

מיכאל ביטון: חברים, זה הדקה ה-90, זה זמן פציעות, תנו לנו להביא את זה.

יהודה בר אור: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני כיושב-ראש איגוד המוניות ובעל זכות ציבורית וכל בעלי המוניות שיש להם זכות ציבורית, יש לי הסתייגות גדולה מאוד מכל הנושא, ולכן אני רוצה לדבר לפני שכל הדבר הזה יעלה.

יהודה בר אור: אין להם שום סמכות לסחור בזכות הציבורית שלנו.

יהודה בר אור: אני רוצה להסביר את זה בצורה מסודרת.

מיכאל ביטון: מה אתה מציע?

מיכאל ביטון: שלא נביא את החוק הזה היום?

יהודה בר אור: לא, מה שאני מציע - - -

מיכאל ביטון: זה הרע במיעוטו, חברים.

משה מלול: לדפוק אותנו?

מיכאל ביטון: אתם רוצים להיות בלי כלום?

יהודה בר אור: אני מציע הצעה פשוטה.

יהודה בר אור: הפיצוי שצריך לבוא אליהם, והוא לא צריך לבוא על גב זכות ציבורית, זה לא שייך למשרד התחבורה בכלל.

יהודה בר אור: הזכות הזאת נמכרה בקנייה חופשית מ-2015, הזכות הציבורית נמכרה חופשית.

יהודה בר אור: כל עם ישראל יכול לקנות אותה והיום גם 100,000 זכויות יכולות להיכנס בן לילה אם רק ישלמו את הסכום המלא.

יהודה בר אור: ההפחתה הזאת שרוצים להפחית פוגעת חד-משמעית בזכות קנייה של 24,000 בעלי זכויות ציבוריות שקנו את זה בכסף מלא.

מיכאל ביטון: אז מה אתה מעדיף?

מיכאל ביטון: שלא יהיה כלום עכשיו?

יהודה בר אור: שייתנו להם כסף שמגיע להם.

יהודה בר אור: מגיע להם פיצוי, כסף, ולא אגרות שלא שייכות אליהם בכלל.

יהודה בר אור: הם החליטו החלטה ב-2015, ב-2005, שהזכות הציבורית היא רק לקנייה.

מיכאל ביטון: תודה, יהודה.

יהודה בר אור: היא רק לקנייה.

יהודה בר אור: הם לא יכולים לפגוע בחוות דעת מקצועית.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: בבקשה, קצר אם אתה יכול.

סאמי אסעיד: קוראים לי סאמי אסעיד, אני מכפר אבו סנאן, אני מנהל תאגיד מוניות 30 שנה, אני ראש משפחה הכי גדולה בכפר.

סאמי אסעיד: עבדתי 40 שנה על מוניות שירות והייתי גם מנהל תאגיד.

סאמי אסעיד: ברגע שהחליטו, ב-2005 עד 2016 עשו רפורמה.

סאמי אסעיד: הרפורמה מדברת על להוציא מכרזים, לתת רב קו.

סאמי אסעיד: לא דובים ולא יער, השאירו אותנו בלי רב קו ובלי שום דבר, כל הנהגים ברחו לנו ואנחנו המנהלים חטפנו את כל החובות.

סאמי אסעיד: כל מנהל פה חייב לפחות מיליון שקל.

סאמי אסעיד: אנחנו משפחות מכובדות.

סאמי אסעיד: הבנים שלי, אסור לדבר מה הם עושים, מה התפקידים שלהם.

סאמי אסעיד: באים אלה שמגיע להם כסף – סדרן עבד אצלי 20 שנה, הוא בא לדפוק לנו על הדלת.

סאמי אסעיד: למה?

סאמי אסעיד: משרד התחבורה לא רוצה לעשות תקנות.

סאמי אסעיד: עשיתם חקיקה ב-2018 בגלל שידעתם שאתם פגעתם בנו, עשיתם חקיקה.

סאמי אסעיד: מה-28 בינואר 2018 עד היום, עד לפני שבועיים, שום דבר לא רץ, עד שקרעו לנו את הנשמות.

סאמי אסעיד: רצים למשרדים, לחברי כנסת.

סאמי אסעיד: אנחנו תושבי המדינה, אנחנו משלמים את החובות שלנו.

סאמי אסעיד: למה לא ליישם?

סאמי אסעיד: בסוף משרד התחבורה, מה עושה, כבוד היושב-ראש?

סאמי אסעיד: וכולם ישמעו פה, הוא מחליט שהזכות הציבורית עולה 248,000.

יהודה בר אור: 256,000.

סאמי אסעיד: לא הפרעתי לך, אל תפריע לי.

סאמי אסעיד: אתה אל תדבר, אני מדבר, לא הפרעתי לך.

סאמי אסעיד: הזכות הציבורית היום עולה 160,000 שקל, לא 248.

סאמי אסעיד: מה עוד הכתיבו לנו שנשלם?

סאמי אסעיד: לקבוע שהזכות הציבורית עולה 248,000, הם גם רוצים מאיתנו אגרה 60,000 שקל.

סאמי אסעיד: מה-160,000 תוריד את ה-60,000, תוריד מס רווח הון, תוריד את הרואה חשבון, תוריד את המיסים, לא יישאר לנו כלום, נישאר עוד בחוב.

סאמי אסעיד: מה שאני מבקש מכבודו, מכל הוועדה, מכל הח"כים המכובדים פה, אני מבקש דבר אחד.

סאמי אסעיד: לסגור לנו היום, אנחנו לא צריכים חקיקה, עברנו את החקיקה.

סאמי אסעיד: יש גם מקור כספי במשרד האוצר לכסות את זה כי הרי הפיצוי הוא בזכויות ציבוריות.

סאמי אסעיד: לא מדובר בהרבה, כל מי שמקבל, אולי שישה, שבעה תאגידים קטנים.

יהודה בר אור: 600–700 מספרים.

סאמי אסעיד: עזוב, אתה סתם מדבר שטויות, אתה רק מפריע.

יהודה בר אור: - - - התחבורה, היא תגיד לך.

סאמי אסעיד: אתה בכלל - - -

מיכאל ביטון: אני אוציא את כולכם.

מיכאל ביטון: אתה יודע מה, הבנתי.

מיכאל ביטון: אתם עושים יותר ברדק מחברי כנסת.

מיכאל ביטון: מי שידבר בלי רשות יוצא החוצה.

סאמי אסעיד: בדיוק.

סאמי אסעיד: אתה סתם מפריע.

מיכאל ביטון: מעכשיו, מי שמדבר ללא רשות יוצא החוצה.

מיכאל ביטון: אנא סיים את דברך, אדוני.

סאמי אסעיד: כבוד היושב-ראש, ועדה נכבדה, אני מבקש דבר שהוא מינימלי ביותר – לקבוע לנו בוועדה מפתח אחד לאחד, ואגרה 30,000, לא 10,000 כמו הנכים.

סאמי אסעיד: חילקו 900 מספרים על 10,000.

סאמי אסעיד: לא.

סאמי אסעיד: אנחנו רוצים שהאגרה תהיה 30,000 ולשפר את המפתח, לא מה שעשה משרד התחבורה בסיכום שלו עם משרד האוצר.

סאמי אסעיד: לא.

סאמי אסעיד: זה לא צודק.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: אנחנו עוברים להקריא את סעיפים 1 ו-2 ולהסביר.

מיכאל ביטון: בבקשה.

חוה ראובני: תודה, אדוני.

חוה ראובני: אני אפתח ואומר שבינואר 2018 אושר, ב-1 בפברואר 2018 פורסם חוק שכלל מתווה זכאות לפיצוי של המפעילים הוותיקים בענף.

חוה ראובני: מפעיל ותיק מוגדר בחוק כמי שהיה לו רישיון להפעלת קו שירות באוגוסט 2016, שזה בעצם התאריך שהתקבלה החלטת הממשלה על הרפורמה בענף.

חוה ראובני: נקבע שלגבי בעלי הרישיונות קווים כל הפרטים ייקבעו בתקנות.

חוה ראובני: לגבי מי שעסקו כנהגים ואין להם שום זכויות בקווים, הם היו אך ורק נהגים, נקבע שההטבה שלהם היא 50% ממחיר האגרה, ויתר הפרטים הביצועיים יישארו לתקנות.

חוה ראובני: העיקרון של הפיצוי בדמות הנחה בקווי שירות מעוגן כבר בחוק מזה למעלה מארבע שנים.

חוה ראובני: אין לי אלא להצטער שהמאמצים שעשינו – שזה מגיע לפה, אני לא אכנס לפרטים – דיברנו אינספור פעמים, סאמי.

סאמי אסעיד: את חוה ראובני?

מיכאל ביטון: לא, לא לעשות את הדיון הזה.

מיכאל ביטון: בבקשה, גברתי, לסיים את ההקדמה ולעבור להקראה.

מיכאל ביטון: ולא להפריע, סאמי, אני אוציא אתכם.

סאמי אסעיד: היא שאלה אותי, כבודו.

מיכאל ביטון: אתה מפריע לי לחוקק עכשיו.

חוה ראובני: נעשו מאמצים להסדיר את הדברים בתקנות.

חוה ראובני: אני מזכירה שגם הייתה תקופה ארוכה מאוד של ממשלות מעבר, היה קושי גדול מאוד בחקיקה.

חוה ראובני: אני מודה שגם היו מחלוקות בתוך הממשלה מה צריך להיכתב בתקנות האלה, שהגיעו לשני דיונים אצל המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ולמרבה המזל, דקה לפני, אבל ממש דקה לפני פיזור הכנסת הנוכחית, ביום שבו הוחלט שהולכים לבחירות, באותו יום כמה שעות קודם קיבלנו נוסח מאושר.

מיכאל ביטון: קדימה, בואו נקריא.

מיכאל ביטון: סעיפים 1 ו-2.

חוה ראובני: זו תקנת הגדרות, אלה המונחים.

חוה ראובני: אנחנו מדברים כאן כפי שנאמר, מי שהיה לו רישיון הפעלת קו שירות באוגוסט 2016, זה המועד הקובע, מי שהיה לו רישיון אז הוא בעל רישיון ותיק פעיל; האגרה המלאה היא האגרה הקבועה בפקודת התעבורה שעומדת היום על כ-250,000 שקלים, זה המחיר המלא, כל אדם שרוצה לקבל מהמדינה רישיון להפעלת מונית, זה הסכום שהוא יידרש לשלם כאגרה.

סימון דוידסון: כמה היה לפני זה?

חוה ראובני: זה סכום שנקבע לפני שנים והוא פשוט מתעדכן מדדית אחת לרבעון.

חוה ראובני: כיום הוא עומד על 248,000 שקלים.

חוה ראובני: זה הסכום המלא.

חוה ראובני: אם אני אגש למשרד התחבורה ואבקש רישיון - -

סמי אבו שחאדה: אפשר שאלה, אדוני היושב-ראש?

מיכאל ביטון: בוא נגמור את ההקראה של סעיף 2.

חוה ראובני: - - - להפעלת מונית, ותאושר זכאותי לרכוש כזאת, שזה כפוף לעבר פלילי ותושבות, זה הסכום שאני אדרש.

צבי האוזר: מה מחיר השוק, המחיר הריאלי?

חוה ראובני: מחיר השוק הוא נמוך יותר, ככה אנחנו שומעים.

סאמי אסעיד: 160, אתם יודעים.

חוה ראובני: אבל אנחנו לא מעורבים בשוק, לא מדווחים לנו מחירים.

מיכאל ביטון: חברים, אני אגיד לכם, אם אנחנו נתעסק פה במספרים לא יהיה חוק כי קיבלנו הסכמה של האוצר לחוק הזה.

מיכאל ביטון: לשנות את המספרים שלו לא יעבור כי זה בניגוד לעמדת הממשלה והאוצר.

מיכאל ביטון: הלוואי והיינו יכולים בהחלטת ועדה לשנות תקציבים ומספרים.

מיכאל ביטון: אז אני מבין את ההסתייגויות מהסכומים.

מיכאל ביטון: אני אציע איזו הצעה, אני מקווה שזה אפשרי משפטית, איזשהו רעיון, אבל בואו נתקדם.

מיכאל ביטון: סעיף 2.

חוה ראובני: אני אסביר כאן כי זה נשמע מפותל מאוד.

חוה ראובני: כל בעל רישיון להפעלת קו שירות, היה לו גם לצדו לפי החוק רישיונות נסיעת שירות במספר מסוים לשם הפעלת הקו, מספר משתנה לפי היקף העבודה של הקו והצרכים שבו.

חוה ראובני: מספר רישיונות הפעלת מונית שאפשר יהיה לרכוש בהנחה שמוצעת פה יהיה פועל יוצא של מספר הרישיונות שהוא הפעיל.

חוה ראובני: לפי המפתח בטבלה שמפורטת להלן, טבלה פרוגרסיבית, ככל שהיו לו יותר רישיונות על המדרגה הזאת – זה כמו מדרגות מס וכו', אבל רק בהפוך – ככל שהמדרגה גבוהה יותר, הוא יקבל פחות רישיונות.

יהודה בר אור: אפשר לקבל רשות דיבור?

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אתה לא תקבל, אתה מפריע כי אתה דיברת בלי רשות עד עכשיו.

יהודה בר אור: לא נכון.

מיכאל ביטון: אתה תרים יד ותהיה בשקט.

חוה ראובני: עכשיו הטבלה זה המפתח.

חוה ראובני: טור א' זה מספר רישיונות הפעלת המונית שהיו לו במסגרת רישיון קו השירות.

חוה ראובני: טור ב', היחס בין רישיונות להפעלת מונית באגרה מופחתת למספר רישיונות נסיעה.

איתי עצמון: לא.

איתי עצמון: טור א' זה המספר שהוא יקבל בעבורם הנחה, לא שהיו לו.

איתי עצמון: מספר רישיונות הפעלת מונית שהוא יקבל בהנחה, אם אני מבין נכון.

חוה ראובני: לא.

חוה ראובני: טור א' זה מה שהיה לו; טור ב' זה מה שהוא יקבל בהנחה.

צבי האוזר: טור ב' זה הנחה.

צבי האוזר: טור ב' זה מה שיהיה.

חוה ראובני: מה שהוא יכול לקבל בהנחה.

חוה ראובני: יכול שמישהו, יגיע לו שלושה ושליש, על שליש הוא יקבל בהנחה ועל השני-שליש יצטרך להשלים את האגרה.

איתי עצמון: אם הוא ירצה.

איתי עצמון: הוא לא חייב.

חוה ראובני: אם ירצה.

חוה ראובני: הכול זה אם ירצה, אף אחד לא חייב.

סמי אבו שחאדה: אני לא הבנתי את הטבלה, הקשר בין שני הטורים.

חוה ראובני: כל מפעיל ותיק, הוא הפעיל מספר מסוים של מוניות ברישיון.

מיכאל ביטון: טבלת המרה.

מיכאל ביטון: אתה ממיר את כמות המוניות הקודמות שלך ברישיון מונית חדש.

מיכאל ביטון: אתה ממיר כמות רישיונות שהיו לך לרישיון מונית כמו שהוא היום מונית.

מיכאל ביטון: עושים המרה.

חוה ראובני: היקף הפיצוי נגזר מהיקף המוניות שהוא הפעיל.

חוה ראובני: אם הוא הפעיל תשע מוניות, על כל שלוש מהן הוא יקבל ביחס 1 ל-3, זאת אומרת יהיה זכאי לשלושה רישיונות בהנחה.

סמי אבו שחאדה: אני מוריד אותו לשליש?

חוה ראובני: לא.

חוה ראובני: הוא לא מקבל מוניות שירות, הוא מקבל מה שקוראים "מספר ירוק", מספרים ירוקים בהנחה.

צבי האוזר: כובע.

מיכאל ביטון: של מונית רגילה.

חוה ראובני: של מונית רגילה.

חוה ראובני: השאלה היא כמה הוא מקבל.

סמי אבו שחאדה: אני מבין.

סמי אבו שחאדה: בן אדם שהיה לו X, ויש לו 9X, יש לו תשע מוניות, עכשיו מה שאני אמור להעביר לו פה זה שאני מוריד אותו לשליש.

חוה ראובני: לא היו לו מוניות.

חוה ראובני: הייתה לו זכות להפעיל שלוש מוניות שירות.

חוה ראובני: היו לו רישיונות.

קריאה: רישיון הסעה.

מיכאל ביטון: נניח פה כתוב, אם היה לו עד תשעה, הוא יוכל לקבל שלושה רישיונות למונית.

סמי אבו שחאדה: מה אם הוא הפעיל את התשע?

מיכאל ביטון: ממשיך.

חוה ראובני: אם הוא הפעיל את הקו עם תשע מוניות, והקו הזה כפי שנראה בהמשך, הוא מפסיק להפעיל אותו – זה התנאי לקבלת ההטבה, הפיצוי נועד לפצות אותו על זה שהוא נפלט מהענף – אז הוא מקבל על תשע שהוא הפעיל, הן לא היו שלו, הוא הפעיל אותן - - -

צבי האוזר: זה שירות.

צבי האוזר: זה לא מונית.

מיכאל ביטון: הוא קיבל רישיון להפעיל.

מיכאל ביטון: אתה נפגע ביציאה מהענף הזה, תקבל את הזכות להפעיל מוניות, לא באותה כמות של הרישיונות שהיו לך, לפי פרמטרים.

צבי האוזר: לקבל רישיון מונית לפי המחיר הרשמי זה 158, אתה מקבל את זה ב-60 – זאת אומרת, על שלושה רישיונות לשירותיות, נגדיר את זה, אתה מקבל הטבה של 200,000 שקלים לפי החישוב שלהם.

מיכאל ביטון: בואו נמשיך, חברים.

מיכאל ביטון: תמשיכי את 2 עד הסוף.

חוה ראובני: את 2 סיימתי.

מיכאל ביטון: הערות ל-1 ו-2, קצר ולעניין.

מיכאל ביטון: יהודה.

יהודה בר אור: אני עוד פעם אומר, פה לא מדובר בקווי שירות, מדברים פה על זכויות ציבוריות של ספיישלים, של מוניות כמו שאני עומד בראשן, 24,000 כאלה, שקנו את הזכות הציבורית הזאת ב-240,000, צמודות למדד.

יהודה בר אור: זה קנייה, לא קיבלו את זה מתנה.

יהודה בר אור: לכן, האנשים האלה בהפחתה הזאת נפגעים פעם שלישית.

יהודה בר אור: פעם ראשונה הורידו את זה לנכים, הסכמנו כי זה נכים; עכשיו רוצים לגבי רכב חשמלי, וכל פעם מחפשים דרך לפגוע.

יהודה בר אור: זה לא שלהם, זה קנייה.

יהודה בר אור: יש פה חוות דעת מקצועית של איתן צחור, סגן נשיא להב, שאומר, מבחינה משפטית אין להם זכות לגעת.

יהודה בר אור: ברגע שהם הפריטו את הענף ונתנו לכל אזרח בישראל לקנות זכות בכסף - - -

מיכאל ביטון: א', לא שלחת את חוות הדעת הזאת מראש לאף אחד, חבל.

יהודה בר אור: לא, זה נשלח לשרת התחבורה.

מיכאל ביטון: ב', כל אחד שיש לו מוניות, יש לו מוניות, והמדינה זכאית להעניק זכויות.

יהודה בר אור: סכום מלא, כן, וגם כל אחד יכול לקנות.

מיכאל ביטון: המדינה מעניקה כל מיני דברים למי שהיא מחליטה להעניק.

יהודה בר אור: להעניק לו את זה ב-250,000 שקל, כמו שאני קניתי את זה וכמו כל אחד אחר.

מיכאל ביטון: אז מה אתה חושב?

מיכאל ביטון: שלא מגיע למוניות שירות, כלום?

יהודה בר אור: מגיע להם כסף, מגיע להם פיצוי כספי.

יהודה בר אור: הם עבדו, שירתו את הקווים, מגיע להם פיצוי כספי.

מיכאל ביטון: אבל זה לא בחוק.

מיכאל ביטון: לא מופיע בחוק העניין הזה.

מיכאל ביטון: אז במקום כסף נותנים להם זכויות.

יהודה בר אור: אני רץ עם החוק הזה כבר מ-2016.

מיכאל ביטון: בסדר, לא הצלחת, לא הצלחנו להביא את החוק הזה.

יהודה בר אור: - - - ופתאום עכשיו במחטף - - -

צבי האוזר: זה רק התקנות.

מיכאל ביטון: בג"ץ לא קיבל את העתירה הזאת, את העתירה שלך.

יהודה בר אור: לא הגשנו עתירה, חס וחלילה.

מיכאל ביטון: אני רוצה להצביע על סעיפים 1 ו-2, ולהתקדם.

מנאר איוב: - - -

מיכאל ביטון: חבל על הזמן, חבל.

מיכאל ביטון: בסוף אני אתן לך, תאמין לי.

מיכאל ביטון: אם אתה בעד החוק, תן לי להתקדם.

מיכאל ביטון: אם נסיים אני אתן לך להגיד כמה משפטים.

מיכאל ביטון: תן לי לגמור את התקנות.

מיכאל ביטון: מי בעד סעיפים 1 ו-2?

מיכאל ביטון: מי נגד?

מיכאל ביטון: מי נמנע?

מיכאל ביטון: אושר.

מיכאל ביטון: אין מתנגדים, אין נמנעים.

מיכאל ביטון: סעיפים 1 ו-2 מאושרים.

מיכאל ביטון: נא להקריא סעיפים 3 ו-4.

חוה ראובני: אני מציעה להפריד.

חוה ראובני: סעיף 4 זה נושא אחר.

מיכאל ביטון: אוקיי.

מיכאל ביטון: בעצם אלה מצבים מיוחדים.

חוה ראובני: לא, אלה לא מצבים מיוחדים.

חוה ראובני: אלה התנאים.

צבי האוזר: תנאים הכרחיים.

חוה ראובני: הוא צריך להגיש בקשה.

מיכאל ביטון: אלה תנאים מיוחדים להפחתת אגרה.

מיכאל ביטון: או שהוא איבד את המכרז למישהו אחר או שלא הפעיל בפועל את מוניות השירות שיש לו.

מיכאל ביטון: זה לא היה פעיל כלכלית.

מיכאל ביטון: חוה, האם אנחנו יכולים להסמיך את השר הסמכה כללית שהוא יחליט מנימוקיו להפחית גם את האגרה שהוא הציע, את ה-60,000?

מיכאל ביטון: לעשות סעיף הסמכה נוסף, הוא לא חייב להפעיל אותו אבל אם נאמר פה למשל שהאגרה היא גבוהה מדי, והשר יחליט להפחית, להסמיך אותו.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, אני מציע לתת לו גמישות בכיוון הזה, או לשנות את המשקלים.

צבי האוזר: יש שתי שאלות שאני הייתי שמח לשמוע את עמדתכם.

צבי האוזר: החוק נקבע ב-2108, נכון?

חוה ראובני: נכון.

צבי האוזר: אנחנו נותנים היום את הפיצוי כפי שקבע המחוקק וכפי שראיתם כפיצוי ראוי, ב-2022.

צבי האוזר: אנחנו היינו נותנים את אותו פיצוי ב-2018.

צבי האוזר: העובדה שהמדינה גררה את רגליה במשך ארבע שנים, אנחנו צריכים לתת את דעתנו כאשר בצד השני יש גורמים שנפגעים?

צבי האוזר: או שתגידי לי שהוא לא נפגע, אני לא יודע, אבל אם את חושבת בתום לב שהוא נפגע, זה לא בא לידי ביטוי בתקנות והאם אפשר להסמיך את השר לשקלל את זה?

צבי האוזר: זה דבר אחד.

צבי האוזר: דבר שני, המחירים.

מיכאל ביטון: לשקלל את הזמן לשיקולים אחרים ושהוא יחליט, הסמכה כללית כזאת כדי לתת לו פתח אם הוא ירצה להוזיל את האגרה.

חוה ראובני: אני לא מכירה בחקיקה.

חוה ראובני: חוק-יסוד: משק המדינה לדעתי אוסר על זה שאגרות וביטולי אגרות והנחות באגרות ניתנים בהחלטה מינהלית.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: מנימוקים.

חוה ראובני: גם אם מוזכר, אגרות הן בחוק או על פיו.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, יש לי הצעה.

מיכאל ביטון: האוזר, אבל הצעות מעשיות.

צבי האוזר: יש לי הצעה מעשית.

צבי האוזר: אם אנחנו נסמיך – הרי היום יש מפתח, עד תשע זה לשלוש, מפתח של אחד לשלוש או אחד לארבע.

צבי האוזר: אם אנחנו ניתן משקל גמיש, נגיד הראשון יהיה בין שתיים לשלוש, בין שלוש לארבע, וארבע וחמש, והשר יחליט, בשים לב לעניין, כי יש עוד שאלה שאתם לא עניתם, אני מניח שיש בידיכם ידע אישי, זה לא ידע רשמי.

צבי האוזר: מחיר הרישיון בשוק היום נמוך מהמחיר שהממשלה נוקבת, זאת אומרת שההטבה שאנחנו משקללים – הרי יש פה הטבה, יש פה טרייד-אוף – אנחנו חושבים שאנחנו נותנים סדר גודל של 200,000 שקל לשלושה רישיונות כאלה שהיו, שלושה או ארבעה, בערך 50–60 אלף.

צבי האוזר: בפועל, אנחנו יודעים שהמחיר הוא יותר נמוך, ולכן לכאורה היינו צריכים להעלות את המספר כדי לייצר איזשהו איזון.

צבי האוזר: אני לא יודע לקבוע את זה ואני מסכים שאנחנו בכסף לא יכולים לגעת, אבל אם אנחנו יכולים לתת שיקול דעת לשר, שבמקום שבסעיף 2 יהיה כתוב אחד עד שלוש, אז יהיה מפתח פיצוי אחד לשלוש או אחד לשתיים, לפי שיקול דעתו.

מיכאל ביטון: האוזר, הרעיון לתת גמישות וסמכויות להפחתה, זה הרעיון.

מיכאל ביטון: איתי, היועץ המשפטי של הוועדה, בבקשה.

איתי עצמון: קודם כול, שוב, רק להגיד מה המסגרת שלנו.

איתי עצמון: המסגרת שלנו היא תקנות, כלומר חקיקת משנה שהיא בסמכותה של שרת התחבורה, בהסכמת שר האוצר ובאישור הוועדה.

איתי עצמון: בתקנות האלה אמורות להיקבע כל אמות המידה, אמורים להיקבע התנאים לקבלת ההטבה הזאת.

איתי עצמון: לא ניתן משפטית להעביר בעצם את הסמכות בחקיקת משנה חזרה, כלומר משפטית זה לא אפשרי, אלא אם כן החוק היה מאפשר.

מנאר איוב: אדוני היושב-ראש.

מיכאל ביטון: רגע, אנחנו מנסים לקדם לך משהו חשוב.

מנאר איוב: חשוב מאוד.

מנאר איוב: איוב מנאר, מנהל מוניות כרמל.

מנאר איוב: ספציפית לנושא הזה.

מנאר איוב: אנחנו ב-19 ביוני 2018 היינו פה, הגענו להסכמה עם משרד התחבורה להפחתת האגרה.

מנאר איוב: כבר הפחיתו לנו באוגוסט 2018 ל-30,000, כשעכשיו היום שוב מקפיצים ל-60,000.

מיכאל ביטון: הייתה הסכמה ל-30.

מנאר איוב: הייתה הסכמה ויש טבלה כזאת של 30,000 כבר באוגוסט 2018.

מיכאל ביטון: יש פה נציג אוצר בדיון?

שחר בר: שחר בר, אגף תקציבים.

מיכאל ביטון: נציגת אוצר, הטענה הזאת שזה היה 30.

שחר בר: אני לא מכירה שהופחתה האגרה, גם משרד התחבורה יכול להתייחס.

שחר בר: הופחתה אגרה מתישהו למוניות שירות?

מנאר איוב: יש לנו פה את זה, ומי שחתום על זה היה דרור גנון, שהוא לא קיים במשרד התחבורה כבר מאוקטובר 2018.

מנאר איוב: הוא חתום על המסמך הזה.

שחר בר: על מה הפחיתו אגרה?

שחר בר: על מספר ירוק?

מנאר איוב: במקום 60,000, נתנו - - -

מיכאל ביטון: הייתה הסכמה למספר אחר.

מנאר איוב: הסכמה לשלם.

שחר בר: דרור גנון היה ראש רשות תחבורה ציבורית.

שחר בר: אין סמכות לראש רשות תחבורה ציבורית להפחית אגרה.

מיכאל ביטון: לא, אבל כנראה הייתה איזו הסכמה, איזה מתווה מוסכם.

חוה ראובני: אני לא מכירה הסכמה כזאת.

מיכאל ביטון: שחר, יש לנו זמן קצר.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, למה אנחנו מתווכחים על העובדות?

סמי אבו שחאדה: אם האדון אומר, הייתה הסכמה - - -

מיכאל ביטון: לא, אבל זה לא של האוצר.

מיכאל ביטון: זה נציג התחבורה, הוא מזכיר מישהו מהתחבורה.

מיכאל ביטון: שחר, אני רוצה שב-20 דקות הקרובות את תצאי לעשות כמה טלפונים לשר האוצר ולמי שרלוונטי ותראי אם אתם יכולים להביא מספר נמוך יותר של האגרה הזאת, לאור מה שעלה כאן – משך הזמן, שווי המספר האמיתי בשוק, הפגיעה, הנכונות בעבר לתת מחיר זול יותר.

מיכאל ביטון: את יכולה לבדוק את זה?

שחר בר: אני אגיד שגם לצורך התקנות האלה היה צריך למצוא מקור תקציבי כי מדובר בהפחתת הכנסות בהתאם לחוק יסודות התקציב, וככל שירצו להפחית את האגרה עוד, כרגע אין לזה מקור תקציבי.

צבי האוזר: האם אפשר לתת עוד את המשקלות?

מיכאל ביטון: אבל זה אותו דבר, זה משפיע על - - -

צבי האוזר: אני לא יודע כי זה לא הפחתה.

שחר בר: אם אתה מציע משקלות אחרים אז צריך לבחון איך זה משפיע על הכסף שייגזר מזה ואז אנחנו לא יודעים להגיד את זה.

שחר בר: אני חושבת שמשרד התחבורה לא יודע להגיד כמה עלות של אגרה זה עוד יוביל.

צבי האוזר: לא.

צבי האוזר: בואו נגיד שהוא ייקח עוד כובע.

צבי האוזר: בסוף הוא ייקח עוד כובע.

מיכאל ביטון: אני רואה שאין סיכוי.

מיכאל ביטון: את לא רוצה להרים טלפון לבדוק?

שחר בר: כרגע אין לזה מקור תקציבי.

מיכאל ביטון: אין סיכוי?

שחר בר: לא מוצאים מקור תקציבי בדרך כלל תוך חמש דקות.

שחר בר: כרגע זה המקור התקציבי שיש למתווה הזה שנסגר במשרד התחבורה.

קריאות: - - -

שחר בר: אני מציעה שמשרד התחבורה יתייחס מה סגרו איתם ולא סגרו איתם.

שחר בר: בכל אופן, הפחתת אגרות זה לא סמכות של משרד התחבורה.

מיכאל ביטון: חברים, תודה.

מיכאל ביטון: סעיף 3 הוקרא.

מיכאל ביטון: מי בעד סעיף 3?

מיכאל ביטון: מי נגד?

מיכאל ביטון: מי נמנע?

מיכאל ביטון: אושר.

מיכאל ביטון: אין מתנגדים, אין נמנעים.

מיכאל ביטון: סעיף 3 מאושר פה אחד.

מיכאל ביטון: נא להקריא סעיף 4.

חוה ראובני: "תנאים לקבלת רישיון להפעלת מונית בהפחתת אגרה למי שהוא נוהג במונית בקו שירות".

חוה ראובני: עכשיו אנחנו עוברים לנהגים, כשהחוק כבר קובע שההנחה תהיה 50%, לגביהם זה כבר נקבע בחוק, אנחנו כאן קובעים רק את התנאים.

מיכאל ביטון: להקריא ואז להסביר.

חוה ראובני: כאן אנחנו קובעים את התנאים שעיקרם להוכיח שהוא איננו בעל עניין בתאגיד, זה לא פיצוי נוסף לאנשים שיש להם זכויות בתאגיד שהיה לו את הרישיון קו שירות – רישיון קו שירות הרי ניתן רק לתאגידים – אלא שהוא היה אך ורק נהג, ולהוכיח שהוא היה נהג בפועל במשך שלוש מתוך החמש שנים שלפני המועד הקובע, דהיינו אוגוסט 2016, להוכיח שזה באמת היה עיקר עיסוקו, זאת הייתה פרנסתו ולכן הוא נמצא בקבוצה שנפגעת במישרין מהרפורמה של תיקון 120.

סמי אבו שחאדה: שאלה לגבי פקיד השומה.

סמי אבו שחאדה: הנוהג שם, אני לא מכיר איך זה עובד בענף, אבל כל הנהגים מגישים באופן פרטי את הדוח הכספי שלהם?

סמי אבו שחאדה: התאגיד לא עושה את זה?

חוה ראובני: יש כאן שתי אפשרויות.

חוה ראובני: אם הוא היה שכיר, שיצרף תלושי משכורת; אם הוא היה עצמאי, הוא מגיש אישור פקיד שומה.

חוה ראובני: אלה שתי חלופות.

סמי אבו שחאדה: תודה.

מיכאל ביטון: היועץ המשפטי של הוועדה, בבקשה.

איתי עצמון: אני רוצה להעיר שתי הערות.

איתי עצמון: ההערה הראשונה, לגבי תקנת משנה (ב)(1) אישור מאת רשות הרישוי שהוא בעל רישיון נהיגה.

איתי עצמון: הוא פשוט צריך להציג רישיון נהיגה.

איתי עצמון: למה צריך אישור מרשות הרישוי?

חוה ראובני: גם רישיון נהיגה יכול להוות אישור כזה.

איתי עצמון: לכן אני שואל.

חוה ראובני: אפשר מצידי.

איתי עצמון: פשוט מציג רישיון נהיגה.

סמי אבו שחאדה: יותר קל ויותר טוב.

איתי עצמון: זאת הערה אחת.

איתי עצמון: ההערה השנייה היא יותר מהותית לעניין התיבה "עיסוקו העיקרי".

איתי עצמון: איך בוחנים מהו עיסוקו העיקרי?

איתי עצמון: החוק בעצם קובע שההנחה ניתנת למי שעסקו בפועל בנהיגה במוניות בקו שירות והועסקו על ידי אותם בעלי רישיונות ותיקים פעילים.

איתי עצמון: אני פשוט תוהה האם נכון לכתוב תיבה כזו כאשר בעצם אין כלים לבדוק אותה.

חוה ראובני: אין לנו דרך באמת לדעת, אנחנו גם לא יודעים מי האנשים האלה ולכן גם נתנו להם שנתיים לעומת בעלי הרישיונות הוותיקים, שלהם נתנו שנה.

חוה ראובני: אין לי דרך להגיע לאנשים, אני לא יודעת מי הם.

איתי עצמון: לכן אני חושב שפחות נכון לכתוב משהו בחקיקת משנה שלא יודעים בעצם לבדוק אותו.

חוה ראובני: יחד עם זאת, החוק מדבר איתנו על למי שעסקו בפועל.

חוה ראובני: אנחנו מדברים על אנשים שזו הייתה הפרנסה שלהם, לא למי שעסק במשהו אחר ופעמיים בשבוע בערב עשה משמרת או לפעמים אפילו גם לא באופן סדיר אלא מדי פעם כשהבן דוד שלו, שכן יש לו קו, היה צריך עזרה אז כיוון שיש לו רישיון הוא התגייס.

איתי עצמון: אבל איך בודקים?

איתי עצמון: את חושבת שזה המבחן ומישהו אחר יחשוב שיש מבחן אחר.

חוה ראובני: לכן כתבנו תצהיר, עיסוק עיקרי.

חוה ראובני: יחד עם האישור של פקיד שומה שהוא מדווח שם או תלושי משכורת שמראים.

איתי עצמון: די בכך, אני חושב.

איתי עצמון: אני חושב שזה פחות נכון לכתוב הוראה שאי אפשר לבדוק אותה בעצם ושיכולים להיות ויכוחים גם על איך מיישמים.

איתי עצמון: המבחן שאת נתת הוא מבחן שיכול להיות לגיטימי אבל יהיו טענות של מישהו אחר שיגיד: לא, זה היה העיסוק העיקרי שלי כי עבדתי פעמיים או שלוש או שבוע בחודש, אינני יודע.

איתי עצמון: אם אנחנו לא קובעים פרמטרים, ואנחנו בעצם מחייבים אנשים לחתום על תצהירים כאשר אין פרמטר – לא קבוע בתקנות וגם אתם לא יודעים להגיד – אני חושב שזה פתח לבעיות.

חוה ראובני: מה אתה מציע?

איתי עצמון: אפשר להגיד: עסק בפועל בנהיגה במונית שירות במשך שלוש שנים לפחות מתוך חמש שנים, כלומר, הוא היה נהג מונית והוא עסק אצל אותם בעלי רישיונות.

איתי עצמון: התיבה "עיסוקו העיקרי" להבנתי מיותרת, אלא אם כן אתם יודעים להגיד לנו מבחנים או אמות מידה לפרשנות התיבה הזאת.

חוה ראובני: כיוון שפה בעלי המקצוע לא מתנגדים, אז בסדר.

מיכאל ביטון: אוקיי.

מיכאל ביטון: אז מורידים.

חוה ראובני: בכל מקום שכתוב "עיסוקו העיקרי היה", אנחנו נכתוב: עסק בפועל.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: מי בעד סעיף 4, עם השינויים?

מיכאל ביטון: מי נגד?

מיכאל ביטון: מי נמנע?

מיכאל ביטון: אושר, כולל השינויים.

מיכאל ביטון: אין נמנעים.

מיכאל ביטון: סעיף 4 מאושר.

מיכאל ביטון: התקנות מאושרות.

איתי עצמון: לפני כן, לאחר שהוועדה השלימה את ההקראה והאישור של התקנות, עוד נקודה אחת להכרעת הוועדה, אם לא נכון לקבוע מועד תחילה כבר כאן כדי שתהיה ודאות מתי ההסדר נכנס לתוקף.

מיכאל ביטון: מה ההמלצה שלכם, אוצר וכלכלה?

איתי עצמון: אני מציע 1 באוגוסט אולי.

חוה ראובני: 1 באוגוסט, אני מסכימה.

מיכאל ביטון: תחולה, תחילה – 1 באוגוסט.

מיכאל ביטון: מי בעד סעיף תחילה 1 באוגוסט?

מיכאל ביטון: מי נגד?

מיכאל ביטון: מי נמנע?

מיכאל ביטון: אושר.

מיכאל ביטון: פה אחד.

מיכאל ביטון: אין נמנעים, אין מתנגדים.

מיכאל ביטון: התקנות מאושרות.

מיכאל ביטון: מי שרוצה להגיד לסיכום הדברים, בבקשה.

מיכאל ביטון: איוב מנאר.

מנאר איוב: אדוני היושב-ראש, מכובדיי חברי הכנסת, במקום הזה אנחנו היינו אמורים לקבל את הצדק, ופה היינו אמורים לקבל את המפתח העיקרי שזה היחס המיועד, שזה אחד לאחד או אחד לשתיים, ואת ה-30,000 כפי שזה כבר הוצע עוד לפני ארבע שנים.

מנאר איוב: אחרי כארבע שנים, חמש שנים שאנחנו גוררים רגליים וטוענים כל הזמן במשרד התחבורה שאין איך לאשר את התקנות, ואנחנו כבר מתרוצצים יותר מחמש שנים בשביל אותן תקנות שהוצאו לפני חמש שנים בערך, להביא אותן על אותו בסיס, בלי כל שינוי, בלי להתחשב בכל הנזקים, בלי להתחשב בכל החובות שנגרמו לנו, בלי להתחשב בזה שאנחנו כבר לא נהיה מפעילי קווי שירות, אנחנו כבר לא יכולים להיות.

מנאר איוב: היום בשביל להפעיל ברפורמה החדשה קווי שירות אתה צריך להיות מיליונר – 10 מיליון, 20 מיליון, 30 מיליון כי אתה צריך לפחות 15 או 20 רכבים חדשים, חצי מיליון כל אחד, אתה צריך טייקונים בשביל זה.

מנאר איוב: אנחנו, זרקו אותנו למסילה מתחת לגלגלי הרכבת בשביל אנשים שהם יכולים לשלם ואנשים שיכולים לעשות.

מנאר איוב: לתת לתאגידי הסעות 900 מספרים, ב-10,000 לכל מספר, כשהם לא עשו כלום במוניות, הם לא באו בכלל מהענף הזה, ואנשים שבנו את קווי השירות, לקחת להם את קווי השירות בכפייה – לקחת בכפייה, אנחנו מ-2017 כבר לא יכולים להפעיל, אנחנו לא מפעילים, אנחנו משלמים מהכיסים שלנו.

סמי אבו שחאדה: מנאר, מה התיקון שאתה מציע?

סמי אבו שחאדה: מה התיקון שאתה רוצה?

מנאר איוב: זה המקום לתת לנו אחד לאחד והפחתה של 30,000 ולא 60,000 שקל.

מיכאל ביטון: איוב מנאר, אתה מתכתב איתי בווטסאפ בכל שבוע.

מנאר איוב: נכון.

מיכאל ביטון: ואני כל הזמן אומר לך, כשיהיו תקנות נקדם אותן.

מנאר איוב: כן.

מיכאל ביטון: ובאמת, הזעקה שלך היא אמיתית.

מיכאל ביטון: הייתה פה גרירת רגליים של ארבע-חמש שנים, וזה פגע בכם.

מיכאל ביטון: הבטיחו לכם את התקנות האלה לפני שנים ולא ביצעו.

מיכאל ביטון: ואז אתה גם מעדכן אותי בזמן אמת, שפתאום היועץ המשפטי מסכים ופתאום האוצר מסכים והתחבורה מסכים.

מיכאל ביטון: מה שמגיע היום לוועדה זה הדבר היחיד שאנחנו יכולים לאשר.

מיכאל ביטון: אנחנו לא יכולים לשנות סכומים, זה לא בסמכות הוועדה.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, יש לי הצעה שאולי במקצת יכולה להביא פתרון.

צבי האוזר: אנחנו יכולים לאשר רק מה שהביאו לנו, ובנסיבות העניין אני חושב שטוב ונכון לאשר את זה.

מיכאל ביטון: אמר לי היועץ המשפטי באוזן שאנחנו יכולים לשנות מספרים, אבל אז השר לא יחתום על התקנה.

צבי האוזר: השר לא יחתום, בדיוק.

מיכאל ביטון: אם מוכנים לקחת סיכון כזה.

צבי האוזר: לי יש הצעת פשרה שהיא הצעה הוגנת.

צבי האוזר: אני חושב שאנחנו בתור ועדה מפקחת נקבע כאן כהחלטת ועדה שמשרד התחבורה יציג בפנינו בעוד שישה חודשים עבודה כלכלית שהוא יעשה, לאחר שהוא שמע את הנוגעים בדבר, שתבהיר מה המשמעות של העיכוב של ארבע או חמש שנים ומה המשמעות של פער בין מחיר רשמי של המדינה למחיר שוק, שזו סיטואציה ייחודית כי המדינה פה כאילו מסחרת במשהו שהוא לא המחיר הריאלי.

צבי האוזר: יש פה שני שערים, ובהינתן שיש שני שערים תמיד יש הסדרים מיוחדים, ואנחנו נבקש לשמוע במפורש את המלצת השר לשקול תיקון.

צבי האוזר: אנחנו לא נוכל לתקן את הכסף אבל כן אפשר יהיה לתקן שבעוד שישה חודשים המשקלות כפי שמוצגים שם בסעיף 2 ישתנו, זאת אומרת שהשר יכול להגיד: אני נותן לכם הטבה לעוד כובע, לעוד רישיון מונית, ואז זה יפצה במשהו את הדברים.

צבי האוזר: יכול להיות שיגיעו למסקנה שאין פגיעה, אני לא יודע.

צבי האוזר: אומרים פה אנשים וזה נשמע מאוד אותנטי, שיש פה פגיעה.

צבי האוזר: אני קטונתי מלעשות את הבחינה.

צבי האוזר: אני, מצד אחד אוזני צריכה להיות כרויה למצוקותיהם של אנשים, מצד שני אני צריך לדאוג לאוצר המדינה.

צבי האוזר: אני רואה את זה באינטרס כולל של מדינה, אני חייב לאזן בין הדברים.

צבי האוזר: אם יש פה עוול אמיתי, גם המדינה לא יכולה להפנות גב לעוולות, גם אין כוונתה להפנות.

צבי האוזר: אני מבקש עבודה של שישה חודשים.

צבי האוזר: זה סמכות הוועדה, זה לא משנה מי ישב כאן.

צבי האוזר: יש פה אנשים בעלי עניין שידאגו, זו תהיה החלטה כתובה.

צבי האוזר: תעשו את העבודה, תשקללו את העובדה שהתאחרנו פה בארבע-חמש שנים.

צבי האוזר: אגב, אני מאוד בעד – אם יש פה פגיעה, אני בעד שהמדינה תשלם כי ההתנהלות הזאת של פערים של X שנים היא פגיעה באזרח, היא פגיעה באזרח עם הסתר פנים לגבי המצוקה הזאת.

צבי האוזר: אנחנו אוהבים לגרור רגליים, ובשוק הפרטי גרירת רגליים משמעותה כסף, ורק המדינה לא מבינה שזמן הוא כסף והיא יודעת לגרור רגליים.

צבי האוזר: אם המדינה מושכת חמש שנים והייתה פה פגיעה, ראוי שהמדינה תשלם כי המדינה קבעה פיצוי, אחרי שהיא הבינה מה הפיצוי הנאות, אחרי שהיא שקלה את כל השיקולים, והיא לא יכולה לקנוס את האנשים על ידי משיכת רגליים וזמן.

צבי האוזר: יש זמן סביר – שישה חודשים, שמונה חודשים – חמש שנים זה לא זמן סביר.

צבי האוזר: אנחנו חיים במאה ה-21, 2022, המדינה לא יכולה להתנהל ככה, חמש שנים של תקנות.

צבי האוזר: זאת פגיעה באנשים וזו פגיעה שהיא לא רלוונטית למדינה מודרנית, היא לא אפשרית במדינה מודרנית.

צבי האוזר: ולכן, הדבר הקטן הזה, שזה ממש קטן – אני לא יודע כמה אנשים פה באמת נפגעים בראייה עולמית – אם המדינה פה תיאלץ לתת דין וחשבון לכנסת ולהגיע למסקנה שמשיכת הזמן פגעה באזרח, היא תצטרך לרשום צ'ק כי ככה נהוג במדינה מתוקנת וזה יגרום לכך שלא יגררו רגליים במקומות אחרים, שלעתים הם כבדים יותר.

צבי האוזר: לכן, אדוני היושב-ראש והיועץ המשפטי, אני מבקש לאמץ החלטה, אחרי שנאמץ את זה.

קריאות: - - -

צבי האוזר: אני רואה שיש פה התייעצויות.

צבי האוזר: יכול להיות שתגיעו למסקנה שהחמש שנים האלה לא באמת פגעו בהם.

רן שדמי: הם יכלו להמשיך לעבוד.

מנאר איוב: לא יכולנו להמשיך.

צבי האוזר: אין לי בעיה.

צבי האוזר: אני לא בעד לתת לאנשים פיצוי אם לא מגיע להם אבל אני בעד לתת לאנשים פיצוי אם באמת מגיע להם.

צבי האוזר: ואם המדינה קבעה ב-2018 את גובה הפיצוי, ועם משיכת הרגליים ועם העובדה שיש פערים בין המחיר, הכובע הרשמי במחירון הרשמי, לבין מחיר השוק, אלה דברים שצריך לתת עליהם את הדעת.

צבי האוזר: יכול להיות ששקללו את זה ב-2018, יכול להיות שראו את זה.

צבי האוזר: אני אומר, יכול להיות שהשינויים בין המחיר הרשמי למחיר השוק, בין 2018 ל-2022, השתנו עד כדי כך שזה כן פגע בהם, כשאתה ב-2018 חשבת שאתה נותן פיצוי בגובה X והיום אתה נותן פיצוי בגובה X מינוס Y, אז לכן אלה הם דברים שצריך לבדוק.

מיכאל ביטון: האוזר, אני הבנתי מה אתה אומר ויש לנו הצעה.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים להוסיף סעיף לתקנה, הסעיף הזה הוא חובת דיווח לוועדת כלכלה.

מיכאל ביטון: בתוך חובת הדיווח של המנכ"ל לוועדת הכלכלה אנחנו נקבע את זה לעוד שמונה חודשים – גם בגלל הבחירות, ממשלה וזמן עבודה ליישום – אנחנו נכניס את הבדיקות שאנחנו רוצים ואת האפשרויות המסתמנות ושבתוך חובת הדיווח, אם יחליטו משרד התחבורה במועד ההוא להביא תיקון תקנות, הוועדה תאשר תיקון שעוסק במשקלות או כל דבר אחר.

מיכאל ביטון: זה הכיוון של הסעיף, חובת דיווח.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, הכיוון הוא טוב.

סמי אבו שחאדה: התקופה.

מיכאל ביטון: מה תעשה, אחי?

מיכאל ביטון: ארבעה חודשי בחירות, שלושה חודשים להקים ממשלה.

סמי אבו שחאדה: להיפך.

סמי אבו שחאדה: אני דווקא חושב - - -

צבי האוזר: אתה חושב שנה?

מיכאל ביטון: לא, עדיף שמונה חודשים ואז הם יבקשו הארכה.

מיכאל ביטון: עדיף לא למשוך את הזמן.

מיכאל ביטון: לא, זה מעט זמן.

צבי האוזר: כי אנחנו חושבים שייתכן שיש עיוות.

מיכאל ביטון: זה לא מעשי.

מיכאל ביטון: אנחנו עושים ככה.

מיכאל ביטון: יש לך כבר נוסח?

איתי עצמון: אם אני מבין נכון, דיווח - - -

מיכאל ביטון: סעיף 6 בתקנה.

מיכאל ביטון: סעיף 5 זה התחילה, או שאתה מעביר את התחילה ל-6.

איתי עצמון: תחילה תהיה 6.

מיכאל ביטון: תחילה תהיה סעיף 6 וזה סעיף 5 בתקנה.

איתי עצמון: חובת דיווח, אם אני מבין נכון, מנכ"לית משרד התחבורה והבטיחות בדרכים לוועדת הכלכלה של הכנסת עד תום שמונה חודשים מיום התחילה.

איתי עצמון: מה אתם רוצים לגבי דיווח?

מיכאל ביטון: ההשלכות הכלכליות על בעלי הרישיון למוניות שירות של עיכוב בארבע שנים של הבאת התקנות.

סמי אבו שחאדה: עד אז זה כבר יהיה חמש שנים.

מיכאל ביטון: וההשפעות של הפער בין המחיר המוצע למונית - -

צבי האוזר: בין המחיר הרשמי.

מיכאל ביטון: - - לבין המחיר בפועל בשוק, וניתוח כל העיוותים האפשריים.

איתי עצמון: ההשלכות אולי.

מיכאל ביטון: אז יש חובת דיווח.

מיכאל ביטון: לא יודע איך לנסח את זה, אבל אם ימצאו לנכון משרד התחבורה והאוצר במועד זה להביא תיקון לתקנות, יאושרו במועד זה.

צבי האוזר: אני מבקש שהתיקון יהיה רק פוזיטיב, לא נגטיב.

איתי עצמון: אתה רוצה מחקר.

מיכאל ביטון: כמו בערעור על בחינה.

מיכאל ביטון: אני לא חושב שמישהו יפגע בהם ברוורס.

איתי עצמון: נכון, אבל אם רוצים מחקר גרידא, צריך לראות מה יהיו ממצאי המחקר.

מיכאל ביטון: אפשר איכשהו לנסח?

איתי עצמון: אני חושב שמה שאמרת, פחות או יותר.

מיכאל ביטון: יהיו גם תיקוני נוסח בהמשך אבל תגיד את העיקרון.

מיכאל ביטון: סעיף 5 לתקנות.

איתי עצמון: מנכ"ל משרד התחבורה והבטיחות בדרכים מדווח לוועדת הכלכלה של הכנסת עד תום שמונה חודשים מיום התחילה, שכאמור הוא 1 באוגוסט, על ההשלכות הכלכליות על בעלי הרישיונות הוותיקים הפעילים - -

צבי האוזר: בגין.

איתי עצמון: - - בשל או בגין העיכוב - - -

צבי האוזר: בין חקיקת החוק להתקנת התקנות.

צבי האוזר: בין חקיקת החוק לכניסת תקנות לפועל, וההשלכות הכלכליות בשל הפער בין המחיר הרשמי של משרד התחבורה של הרישיון לבין מחיר בפועל בשוק.

חוה ראובני: אני מציעה לא להיכנס לרזולוציה הזאת.

מיכאל ביטון: בסדר, בדיקה כללית.

סמי אבו שחאדה: זה לא רזולוציה.

צבי האוזר: לא, לא.

צבי האוזר: אני בעד להיכנס לרזולוציה של הזמן כי אם נמצא שנפגע - - -

סמי אבו שחאדה: זה באמת לא רזולוציה.

סמי אבו שחאדה: זה עיכוב של חמש שנים ויש פער ענק בשוק.

חוה ראובני: זה לא עיכוב של חמש שנים.

חוה ראובני: התקנות לא היו אמורות לצאת ביום אחד.

מיכאל ביטון: חברים.

צבי האוזר: תקשיבי.

צבי האוזר: שישה חודשים, שמונה חודשים.

צבי האוזר: חמש שנים, צריך לגדוע את הפלגמטיות הממשלתית הזאת.

צבי האוזר: אנחנו עובדים כמדינת עולם שלישי.

צבי האוזר: כשאנחנו מסדירים תקנות חמש שנים אחרי חקיקת חוק, אנחנו מדינת עולם שלישי שאיננה יודעת למשול.

צבי האוזר: משילות זה לא רק נגב וגליל.

צבי האוזר: משילות זה חוסר היכולת לתקן תקנות בזמן סביר, והגיעה העת שהמדינה תבין שהמחיר, הוא יחולק בין האזרח לבין המדינה ולא רק יושת כולו על האזרח.

צבי האוזר: אני מתעקש על זה.

חוה ראובני: - - -

סמי אבו שחאדה: גברתי, אין פה שום דבר אישי אבל יושבים פה אנשים שנפגעו בצורה מאוד משמעותית מהדבר הזה.

חוה ראובני: אני יודעת.

חוה ראובני: דיברתי איתם באופן שוטף.

סאמי אסעיד: אבל מה יצא מזה?

סאמי אסעיד: דיברנו, יפה, אבל - - -

סמי אבו שחאדה: אוקיי.

סמי אבו שחאדה: מצוין שדיברנו.

סאמי אסעיד: לא יצא כלום.

סמי אבו שחאדה: אנחנו גם לא פסקנו.

סמי אבו שחאדה: אנחנו אומרים שאנחנו עוד שמונה חודשים נקבל דיווח.

מיכאל ביטון: את מסכימה שכשמביאים חוק לוועדות – וחוקים רפורמטיביים – אומרים לוועדות מהר מהר, החוק דחוף, החוק נחוץ, אין זמן, הכול מהר, בדרך כלל חוקים כאלה באים בחוקי הסדרים, ואז אומרים, השר יתקן תקנות.

מיכאל ביטון: אז החוק דחוף, ידעו לעשות אותו דחוף, ואת התקנות שלו לא ידעו לעשות ארבע שנים?

מיכאל ביטון: זה טעם לפגם כללי.

מיכאל ביטון: אותו קצב שמחוקקים חוק, לפחות לידו חצי שנה, שנה אחריו.

חוה ראובני: אני יכולה לומר שטיוטה ראשונה של התקנות האלה הייתה מוכנה באפריל 2018.

צבי האוזר: ומה קרה?

סמי אבו שחאדה: היום אנחנו יושבים ב-2022, ואנחנו מדברים על דיווח ב-2023..

חוה ראובני: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, היו מחלוקות בתוך הממשלה, ושנתיים לא היו ממשלות.

סמי אבו שחאדה: גברתי, מדובר על דיווח.

סמי אבו שחאדה: לא פסקנו.

צבי האוזר: תשלם הממשלה, לא ישלם האזרח.

צבי האוזר: מחלוקות בממשלה עולות כסף.

צבי האוזר: אם הן עולות כסף, לא יגולגל על האזרח.

מיכאל ביטון: אבל זה לא עוזר לי עכשיו, האוזר.

חוה ראובני: אני מסכימה, אני רק אומרת לסעיף המסוים הזה אני מציעה לא למנות מרכיב ספציפי כי אז זה עלול להשתמע, יש מרכיבים נוספים.

צבי האוזר: לרבות.

צבי האוזר: צודקת.

מיכאל ביטון: לרבות.

מיכאל ביטון: הנוסח הסופי יאושר בנוסח שיישלח אבל תגיד את העיקרון עליו נצביע.

איתי עצמון: שנדע מה בדיוק לנסח.

איתי עצמון: אנחנו כן נדבר על מחקר או איזשהו ניתוח כלכלי של ההשלכות הכלכליות על בעלי הרישיונות הוותיקים פעילים בשל העיכוב בהבאת התקנות לאישור ועדת הכלכלה.

איתי עצמון: נכון?

איתי עצמון: לא ניכנס מעבר לזה.

מיכאל ביטון: כן.

צבי האוזר: זה הכיוון.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: מי בעד סעיף 5, שהוא סעיף דיווח לוועדת הכלכלה כפי שניסחנו ועוד יתוקן?

מיכאל ביטון: מי נגד?

מיכאל ביטון: מי נמנע?

מיכאל ביטון: אושר.

מיכאל ביטון: פה אחד.

מיכאל ביטון: אין מתנגדים, אין נמנעים.

מיכאל ביטון: זה סעיף 5.

מיכאל ביטון: סעיף 6 זה התחילה, כבר הצבענו עליו.

מיכאל ביטון: התקנות מאושרות.

מיכאל ביטון: מישהו רוצה להגיד עוד משהו לסיום?

סאמי אסעיד: אני רוצה להגיד לגברת חוה ראובני, שאני מאוד מכבד.

סאמי אסעיד: אתמול, בערוץ 13, מה השרה עכשיו הביאה לנו, עוד להילחם בנהגי המוניות?

סאמי אסעיד: מונית Uber, שבאירופה התרחקו מזה.

סאמי אסעיד: ה-Uber, מה הוא עושה?

סאמי אסעיד: מחסל.

סאמי אסעיד: את ראית את נהגת המונית שהיא גרושה, כמה היא בכתה?

סאמי אסעיד: אין לה עבודה.

סאמי אסעיד: פתאום מכניסה את ה-Uber, לפני חודש הכניסו את המונית החשמלית, לפני זה את האוטונומית.

סאמי אסעיד: זה הכול מלחמה במוניות.

סאמי אסעיד: מה זאת אומרת?

סאמי אסעיד: מכניסים את ה-Uber.

סאמי אסעיד: שכולם ידעו, אני אומר לכבודו ולכולם, מחיר זכות ציבורית, ששיחקו בזה פה, ירד מ-160 כמו שהוא עכשיו בשוק, ירד ל-110,000 – בילדים שלי.

מיכאל ביטון: בואו נראה.

מיכאל ביטון: עכשיו אנחנו לא יכולים לעסוק בזה.

סאמי אסעיד: מדברים איתנו, כבוד - - -

מיכאל ביטון: אדוני, אנחנו לא יכולים.

מיכאל ביטון: עשינו.

מיכאל ביטון: מלול, בבקשה.

סאמי אסעיד: ואני רוצה להגיד - - -

מיכאל ביטון: זהו.

מיכאל ביטון: אתה לא אומר כלום יותר.

סאמי אסעיד: מילה לאוצר.

מיכאל ביטון: אדוני, לא.

מיכאל ביטון: מלול, בבקשה.

משה מלול: חבר הכנסת צבי האוזר יצא, רציתי לחזק את הדברים שלו.

משה מלול: משה מלול, אני מנכ"ל של מוניות שי לי, זה תאגיד שזכה במכרזים שמשרד התחבורה פרסם.

משה מלול: ב-2018 הם יצאו עם רפורמה לגבי כמות של מכרזים שתתבצע במדינה.

משה מלול: היום, בפועל, אולי יש רק ארבעה או שלושה תאגידים שפועלים, זאת אומרת הרפורמה כשלה.

משה מלול: ולמה היא כשלה?

משה מלול: כי אם נאמר היו נותנים לנו את הפיצוי בזמן, אז היה לנו יותר מימון ולא היינו לוקחים התחייבויות.

משה מלול: אנחנו הפסדנו, בתאגיד שלנו הפסדנו 10 מיליון שקל, כל הפנסיה שלנו הלכה, אין לנו פנסיה.

משה מלול: אנשים עבדו 40 שנה.

מיכאל ביטון: מלול, אתה יודע, אני לא יכול להציל את כל הנושאים עכשיו.

מיכאל ביטון: ניסינו להציל נושא דחוף.

משה מלול: אבל למה ועדת כלכלה גם לא עושה ביקורת על החלטות שיצאו מפה?

מיכאל ביטון: עושים, בגלל זה אנחנו פה.

מיכאל ביטון: אם לא הייתה ועדת כלכלה לא היו לך התקנות האלה, תאמין לי.

משה מלול: חבר הכנסת דוידסון דיבר על בעיה שקיימת עכשיו בנתניה, שאין תחבורה ציבורית.

מיכאל ביטון: הוא פנה לשרה, הוא לא קיבל תשובה.

משה מלול: נכון.

משה מלול: כי הם לא רוצים למצוא פתרון.

מיכאל ביטון: אבל מה לעשות, עכשיו הכנסת מתפזרת ודיוני הוועדה מוגבלים בפיזור הכנסת.

משה מלול: היושב-ראש, התפקיד של המדינה והתפקיד של השרה והתפקיד של האנשים המכובדים זה למצוא פתרון.

מיכאל ביטון: מלול, אתה כנראה לא היית איתנו השנה בוועדת כלכלה, אתה לא ראית את הבקרה שלנו על משרד התחבורה.

משה מלול: אני יודע, אני מעריך את זה, מוקיר את זה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: מנאר איוב, משפט סיום.

מנאר איוב: ספציפית לתקנות האלה, יש לנו עוד נקודה אחת שיכולה דווקא כן להביא למצב של שיפוי ולתת לנו איפשהו את הצדק.

מנאר איוב: הטבלה שמקנה לתאגידים הוותיקים הפעילים את ההטבה הזאת באה כאן על בסיס רישיונות הפעלה שהיו לאותו תאגיד.

מנאר איוב: היחס הזה שהם נותנים, התקנות שעכשיו אושרו, שיעשו את זה על פי הבסיס של רישיונות ההפעלה שהיו לאותו תאגיד - - -

מיכאל ביטון: לא יהיו שינויים עכשיו בתקנות.

מנאר איוב: לא, לא.

מיכאל ביטון: זה בעוד שמונה חודשים.

מנאר איוב: תן לי.

מנאר איוב: זה בתוך החוק.

מיכאל ביטון: מנאר, זה סתם עכשיו.

מיכאל ביטון: התקנות סופיות.

מיכאל ביטון: נגמר.

מיכאל ביטון: כל תיקון עתידי, יש לך שמונה חודשים לעבוד מול משרד התחבורה להביא תיקונים לתקנות האלה.

מנאר איוב: רק להבהיר מתוך החוק הזה, מתוך התקנות.

מיכאל ביטון: אבל זה לא עוזר עכשיו, עזוב, אתה מתעסק בדבר לא רלוונטי עכשיו.

מיכאל ביטון: יש לך שמונה חודשים לשכנע את משרד התחבורה לעשות שינוי בתקנות, שינוי באגרות, שינוי ביחס בין העברת רישיונות.

מיכאל ביטון: כל שינוי הם יכולים להביא עוד שמונה חודשים.

מיכאל ביטון: עד אז אלה התקנות ולפחות משהו יתקדם היום.

מיכאל ביטון: לא כל מה שרציתם, ואני מתנצל בשם ממשלת ישראל שארבע-חמש שנים לא התייחסו אליכם ברצינות, ידעו לקדם רפורמות אחרות ודווקא את הדבר הזה לא סידרו בזמן, אבל אנחנו כוועדה דחפנו עד הרגע האחרון להביא פתרון.

מיכאל ביטון: אדוני.

אורי דוד חי: כבודו, אני ממוניות חי בע"מ, אני הפעלתי קו 66 בזמנו, היו לי 58 רישיונות, 180 נהגים.

אורי דוד חי: המניה הייתה שווה 800,000 שקל למניה.

אורי דוד חי: נכנסתי עכשיו למכרז, זכיתי בשני מכרזים – ברחובות, קו רחובות מרחבי, שזה פתח תקוה, תל אביב, אשדוד, וקו אשכול 8, שאני מפעיל אותו היום, קו 16.

אורי דוד חי: אין נהגים.

אורי דוד חי: את קו רחובות אני לא מפעיל, אני מפעיל אך ורק קו 16.

אורי דוד חי: היום השרה מציעה 60,000 שקל לנהג.

אורי דוד חי: מאיפה אני אביא נהגים ב-60,000 שקל כשאני מרוויח בסך הכול לשעה 60–70 שקלים?

אורי דוד חי: איך אני יכול להתמודד עם דבר כזה?

אורי דוד חי: שהשרה תשמע את זה.

אורי דוד חי: איפה המוניות?

אורי דוד חי: למה לא מכניסים את המוניות?

אורי דוד חי: תנו לנו הטבות בשביל שנוכל להמשיך להפעיל את הקווים שנתתם לנו במכרזים.

מיכאל ביטון: אני שומע את המצוקה שלך אבל כפי שאתה רואה, אנחנו לא יכולים לשנות את המחיר ואת האגרה ולא ברגע הזה ולא בסוף עבודת הכנסת.

מיכאל ביטון: זה הדקה ה-90, זה זמן פציעות.

מיכאל ביטון: גם חברי כנסת שבאו לפה היום התגייסו לקדם את התקנות הללו ואני מודה להם, גם אנשי מוניות השירות שסבלו ארבע שנים דרשו את התקנות הללו.

מיכאל ביטון: הן לא מושלמות, הן לא הכי טובות שהם יכולים היו לקבל אבל לפחות קיבלו משהו שהם מחכים לו ארבע שנים.

מיכאל ביטון: אני מודה לכולם.

מיכאל ביטון: אני נועל את הישיבה, תודה רבה.