ועדת העבודה והרווחה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 120, 2022-05-16 12:00

אפרת רייטן: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את הדיון בוועדת העבודה והרווחה.

אפרת רייטן: כינסנו דיון מיוחד לקבלת דיווחים מראשי המשרדים, משרד הבריאות ומשרד הרווחה.

אפרת רייטן: לפנינו שני נושאים כבדי משקל ורציניים, זה יהיה דיון ראשון בו נקבל דיווחים ועדכונים וכמובן שנמשיך ונעסוק בזה גם בהמשך.

אפרת רייטן: החלק הראשון יעסוק בדיווח מנכ"לי המשרדים על בדיקת החשד להרעלת המזון במעון "בית דפנה" שלצערנו נפטרו שם שלושה מהחוסים ועוד למעלה מ-30 חלו.

אפרת רייטן: החלק השני של הישיבה יהיה עדכון ודיווח ממנכ"לית משרד הרווחה בנושא הפיקוח על מסגרות חוץ ביתיות שמפעיל משרד הרווחה והביטחון החברתי בעקבות פרשת ההתעללות במעון לחוסים "בני ציון" זו ישיבת מעקב לדיון קודם בו שמענו את נציגי המשפחות ואת המנכ"לית והיא תרצה לעדכן בהמשך לגבי מספר פניות שקבלנו בשבוע שעבר בכנסת ובממשלה.

אפרת רייטן: אני יודעת שלכל מי שיושב פה יש המון מה להגיד, אני כבר מתנצלת ולוקחת אחריות מראש שבוודאי לא יהיה זמן לשמוע את כולם ויצאו מכאן אנשים שירגישו שלא היה להם מספיק זמן או שבכלל לא היה להם זמן ויש להם עוד דברים חשובים מאוד להגיד.

אפרת רייטן: אני מבטיחה לכם שנמשיך לעסוק בזה.

אפרת רייטן: גם בדיונים הייעודיים האלה וגם בדיונים אחרים שנעסוק בהם, אם במסגרת חוק שירותי רווחה שיגיע לכאן בשבועות הקרובים ואם בכל הזדמנות אחרת כולל בפגישות שלא במסגרת הדיונים של הוועדה.

אפרת רייטן: נתחיל לדון בנושא הראשון, דיווח של מנכ"ל משרד הבריאות שיושב אתנו, פרופ' נחמן אש, תודה שהגעת - הרעלת המזון במעון "בית דפנה".

אפרת רייטן: ראינו את הדו"ח שהוצאתם בשבוע שעבר, אשמח אם תחזור על עיקרי הדו"ח לפרוטוקול ואחר כך ארצה לדעת האם נמצאו אחראים, מה קורה שם עכשיו ובעיקר מה קורה לגבי הליקויים החמורים שהדגשתם בדו"ח שלכם בכל מה שקשור לתחזוקה וניקיון.

אפרת רייטן: כלומר, זו לא הייתה גזירת גורל אלא מעש ידי אדם.

אפרת רייטן: אנשים שצריכים לנקות, לשמור על מזון, לשמור על חיי אדם ועל החוסים.

עדית סרגוסטי: רק אם אפשר לבקש שבדיון הזה לא נקרא להם חוסים אלא אנשים.

אפרת רייטן: בוודאי.

אפרת רייטן: אנשים, בני אדם.

אפרת רייטן: קבלתי, תודה.

נחמן אש: מדובר במקרה טרגי ששלושה אנשים שילמו בחייהם.

נחמן אש: בבירור שלנו מדובר במחלה זיהומית.

נחמן אש: אני אומר את זה בזהירות משום שלא בוצעו נתיחות ואני לא יודע להגיד בוודאות אבל הקשר בין התפרצות של התחלואה הזיהומית שנדבקו בה כל כך הרבה בתוך המוסד לכך שנפטרו שלושה אנשים בסמיכות כזו, הוא קשר שאפשר לעשות בקלות.

נחמן אש: הגורם המחולל של הזיהום הזה הוא חיידק בשם קלוסטרידיום, חיידק קיים ונפוץ ונמצא במזון, הבעיה במצבים שהוא יכול להתרבות, הוא מייצר רעלן שמייצר את מחלת המעיים הזו, שהרבה פעמים יכולה להיות מחלה קלה, אבל באנשים מוחלשים מבחינת מערכת חיסונית או מכל סיבה אחרת זו בהחלט יכולה להיות מחלה קשה כמו שקרה גם במקרה הזה.

נחמן אש: הרופאה המחוזית תתאר את תהליך הבדיקה שלהם בשטח עם הממצאים אך קודם אומר שנקראנו מיידית על ידי המוסד ומשרד הרווחה לבדוק את האירוע, אנחנו עושים ביקורת כללית וגם חוקרים כדי לנסות להבין מה גרם לאירוע.

נחמן אש: חלק מהממצאים שלנו הם ממצאים של מה היה במקום, רמת תברואה וכו', שלא בהכרח קשורים לאירוע וחלק מהממצאים מסבירים את האירוע.

אפרת רייטן: אחד הדברים שעלו בתקשורת, הייתה ביקורת או תרעומת על תשומת הלב של משרד הבריאות.

אפרת רייטן: אמרו, איך יכול להיות שהמנכ"ל הגיע למפעל שטראוס ולא הגיע בעצמו למעון "בית דפנה", האם זה פחות חשוב לו?

נחמן אש: אין קשר בין הדברים.

נחמן אש: מפעל שטראוס הוא סוגיה מורכבת לנסות ולברר מה קרה שם ומה היו התהליכים שהובילו לזיהום בשוקולד.

נחמן אש: למזלנו התוצאה הרבה יותר קלה מאשר במקרה הזה, המקרה הזה הרבה יותר חמור.

נחמן אש: מבחינה מקצועית, מה גרם לאירוע הזה, תכף תשמעו, זה לא מסובך, הבדיקה המקצועית נעשתה על ידי אנשי המקצוע, לא היה הערך בהיבט הזה שאגיע למוסד הזה, היה ערך חשוב בעיני להגיע למפעל בשטראוס.

אפרת רייטן: לא בדקת בעצמך בשטראוס, כמו שלא בדקת פה.

אפרת רייטן: למה זה היה חשוב?

נחמן אש: יש שם תהליכים שהייתי חייב לראות בעיניים כדי להבין לגבי ההתנהלות שלנו במקרה כזה.

נחמן אש: למשל קביעת תדירות הבדיקות, שאנחנו עכשיו יושבים וחושבים על הדברים האלה, שם זה יותר מורכב.

נחמן אש: התוצאה במקרה הזה הרבה יותר קשה, יותר טרגית.

אפרת רייטן: אחד הדברים שנמצא היה שלא היו נהלים תקינים.

אפרת רייטן: איפה אחריות משרד הבריאות לגבי זה?

נחמן אש: אני אתן לרופאה המחוזית לדבר על הנהלים.

נחמן אש: מדובר בנהלים לגבי שימוש במכשור.

נחמן אש: אני לא בטוח מי אחראי לייצור הנהלים האלה.

יוראי להב-הרצנו: הגעה שלכם, של משרד הבריאות למוסד כדי לבדוק את תקינות הדברים לא הייתה אקראית, לא יזמתם את זה אלא קיבלתם דיווח.

יוראי להב-הרצנו: אתם עושים ביקורות על בסיס קבוע?

נחמן אש: אנחנו עושים ביקורות במקומות כאלה בשני מצבים: בחידוש רישיון, כשמוסד כזה נמצא בזמן חידוש רישיון, אנחנו באים, בודקים, עושים בדיקת תברואה רחבה כולל המטבח, במקרה הזה זה היה כמה חודשים קודם, בנובמבר.

נחמן אש: המקרה השני שאנחנו מגיעים זה כשקוראים לנו אם יש משהו.

אבי סלומה: מה קורה בין לבין?

אפרת רייטן: על מי האחריות לשמירה?

נחמן אש: בין לבין זו אחריות קודם כל של המוסד עצמו, של החברה שמנהלת את המוסד, של הבקרות האחרות.

נחמן אש: משרד הבריאות לא עושה בקרות שוטפות אקראיות במוסדות כאלה.

יוראי להב-הרצנו: אבל אתם האחראים?

נחמן אש: אני לא חושב שאני יכול להגיד את הדבר הזה.

נחמן אש: אנחנו אחראים למה שכתוב בחוק, אותו אנחנו צריכים לעשות וזה מה שתיארתי.

אורית סטרוק: תגדיר מי כן אחראי.

נחמן אש: זה כמו בדברים אחרים.

נחמן אש: יש אחריות של המוסד שכל הדברים שהוא עושה תקין, המטבח נקי, האוכל נקי.

נחמן אש: גם העניין הזה של להסתמך על הבקרות, בקרת תברואה כזו, אתה יכול לעשות היום ביקורת שתהיה טובה, סבירה ומחר המצב יהיה רע.

נחמן אש: אין להסתמך על בקרות כאלה כעל משהו ששומר את ההיגיינה ואת התברואה.

סיגל מורן: אני אשלים את הדברים, הפיקוח השוטף על המסדרת הוא באחריות משרד הרווחה.

סיגל מורן: אני אתייחס לזה בהמשך.

סיגל מורן: יחד עם זה ההתמחות לגבי הנושא התברואתי, הוא של משרד הבריאות.

סיגל מורן: אני רוצה להדגיש את מה שנאמר על ידי מנכ"ל משרד הבריאות וזה יכול לא למצוא חן, אבל לא משרד הרווחה ולא משרד הבריאות יכולים להיות כל רגע נתון בכל מקום.

סיגל מורן: זה המצב.

נעמה לזימי: ממה כתוב שהאנשים מתו בתעודת הפטירה?

נעמה לזימי: מחיידק או מדברים אחרים?

סיגל מורן: ממה שאני יודעת באף אחד מהמקרים לא כתוב שזה מרעלה.

רבקה שפר: שלום, שמי רבקה שפר, רופאת מחוז תל אביב.

רבקה שפר: אספר בקצרה על השתלשלות העניינים.

אפרת רייטן: את יכולה לפני כן להתייחס לשאלתה של חברת הכנסת נעמה לזימי על סיבת הפטירה?

רבקה שפר: סיבות הפטירה לא מציינות את החיידק.

רבקה שפר: לא הייתה באף אחד מהם צמיחה של החיידק.

רבקה שפר: בשניים מהחולים נלקחו תרביות דם שלא הייתה שם צמיחה של החיידק.

רבקה שפר: באף אחד מהם לא נלקחו תרביות צואה, זה עניין רפואי, לא ניתן היה לקחת.

אפרת רייטן: אז לא נלקחו הדגימות המתאימות כדי לדעת, כפי שפורסם בעיתונים

רבקה שפר: זה לא שלא נלקחו הדגימות המתאימות, פשוט אי אפשר היה לקחת.

רבקה שפר: יש מצב שלא ניתן.

קריאה: יכלו לקחת - - -

רבקה שפר: אתם שואלים אם יש אבחנה, אני אומרת שיש אבחנות אחרות, אין סיבת מוות שמציינת את סיבת הפטירה.

אפרת רייטן: האם יש נציגים של מעון דפנה?

אפרת רייטן: עובדי המקום?

נחתומי יגאל: אכן כן.

אפרת רייטן: בבקשה תמשיכי.

רבקה שפר: כמו שנאמר, ב-1 למאי בסביבות השעה 11:30 קבלתי שיחת טלפון מהרופאה הראשית של משרד הרווחה על כך שיש להם התפרצות של מספר אנשים שמשלשלים במעון ושיש אירוע פטירה ובנוסף אנשים שהופנו לבית חולים וולפסון.

רבקה שפר: פתחנו מיד בחקירה אפידמיולוגית, המשמעות היא שאנחנו מנסים למקד ולהבין מה סוג התחלואה, מי האנשים החולים, מה מאפיין את התחלואה, כדי שנוכל לדעת איזה צעדים לנקוט.

רבקה שפר: ברגע שהבנו שהתחלואה מתאימה להתפרצות שמקורה ממזון או ממשהו משותף, הוצאנו את המחלקה שלנו לבריאות הסביבה שעושה את הביקורות התברואתיות, עוד באותו יום, אולי שעתיים שלוש אחרי הפניה והם עשו בקרה שהתמקדה בעיקר במטבח, כי כבר הבנו שכנראה משהו במזון היה לא תקין ולאור הבקרה הייתה סגירה של המטבח, נלקחו דגימות מזון.

רבקה שפר: דברנו עם המוסד, ששיתף פעולה וביקשנו לקחת דגימות צואה מאנשים.

אפרת רייטן: אני קוראת את הדיווח על פרטי האירוע.

אפרת רייטן: קוראת גם שבאוקטובר עשיתם בדיקות ומצאתם ליקויים קלים לפי הדו"ח שלכם וביקשתם תיקון במקום.

אפרת רייטן: עכשיו אני קוראת את רשימת הליקויים החמורה שאתם כתבתם.

אפרת רייטן: הכול התחיל מאוקטובר עד עכשיו?

אפרת רייטן: דברים שנראים כמו הזנחה לאורך זמן למשל זבובים במטבח למרות שיש רשתות בחלונות, כיורים בלי מים חמים שאתם כתבתם ליקוי חמור, אי ניקיון הבלנדר נכתב כליקוי חמור, המאוורר, היו שם חתולים, זבובים ועוד.

אפרת רייטן: כשאתם באתם בחודש אוקטובר, אמרתם להם מראש שאתם באים?

קריאה: לא.

אפרת רייטן: וכל הליקויים החמורים, רשימה של עשרה ליקויים חמורים יותר וחמורים פחות, כל אלה לא היו?

אפרת רייטן: עכשיו קרו?

אפרת רייטן: לא ראיתם אותם?

רבקה שפר: ניקיון הוא דבר שיכול להתפתח למצב לא תקין תוך יום יומיים.

רבקה שפר: זבובים מגיעים אם משאירים את הרשתות פתוחות.

אפרת רייטן: יש למשל את המקרר, הטמפרטורה שלו לא קשורה לניקיון.

יוראי להב-הרצנו: או מים חמים?

רבקה שפר: מים חמים זה עניין של אם מחממים את מתקן החימום.

רבקה שפר: זה לא שאין אופציה.

נחמן אש: זה לא שאין שם ברז של מים חמים, אלא שלא היו מים חמים בברז.

נחמן אש: למה זה נקרא ליקוי חמור, כי אי אפשר לשטוף כלים כמו שצריך בלי מים חמים.

רבקה שפר: מספיק שבן אדם לא הדליק את הכפתור שמחמם את המים ואין מים חמים.

אפרת רייטן: אז למה כתבתם שזה ליקוי חמור אם זה בסך הכול בן אדם שצריך להדליק?

אפרת רייטן: זה ליקוי חמור?

ולרי פוהורילס: אם הוא לא עושה את זה, זה ליקוי חמור, בהחלט.

ולרי פוהורילס: אלה כללי תברואה נאותים שכל בעלי המטבח חייבים להכיר אותם.

נחמן אש: צריך להכיר את השפה, זו לא הזנחה.

אפרת רייטן: יש דברים כמו רשת ההגנה וכנפיים של מאוורר מטונפים.

אפרת רייטן: מטונפים לא קורה ביום וגם לא בחודש.

ולרי פוהורילס: אבל בששה חודשים זה בהחלט יכול לקרות.

ולרי פוהורילס: דבר שני, הביקורת שנערכה באוקטובר הייתה ביקורת לצורכי חידוש רישיון ועשינו בקרה על כל המוסד, לא ספציפית על המבטח.

ולרי פוהורילס: עברנו גם על המטבח וראינו כמה דברים שקרו בזמן הבקרה וביקשנו באותו רגע מבעלי המטבח לבצע את התיקונים.

ולרי פוהורילס: זה מה שקרה באוקטובר.

אפרת רייטן: לא הצגת את עצמך.

ולרי פוהורילס: ולרי פוהורילס, המהנדסת המחוזית לבריאות הסביבה.

ולרי פוהורילס: יש לי מחלקה שעושה בקרות ופיקוח על מטבחים בתוך משרד הבריאות.

קריאה: כמה פעמים בשנה אתם עושים ביקורות?

נחמן אש: זה לא קשור לשנה, זה בעת חידוש רישיון, או אם קוראים לנו כשיש אירוע מיוחד.

ולרי פוהורילס: זה יכול להיות גם אחת ל-4 שנים.

יוראי להב-הרצנו: אתם אחראים על הפיקוח התברואתי של המטבח, השאלה אם אתם מבצעים יותר - - -

נחמן אש: אני רוצה להיות מדויק, אין למשרד הבריאות אחריות על המוסדות האלה במובן שאנחנו אחראים על הפיקוח התברואתי במטבח של המוסדות האלה.

נחמן אש: אנחנו אחראים לתת רישיון מבחינה תברואתית לכלל המוסד וכאנשי מקצוע, כשיש אירוע, אנחנו באים ומתחקרים בדיוק כמו שהיה באירוע הזה.

נחמן אש: הבקרות השוטפות, כפי שאמרה מנכ"לית משרד הרווחה, נעשות על ידי משרד הרווחה.

סיגל מורן: זה אותו דבר כמו, להבדיל, בבית עסק שעוסק במזון.

סיגל מורן: בית עסק מגיש בקשה לרישוי עסק בזמן הליך הבקשה אחד מהגורמים המאשרים הוא משרד הבריאות, משרד הבריאות לא עושה בקרה שוטפת על בית העסק.

סיגל מורן: אני תכף אתייחס לאיזה סוג של פיקוח משרד הרווחה עושה.

סיגל מורן: נחמן מתייחס לחלק של משרד הבריאות.

רבקה שפר: אני רוצה לחדד, אנחנו עושים בקרות כשמשרד הרווחה מבקש מאתנו.

רבקה שפר: אנחנו לא נכנסים למוסדות של הרווחה אם אין פניה של משרד הרווחה אלינו להיכנס.

סיגל מורן: יותר נכון המפעיל, כשהמפעיל צריך לחדש רישוי, הוא זה שצריך לפנות.

רבקה שפר: אבל הוא לא פונה, מי שפונה זה משרד הרווחה.

סיגל מורן: באמצעות משרד הרווחה.

רבקה שפר: זה קורה כשפותחים מוסד חדש.

רבקה שפר: זה קורה כשמחדשים רישיון וזה קורה, כמו שקרה הפעם, כשפונים אלינו כשישי התפרצות.

אפרת רייטן: אם אני משקפת את הדברים שאתם אומרים, אנחנו לא אחראים בשוטף, האחריות היא לפתחו של משרד הרווחה ושל המפעיל ואתם באים כשיש חידוש רישיון או כשקוראים לכם כשיש בעיה.

רבקה שפר: נכון.

אפרת רייטן: אתה חושב שצריך להשאיר את זה כך?

נחמן אש: כן.

נחמן אש: קודם כל אנחנו לא מסוגלים, תעשו את השלכות הרוחב מהמוסדות האלה להרבה דברים אחרים.

נחמן אש: דבר שני, אני חושב שהאחריות צריכה להיות בשרשרת האחריות על המוסד.

נחמן אש: קודם כל על המוסד עצמו, אחר כך חברת ההפעלה ושלישי המשרד שאחראי, הוא צריך להיות אחראי על כל ההיבטים, כולל היבטי התברואה.

אפרת רייטן: המטבח עדיין סגור?

אפרת רייטן: פתחתם אותו?

ולרי פוהורילס: עדיין סגור.

ולרי פוהורילס: יש מפעל קייטרינג שמגיש את הארוחות לדיירים.

רבקה שפר: יש מספר פעולות קטנות שאפשרנו לבצע.

רבקה שפר: לאחר שהיועץ שהם לקחו קיבל את ההנחיות שלנו ודיווח על ביצוע כי מדובר באנשים שחלקם צריכים מזון מיוחד ואי אפשר להשאיר אותם ללא קבלת המזון שהם דורשים.

אלינה ברדץ' יאלוב: רציתי להגיד שבמדינות מפותחות והרבה פחות מפותחות יש גוף שמפקח, גוף סניטרי אפידמיולוגי.

אלינה ברדץ' יאלוב: זה היה אפילו בתקופת ברית המועצות, עם כל הגיחוכים שאפשר לגחך, אבל הם עשו בדיקות גם בגני ילדים, שזה הכי חשוב, אם נגיע למצב חס וחלילה של מה שראינו במעון אתם יכולים להבין מה יקרה וזה יכול לקרות.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני חייבת להגיד שבגנים עד גיל שלוש אין שום פיקוח, בדקתי את זה.

אלינה ברדץ' יאלוב: גם בכל מוסדות הרווחה עשו ביקורות ופיקוח.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני מבינה שמשרד הבריאות לא יכול להתמודד עם כל הדבר הזה והוצע לפני 13 שנה בערך להקים גוף כזה נפרד אז רציתי לדעת איפה זה עומד מבחינת משרד הבריאות.

סיגל מורן: יש לי אינפורמציה שאולי תשלים את זה.

סיגל מורן: בחלק השני של הדיון אפרט בצורה יותר רחבה על מהלכים שעשינו בחודשים האחרונים.

סיגל מורן: שוב, לא צריך לעניין את הפורום הזה הצרות שיש לנחמן ולי והפערים שיש לנו בכוח אדם, אבל אני אומר שלא רק בהקשר של המטבחים, גם בהקשר של המרפאות וגם בהקשר של בטיחות משרד הרווחה בחודשים האחרונים עשה עבודה מאוד משמעותית, התקשר עם חברות בקרה חיצוניות שמתמחות בכל תחום בנושא המטבחים.

סיגל מורן: כשסיפרתי לנחמן, אני זוכרת שהפתיע אותו שאנחנו עושים את הבקרה בנושא המטבחים, בנושא המרפאות, בנושא הבטיחות, שבעצם הם לצד המפקחים שלנו, שגם אין להם את הידע לעשות את סוג הבקרות האלה וגם לא מסוגלים להשתלט על כל זה.

סיגל מורן: לכן מה שאני יכולה להוסיף לעניין מבחינת העתיד, זה כבר ממש מתחיל, חברות הבקרה של המרפאות כבר נכנסו עכשיו ואני מעריכה שזה ישפר מאוד את מצב הביקורת.

סיגל מורן: עדיין לא נוכל להיות בכל מקום ובכל רגע נתון.

אלינה ברדץ' יאלוב: עדיין זה לא יגע בגני הילדים, לא בבתי הספר.

נחמן אש: הייתה שאלה האם אנחנו לא נותנים לחתול לשמור על השמנת?

נחמן אש: לדעתי האחדות בין הסמכות והאחריות פה היא החשובה והאחריות חייבת להיות בסוף של המוסד, הוא חייב להיות אחראי על הניקיון והתברואה.

נחמן אש: האחריות של משרד הרווחה, שמפעיל את המוסדות האלה והוא הרגולטור שלהם, חייבת להיות שלהם.

קריאה: אין.

קריאה: זה לא קיים.

קריאה: פה הפרצה.

אפרת רייטן: הבנתי שמיד אחרי שראיתם את הדו"ח נכנסתם לבדיקה, אבל אני מוכרחה לומר שנשארתי בדאגה גדולה אחרי הדבר הזה, כי אני לא יודעת כמה כאלה יש עכשיו וכמה יש אנשים חשופים.

אפרת רייטן: הפעם זה היה בבשר ובפעם הבאה הסכנה אורבת במקום אחר.

אפרת רייטן: הדבר שהכי קפץ לי היה האם הממשק בין המשרדים, משרד הרווחה ומשרד הבריאות הוא כזה שאפשר לסמוך עליו?

אפרת רייטן: יודעים לעבוד יחד?

אפרת רייטן: יודעים לטייב את היכולות של המשרדים?

אפרת רייטן: דבר שני, האם האנשים היקרים שיושבים כאן, שיש להם בני משפחה במקומות האלה, יכולים לישון בשקט?

קריאה: לא, אנחנו לא יכולים.

נחמן אש: אין ספק שלנהל מוסד כזה ולנהל מטבח למוסד כזה, זו אחריות וצריך לעשות את זה בצורה הכי טובה שאפשר ולהשקיע את המשאבים הנדרשים.

נחמן אש: זה לא דבר פשוט.

נחמן אש: יש לך בידיים חיים של אנשים ואתה צריך לטפל בהם כמו שצריך.

נחמן אש: הממשק בין שני המשרדים שלנו הוא ממשק טוב, זה בולט באירוע הזה.

נחמן אש: קראו לנו, מיד באנו, הייתה התייחסות רצינית גם שלנו וגם שלהם, אין שאלה.

נחמן אש: יש עניין של כמה בקרה אתה עושה על המוסדות האלה, כמה אתה מלווה אותם.

אפרת רייטן: אתה סבור שהיא מספיקה?

נחמן אש: היא כנראה לעולם לא תהיה מספיקה.

אפרת רייטן: האם אתה חושב שיש מה לשפר בנהלים?

אפרת רייטן: בפיקוח?

נחמן אש: אם מסתכלים על המקרה של המוסד הזה, שהייתה בקרת רישוי לפני כמה חודשים, זה לא יהיה בתדירות יותר גבוהה מזה.

נחמן אש: אי אפשר להיות שם כל חודש בבקרה.

מיכל מרים וולדיגר: צריך לפרק את המסגרות האלה ולהפוך אותם לטיפול בקהילה.

נחמן אש: זה סיפור אחר.

מיכל מרים וולדיגר: אתה לא יכול להחזיק מצד אחד ולהגיד יש מסגרת מאוד גדולה, צריך לטפל בה ואי אפשר לטפל בה באופן אופטימאלי.

נחמן אש: לא אמרתי שאי אפשר לטפל בה.

מיכל מרים וולדיגר: כמדינה.

מיכל מרים וולדיגר: מצד שני להגיד שזה סיפור אחר.

מיכל מרים וולדיגר: בכלכלה, אם העסק לא עובד עוברים לאופציה אחרת.

נחמן אש: בתנאי שהיא עובדת.

סיגל מורן: אני אומר בהקשר הזה שקבענו דיון בינינו, מנכ"ל משרד הבריאות ואני עם הצוותים המקצועיים כדי לחשוב, תחת המגבלות הקיימות, איך יכולים עוד לשפר ולטייב את הדברים.

אפרת רייטן: מי נמצא מטעם המוסד?

נחתומי יגאל: שמי יגאל נחתומי, מנכ"ל בית אקשטיין, לידי נטע בן יוסף מנהלת מעון בית דפנה ולידה שלומי כהן, מנהל האשכול המקצועי.

נטע בן יוסף: שמי נטע, אני מנהלת את מעון בית דפנה מזה כשלוש שנים.

נטע בן יוסף: קרה פה אסון, חד משמעית, לצערנו איבדנו שלושה אנשים מאוד יקרים, השיח לא במקום הזה, אבל זה מה שאנחנו חווים ביום יום שלנו.

נטע בן יוסף: מהרגע שהאירוע הזה קרה וכמו כל יום במסגרת העבודה שלנו, במעונות אין שגרה.

נטע בן יוסף: העבודה, בוודאי בשנתיים האחרונות של הקורונה, גם ההורים בעצמם קראו לי חרדתית, שומרת הסף, שומרת החומות, אל תדאגי, יהיה בסדר.

נטע בן יוסף: הדאגות לא מפסיקות זה תפקיד שבא עם המון אהבה והמון חמלה.

נטע בן יוסף: יש צוות שעובד היום וקוראים להם רוצחים, קוראים להם מתעללים, קוראים להם מרעילים, בערב יום הזיכרון כשנפל זיקוק ויצר שריפה מעל המעון הצוות יצא והגן בגופו עד שהגיע מכבי האש, רק כדי שלא יגידו שעוד פעם רצחתם מישהו.

אפרת רייטן: יהיה קשה בנסיבות האלה לגלות אמפתיה.

נטע בן יוסף: אני לא מבקשת אמפתיה.

נטע בן יוסף: מעולם לא עבדנו בשביל אמפתיה.

אפרת רייטן: היה בשר מקולקל עם כמויות אסטרונומיות 260,000 חיידקים לכל גרם כשהנורמה היא 10, מה זה קשור לחמלה או לתפקוד שלכם כבני אדם?

אפרת רייטן: אני בטוחה שאתם בני אדם טובים.

אפרת רייטן: המשפחות שמו את האנשים היקרים להם מכול, בסוף זה אתם.

אפרת רייטן: שלושה אנשים מתו מהאוכל שלכם.

נטע בן יוסף: אני מכירה אותם אישית.

אפרת רייטן: אז מה קרה?

נטע בן יוסף: הלוואי והייתי יודעת מה קרה, כי אם הייתי יודעת הייתי מונעת את זה.

נטע בן יוסף: מה שקרה הוא בשבת לפנות בוקר קבלתי דיווח מהמרפאה שיש מספר אירועי שלשולים בודדים.

נטע בן יוסף: לצד זה, דיירת במעקב רפואי מאוד תדיר בגלל מצבה, בלי קשר לאירוע, המדדים שלה היו פחות תקינים והיא שלשלה.

נטע בן יוסף: המרפאה ביצעה אחריה מעקב, נתנה לה טיפול והמדדים התייצבו.

נטע בן יוסף: כעבור חמש, עשר דקות הגיעה המטפלת לקחת אותה למקלחת, היא לא הגיבה, מיד התחלנו לבצע פעולות החייאה, התקשרנו למד"א שהנחה אותנו עד שהגיע למקום.

נטע בן יוסף: באותו זמן, לצד העובדות שהיו מהלילה, התחלנו לבדוק את כל דיירי המעון.

נטע בן יוסף: התחלנו עם האנשים ברמת סיכון גבוהה כדי להבין האם יש משהו גדול יותר.

נטע בן יוסף: במקביל הזמנו אמבולנסים שיעזרו בטיפול.

נטע בן יוסף: בעקבות הבדיקה והניטור שעשינו במהלך הבוקר גילינו שלושה אנשים עם מדדים פחות תקינים והם נלקחו לבית חולים בליווי של צוות שלנו, על מנת שיוכלו לשפוך אור על מה שקורה כרגע במעון.

נטע בן יוסף: באותו זמן התקשרתי למפקחת הישירה שלי, שקראה למשרד הבריאות, למחלקה האפידמיולוגית, למחלקה למניעת זיהומים ולרופאה הראשית של המשרד ושל המחוז שהגיעו בצוהריים וניסינו יחד אתם להבין מה מאיים עלינו ואיך הגענו למצב הזה.

נטע בן יוסף: באותו רגע אנחנו במרוץ נגד הזמן והמלאכה רבה.

אפרת רייטן: האנשים שהביאו והכינו את המזון, כמה זמן הם עובדים אצלכם?

נטע בן יוסף: הטבחית עובדת 20 שנה

אפרת רייטן: ומה קרה באותו יום שהבשר היה מקולקל ומסכן חיים?

נטע בן יוסף: אנחנו לא יודעים עד הסוף מה קרה.

נטע בן יוסף: מבדיקות שעשינו יחד עם משרד הבריאות, לקחנו דגימות מכל דבר אפשרי, מים, מזון, משטחים, כלים, תנורים, תקינות מכשירים, נמצא גם פער בין צג הטמפרטורות של תנור החימום בין המעלות שהיו בתוך תנור החימום, שזה דבר אחד שהיה יכול להצביע על המצב הזה.

נטע בן יוסף: ממה שהבנו מהתברואן שמלווה אותנו היום, שכאשר המעלות יורדות מעל לשעתיים עד לטווח הארוחה, זה הזמן בו החיידקים האלה מתרבים.

מופיד מרעי: היה תחקיר?

מיכל מרים וולדיגר: לא הבנתי איך תוך חמש דקות ממדדים תקינים עוברים למצב של החייאה?

שלמה כהן: שמי שלומי, מנהל אשכול בבית אקשטיין.

שלמה כהן: אני מלווה את המסגרת הזו מהקמתה בשנת 1094.

שלמה כהן: נתחיל עם זה שמגיעים אלינו אנשים עם מוגבלות שכלית שזו האבחנה העיקרית שלהם.

שלמה כהן: בנוסף יש מחלות רקע.

שלמה כהן: אנשים גם מתבגרים.

שלמה כהן: אותם אנשים יקרים שנפטרו, שלבנו אתם, אלה אנשים שאני מלווה כמעט 30 שנה.

שלמה כהן: לאורך השנים, יש תיקים רפואיים מתועדים, זו לא המצאה של עכשיו, יש להם פתולוגיה.

שלמה כהן: אנחנו מתמודדים עם הפתולוגיה בתוך המסגרת ונעזרים בכל שירות חיצוני שאפשר.

שלמה כהן: לגבי האירוע הספציפי, רמת הניקיון במטבח הייתה לא תקינה באותו יום.

אפרת רייטן: זה לא רק באותו יום.

אפרת רייטן: קראנו את הדו"ח, זה לא דבר שקורה ביום אחד.

אפרת רייטן: חתולים, זבובים, דברים מטונפים.

שלמה כהן: חתולים מסתובבים בחוץ.

שלמה כהן: אני אשמח שתתנו לי רק להגיד - - -

אפרת רייטן: אני אתן לך, אבל אתה יכול גם להתייחס לזה תוך כדי.

אפרת רייטן: הניסיון לתחום את האירוע הזה, אם לא היה לי את הדו"ח הזה והייתי רואה תמונה כללית של המטבח, של ההפעלה, של המוצרים והנהלים, הייתי אומרת אוקיי.

אפרת רייטן: אבל יש כאן משהו רחב.

שלמה כהן: באופן אישי, אחרי כל הניסיון שלי וכל התחימה שלי רוצה להגיד שהיום, אחרי 30 שנה, כשחשבתי שאני יודע הכול, לאור זה שאנחנו מלווים באנשי מקצוע שאף פעם לא הייתה דרישה כזו, אנחנו מבינים עד כמה אנחנו לא יודעים כלום.

יוראי להב-הרצנו: מה הקשר למחלות רקע?

שלמה כהן: הקשר הוא שאנחנו מתמודדים עם אנשים חולים מורכבים.

מיכל מרים וולדיגר: בוודאי שיש קשר, אבל דווקא בגלל זה צריך לשמור עליהם כפל כפליים.

שלמה כהן: ואנחנו שומרים.

יוראי להב-הרצנו: גם לי יש מחלות רקע ואם הייתי אוכל את הבשר שהגשתם, סביר להניח שגם - - -

שלמה כהן: בתוך כל בדיקות דוגמיות המזון לא נלקח רק הבשר אלא נלקחו דוגמיות של שלוש ארוחות ורק בבשר נמצאו ליקויים.

שלמה כהן: לקחו מגוון מזונות מהתפריט שהוגש ב-24 השעות האחרונות לבדיקת מעבדה.

שלמה כהן: כשיש אירוע מסוג כזה יש נהלים ואנחנו פועלים לפיהם.

שלמה כהן: גם המטבח, עוד לפני שהבנו את גודל האסון, עוד לפני הפטירות הנוספות, בהחלטה שלנו, יחד עם המפקח המחוזי, בחרנו לסגור את המטבח עם כל ההשלכות, בלי להבין.

שלמה כהן: בנוסף גם את הניהול החלקי בתוך המטבח סיכמנו שניקח טכנולוג מזון והכול קרה מהר.

שלמה כהן: כשאני מתבונן לאחור לאורך השנים אני מבין שאיך שאנחנו עובדים, לא רק אצלנו, אנחנו לא יודעים לעבוד.

קריאה: השיטה לא עובדת, בואו נודה בזה

אפרת רייטן: כמה מעונות כאלה אתם מפעילים?

נחתומי יגאל: בית אקשטיין מפעילה קרוב ל-40 מסגרות.

אפרת רייטן: כולם פועלים באותה שיטה?

אפרת רייטן: כי דברנו על זה שעכשיו אתם מבינים שצריך לפעול אחרת לחלוטין.

נחתומי יגאל: אני אסביר את מה שאמר שלומי.

נחתומי יגאל: בית אקשטיין מפעילה כ-40 מסגרות רובן מסגרות שמטפלות באנשים סיעודיים.

נחתומי יגאל: יש 6 מסגרות בסגנון הזה, שהן מסגרות מוסדיות עם מטבחים מבשלים.

אפרת רייטן: עצרתם את העבודה במטבחים האחרים לאור מה שאתם מגלים עכשיו?

נחתומי יגאל: לא עצרנו אבל בדקנו את עצמנו הרבה יותר טוב.

נחתומי יגאל: גם משרד הרווחה בדק אותנו יותר טוב.

נחתומי יגאל: גם משרד הבריאות בדק אותנו יותר טוב.

נחתומי יגאל: אני רוצה להסביר את מה שאמר שלומי, אנחנו היום עובדים במטבח שלנו כמעט בתנאי מעבדה.

נחתומי יגאל: לא יוצאת מנת מזון שלא תוקעים לתוכה מדחום- - -

אפרת רייטן: היום בעקבות המקרה?

נחתומי יגאל: בעקבות המקרה.

נחתומי יגאל: לא טוחנים לפני שהטכנולוג בודק את הבלנדר.

נחתומי יגאל: אני חושב שאלה לא הסטנדרטים שאי פעם הגדירו לנו והרופאה אומרת את זה, אז זה לא שאנחנו חלילה מתרשלים בתפקידנו.

נחתומי יגאל: אנחנו פעלנו ופועלים כמו שלימדו אותנו, כמו שהדריכו אותנו, כמו שציפו מאתנו.

נחתומי יגאל: לגבי הנושא של אחריות ובקרה, אני בהחלט חושב שהאחריות שלנו בין היתר זה להגביר גם את רמת הבקרה שלנו.

נחתומי יגאל: זה נראה לי דרישה נכונה, הגיונית.

אפרת רייטן: איפה אתם נכשלים לדעתך?

אפרת רייטן: או איפה המקומות שצריך להגביר בהם את הפיקוח והבקרה?

נחתומי יגאל: אני רוצה לומר מילה על אחריות.

נחתומי יגאל: אני עובד סוציאלי 30 שנה בתחום.

נחתומי יגאל: הקמתי יחד עם שלומי את בית דפנה, ניהלתי את בית דפנה באופן ישיר 10 שנים.

נחתומי יגאל: אני מכיר את הדיירים שנפטרו באופן אישי, הם דיירים ותיקים מאוד שלנו.

נחתומי יגאל: אז אני משאיר את העניין האישי שלי, אני לא הסיפור פה, אבל אני רוצה שתבינו מה זה לקחת אחריות.

נחתומי יגאל: זה לקום כל בוקר ויש ארגון שמטפל באלפי לקוחות.

נחתומי יגאל: יש לי 2,500 עובדים שעומדים מאחורי, שקמים כל בוקר למפעל שלם של מסגרות מוסדיות - - -

נעמה לזימי: זה לא מפעל.

נעמה לזימי: לקרוא למסגרות כאלה מפעל - - -

נחתומי יגאל: אל תקפצו על כל מילה.

נעמה לזימי: אולי אתה צודק, דנאל זו חברה בורסאית, זה באמת כמו מפעל, אתה צודק אדוני.

נחתומי יגאל: מפעל חיים של שירותי רווחה במדינת ישראל שמכיל מסגרות קהילתיות, דירות, הוסטלים ובין היתר גם מעונות.

נחתומי יגאל: אלפי אנשים, לא רק האנשים שלי, אלפים שקמים כל בוקר במטרה אחת, רק לעשות טוב לאנשים האלה ומה לעשות, צר לי, אנחנו מטפלים במקרים מאוד מאוד - - -

קריאה: בטח שתהיה תחלופה גבוהה של צוות, משלמים שכר מינימום.

נחתומי יגאל: אנחנו מטפלים באנשים מאוד מורכבים.

אפרת רייטן: נשמע את חברי הכנסת ואחר כך את האנשים שנרשמו לדיבור.

נעמה לזימי: הייתי בביקור פתע בבית דפנה ואמרתי גם לך שלומי על התשתיות הפיזיות המזוויעות, שנראות כמו מקום המדינה.

נעמה לזימי: אני יודעת שזה הוקם לפני 30 אבל עדיין התשתיות נראות כאילו מקום המדינה.

נעמה לזימי: תשתיות פיזיות רקובות, מוזנחות.

נעמה לזימי: אתה יכול להנהן ולהגיד שלא, אבל אני מזמינה את כל חברי הכנסת לבקר בהפתעה, יש לכם חסינות, להגיע לבית דפנה ולהגיד דלי אם זה לא כך.

נעמה לזימי: אני מבינה שאת הרווח לא עושים על שיפוץ תשתיות פיזיות.

נעמה לזימי: אני רוצה לשאול, כי זה חשוב, מה אחוז התקציב של דנאל לשנת 2022 שמגיע מתקציב המדינה?

נעמה לזימי: בדנאל מפעילים כ-60 מוסדות רווחה ועוד 19 מוסדות חינוך במכרז מטעם המדינה.

נעמה לזימי: האם אפשר סוף סוף לקבל פירוט של הרווח התפעולי והתקורה של כל מוסד כזה בנפרד?

נעמה לזימי: אני ארחיב את השאלה ואשאל, הממשלה מעבירה תעריף פר חוסה, פר איש, אתקן כי למדתם גם אותי, שאמור לספק לחברת דנאל תקורה של עד 4%.

נעמה לזימי: האם אפשר לקבל פירוט באלה מוסדות התקורה עוברת את ה-4% או בכמה?

נעמה לזימי: האם מגיע למשפחות פה, לאנשים ולמי שמתקצבים אותכם לדעת את הנתונים האלו?

נעמה לזימי: או בגלל שזו חברה בורסאית הנתונים חסויים?

נעמה לזימי: אולי כדאי לשנות את הדבר הזה, לבטל את הסיפור של מטרות רווח בשירותי רווחה, בטח של חסרי ישע.

נעמה לזימי: הגיע הזמן, זו עוולה מטורפת.

נעמה לזימי: אגב, אני יודעת שהשר מכיר בעוולה הזו.

נעמה לזימי: אני לא רוצה להפיל את זה על משרד הרווחה הנוכחי אלא אני רוצה לבקש מהם את תיקון העיוות המטורף הזה, של לקחת את האחריות מהחשוב לנו מכול.

נחתומי יגאל: אני לא בטוח שאוכל להגיב על כל השאלות.

נחתומי יגאל: חברת דנאל היא חברה ציבורית בורסאית, הדוחות שלה שקופים וכל אחד יכול להיכנס ולראות את הדברים.

נחתומי יגאל: אולי היא שקופה יותר מכל גוף אחר.

נחתומי יגאל: לגבי הנשוא של שיטת התקצוב עם מוסדות פרטיים או לא מוסדות פרטיים, עם כל הכבוד, אני לא הרגולטור ואני לא החלטתי על שיטת העבודה במדינת ישראל, אם יהיו אלה מפעילים פרטיים.

נחתומי יגאל: אגב, מדינת ישראל יודעת להפעיל בעצמה דברים.

נעמה לזימי: אני ממש לא מאשימה אותך פה.

נעמה לזימי: המדינה צריכה לקחת אחריות חזרה, להלאים את המוסדות האלה.

נחתומי יגאל: אני רק אשלים את המפשט, יש מפעילים ציבוריים, יש מפעילים ממשלתיים.

נחתומי יגאל: אני 30 שנה בתחום ואני יודע שמצפים מכולנו לעמוד באותם סטנדרטיים.

נחתומי יגאל: אני לא מייצג את המפעילים הפרטיים אבל הם לא נופלים בסטנדרטים ממה שהמשרד דורש מאתנו.

נחתומי יגאל: ככל שיהיו שינויים ברגולציה, כאיש מקצוע יש לי הרבה מה להגיד על הכיוון שהמשרד הולך לחיוב בהקשרים האלה ואני חושב שאנחנו בדרך הנכונה.

נעמה לזימי: אבל לא ענית לכלום.

נעמה לזימי: אמרת לי להיכנס לדוחות כשאני אומרת לך שלא מצאנו את זה בדוחות למרות שחיפשנו.

נעמה לזימי: אולי אני לא יודעת לחפש, תעזור לי בבקשה ותפנה אותי איפה זה נמצא.

קריאה: למה אתה שותק?

קריאה: אנשים רוצים לשמוע תשובה.

נחתומי יגאל: אני חושב שהייתי ברור בתשובה שלי.

רוני נבון: זה על חשבון אחותי יעל חסרת הישע שהייתה אצלך במוסד.

רוני נבון: היא ישבה אצל שלומי בוועדה והוא אמר למנהל המסגרת שקט, אתה לא עונה לשאלות שלה, אתה, אז אל תספר לי סיפורים.

נחתומי יגאל: יש לנו אלפי לקוחות, אני חושב שאנחנו לא חפים מתקלות וטעויות.

אפרת רייטן: אתה יושב כאן ושומע את הציבור ואת המשפחות.

נחתומי יגאל: חבר כנסת יוראי להב היה אצלנו בביקור פתע ביום חמישי, הוא ראה איזה סטנדרטים נותנים, זה לא חזות הכול.

אפרת רייטן: אני שמחה שבאתם לפה, כי אחד הדברים החשובים זה לפגוש ולשמוע גם את הדברים שלא נעים לשמוע.

אפרת רייטן: גם אם יש ביקורת קשה, גם על הדיווחים שלכם וגם אם אחרי האסון הזה נפקחו עיניים לגבי נהלים וסטנדרטים אחרים, חבל שזה הגיע רק אחרי האסון הזה.

אפרת רייטן: בסוף, יושבים פה אנשים שזועקים מדם לבם.

אפרת רייטן: זה כבוד שאתה עובד סוציאלי ואתם קמים בבוקר עבור האנשים, אבל לא היינו צריכים לקיים את הדיון הזה אם הכול היה בסדר.

אפרת רייטן: חבר הכנסת יוראי להב בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: קשה לי.

יוראי להב-הרצנו: מה שקרה בבית אקשטיין בחולון הוא לא פחות מטרגדיה, אסון.

יוראי להב-הרצנו: מתו שלושה בני אדם בגלל הזנחה, שאני מגדיר בעקבות הדו"ח שפורסם, כהזנחה פושעת.

יוראי להב-הרצנו: אני שמח ששר הרווחה הורה על חקירה יסודית ובלתי תלויה על ידי שופטת שתבחן מה קרה שם ומה קרה במעון בשרון.

יוראי להב-הרצנו: אני מקווה מאוד שתוצאות החקירה יוגשו לכאן ושהאחראי - - -

קריאה: עדיין לא קמה הוועדה של בני ציון.

סיגל מורן: הוועדה של בני ציון לא קמה מכיוון שהיא נמצאת תחת חקירת משטרה והפרקליטות לא אישרה עדיין.

סיגל מורן: זו הסיבה היחידה.

אפרת רייטן: אני יודעת שזה קשה, אנא תגלו את הכבוד ואת האיפוק.

יוראי להב-הרצנו: יש לי אמון ואני סומך באופן מלא על שר הרווחה ועל המנכ"לית שינהלו את שתי החקירות האלה באופן שיביא לדיון את האחראים ואני חושב שצריך לתת פה את הדין.

יוראי להב-הרצנו: אבל לא ניתן לבדוק, כפי ששמענו את בית אקשטיין ואת אנשי המקצוע, אי אפשר לוודא הרמטית שהדברים האלה לא קורים.

יוראי להב-הרצנו: אני עושה ביקורות פתע, אני מבקר גם במעונות סגורים קטנים יותר וגם במעונות גדולים של 130 אנשים שחיים שם.

יוראי להב-הרצנו: השינוי צריך להיות רוחבי.

יוראי להב-הרצנו: לצורך העניין, כשמנכ"ל בית אקשטיין, שזו חברה פרטית, חברה ציבורית שיש לה שורת רווח ושהיא חבה חובת אמונים בראש ובראשונה לבעלי המניות או לאנשים שמחזיקים אותה, כשהיא מתייחסת לאותם אנשים בתור לקוחות, אז הוא איבד שלושה לקוחות, עם כל הצער בדבר, הוא איבד שלושה לקוחות.

יוראי להב-הרצנו: לכן הבעיה השורשית היא שאסור לתת ואני אומר את זה עם אצבע מאשימה כלפי הכנסות והממשלות הקודמות שקבלו את ההחלטה המצערת להעביר את שירותי הרווחה האלה לחברות פרטיות.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו צריכים לפרק את זה.

יוראי להב-הרצנו: אמר את זה שר הרווחה, אנחנו צריכים לפרק את המוסדות הגדולים האלה שמכילים 130 דיירים, אי אפשר לקיים אותם ולוודא שהסטנדרטים שאנחנו רוצים לבני המשפחות שלנו, לאנשים שמבלים את חייהם שם, נשמרים.

יוראי להב-הרצנו: אי אפשר לעשות את זה.

יוראי להב-הרצנו: עדיין, כשמדובר במפעל שיש בו 130 לקוחות, אתה לא יכול לבצע את זה בצורה הרמטית.

יוראי להב-הרצנו: צריך לשנות ולחזור למושכלות היסוד לפיהם המדינה צריכה לקחת אחריות.

יוראי להב-הרצנו: משרד הרווחה, שיש לי אמון מלא באנשים שנמצאים שם, ואני לא יכול לומר את זה כלפי המפעילים הפרטיים של אותם הוסטלים ולכן אני מבצע את אותן ביקורות פתע, אני לא מדווח את זה לתקשורת, אני מדווח עליהם לשר הרווחה, אני עושה את זה בשקט כי כך אני מאמין.

יוראי להב-הרצנו: דבר שני, שמתחבר לדבר הראשון, הוא להמשיך בווקטור של משרד הרווחה הנוכחי, שזה להאיץ את המעבר לחיים בקהילה.

יוראי להב-הרצנו: ככל שאותם מוסדות לא יהיו סגורים הרחק מהעין הרחק מהלב, כך נוכל לוודא שהחיים שם מתנהלים בצורה נכונה.

קריאה: לא כל איש יכול לחיות בקהילה.

נעמה לזימי: אז מוסד פתוח ולא סגור.

יוראי להב-הרצנו: וקטנים יותר, לא 130.

אפרת רייטן: תודה.

אפרת רייטן: אני לא רוצה להיכנס לדיון הזה כי זה דיון אחר וארוך.

אפרת רייטן: חברת הכנסת סטרוק בבקשה.

אורית סטרוק: אני אקצר משום שאני רוצה להשאיר את זכות הדיבור לציבור שהגיע לפה, שעובר את הדברים האלה באופן אישי.

אורית סטרוק: בלי להיכנס לשאלה מי יכול לחיות בקהילה ואם המוסדות צריכים להיות ממשלתיים או לא ממשלתיים, בסוף יש לנו במדינת ישראל גורמים שמפקחים על איכות המזון בכל מקום.

אורית סטרוק: עדיפות ראשונה במעלה צריכה להיות למקומות האלה וקצב הפיקוח לדעתי הוא בלתי סביר בעליל.

אורית סטרוק: אני אתן דוגמה קטנה אם מדברים על פיקוח המזון, שלא דן בשאלת הבריאות אלא בשאלת הכשרות, בחיים מוסד לא היה מקבל תעודת כשרות עם בדיקות בתדירות הזו.

אורית סטרוק: זה בלתי סביר בעליל.

אורית סטרוק: המקום הראשון לבדיקת תקינות המזון צריך להיות במקומות בהם נמצאים אנשים חסרי ישע.

מיכל מרים וולדיגר: כמו חברת הכנסת סטרוק גם אני אקצר כדי להספיק לשמוע את הציבור שהגיע, לנו יש מספיק פעמים לדבר.

מיכל מרים וולדיגר: אני יושבת פה בשני כובעים, גם כבת משפחה שיש לה קרוב משפחה שנמצא באחת המסגרות, בין אם של משרד הבריאות ובין אם של משרד הרווחה וגם כחברת כנסת.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא אכנס לוויכוח האם צריך יותר או פחות, פתוח או סגור, אבל אני כן יכולה לדבר על המקרה הספציפי הזה שלשמו התכנסנו וכמו שנאמר פה, ברגעים אלה ממש זה יכול לקרות בכל מוסד אחר.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא רק אוכל, היום זה אוכל, מחר זה מכה מהמיטה שלא טופלה כמו שצריך, אחר כך זה מאבן בחצר.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא רק אוכל.

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה עם מה שאמרה חברת הכנסת סטרוק, מאחר ומדובר בציבור מאוד חלש, ריבוי מוגבלויות, עם מחלות רקע ומחלות קשות אחרות, דווקא בגלל זה, חיידק שאולי לי לא יעשה כלום, את האנשים החלשים האלה הוא יכול להרוג.

מיכל מרים וולדיגר: הוא לא רק עושה מיחושים בבטן.

מיכל מרים וולדיגר: לכן דווקא במוסדות האלה פיקוח של פעם בשנה הוא מגוחך.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מסכימה עם חבר הכנסת להב לגבי הפרטה, אם נחזיר את זה חזרה למדינה, המדינה תפקח על עצמה?

מיכל מרים וולדיגר: אני לא בטוחה שזה נכון.

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה שהמדינה כרגולטור נכשלה.

מיכל מרים וולדיגר: היא לא עושה את התפקיד שלה כמו שצריך היא לא בודקת כמו שצריך, היא לא משקיעה מספיק משאבים בבדיקה ובפיקוח ושם צריך לבדוק.

אלינה ברדץ' יאלוב: אנחנו כרגע מדברים על מקרה מאוד וטרגי בבית דפנה.

אלינה ברדץ' יאלוב: אבל אני אומרת לעצמי, מה קורה בשאר המקומות?

אלינה ברדץ' יאלוב: אני לא מדברת רק על מוסדות רווחה, כמו שאמרתי, זה יכול להיות בית ספר, גן ולכן חייב להיות פיקוח של משרד הבריאות ומשרד הבריאות צריך לחשוב טוב איך הוא עושה את זה ולא להפיל רק על משרד הרווחה.

נחמן אש: אנחנו לא מפילים כלום.

אלינה ברדץ' יאלוב: דבר אחרון, הפיקוח חייב להיעשות לא פעם בשנה בנתינת רישיון, זה חובה.

אפרת רייטן: תודה.

אפרת רייטן: חבר הכנסת מרעי בבקשה.

מופיד מרעי: תודה גברתי היושבת-ראש ומזל טוב.

אפרת רייטן: מזל טוב גם לך.

אפרת רייטן: נולדנו באותו יום, אתמול.

מופיד מרעי: גילינו את זה רק אתמול.

מופיד מרעי: מדובר כאן על אסון מחריד ואסון מחריד צריך להסתיים במסקנות ובהרתעה.

מופיד מרעי: בלי זה יש סיכוי שאסון כזה יחזור על עצמו.

מופיד מרעי: נקודה חשובה שעולה כל הזמן לאורך כל הדרך זה עניין הפיקוח.

מופיד מרעי: צריכה להיות מערכת פיקוח משומנת היטב שבכוחה למנוע אסונות כאלה ואסונות אחרים.

מופיד מרעי: אפשר לקחת מודלים כמעט מכל ארגון של הצבא.

מופיד מרעי: אם יש אסון כזה, יש ועדת חקירה, קצין בודק, חוקר ומגיעים למסקנות ומונעים את האסון הבא.

מופיד מרעי: כל החשיבה של כולם פה, גם של המעסיקים, גם של המטופלים וגם של אלה שנמצאים ליד המטופלים צריכה להתמקד איך אנחנו מונעים את האסון הבא.

שירלי פינטו קדוש: הדיון הזה כל כך חשוב, חשוב לי לראות את כולכם שותפים, תודה שכינסת את הדיון הזה בוועדה, הוא היה הכרחי וחשוב לשמור על רצף דיונים בנושא ולא רק דיון אחד.

שירלי פינטו קדוש: כל נושא המעונות ושורת המחדלים שאנחנו נחשפים אליהם, אם זה המוות המצער לפני שבועיים, אם זו פגיעה בגוף ובנפש שלצערי נחשפנו אליהם, אמרתי את זה לא מעט פעמים ואחזור על זה, המטרה שלי פה היא לקבל תשובות מהחברות, מה שורת הרווח שלהן.

שירלי פינטו קדוש: אותן חברות פרטיות מקבלות כספי מדינה של אנשים שהם משלמים מיסים והן מקבלות רווח עצום.

שירלי פינטו קדוש: עיני לא צרה שהם מקבלים רווח כלשהו, אבל על אותו דייר שנמצא אצלם בהוסטל הם מקבלים כסף מדינה, תקציב של כ-15,000-20,000 ₪ בחודש ואנחנו צריכים לדעת כמה הם מרוויחים בסופו של דבר.

שירלי פינטו קדוש: על מה הם מוציאים?

שירלי פינטו קדוש: איך הם גורמים לאותו אדם להתפתח, למצות את הפוטנציאל שבו, לפתח את העצמאות שבו.

שירלי פינטו קדוש: עשיתי בדיקה קצרה ולצערי לא קיבלתי שום מידע, אסור שזה יהיה ככה.

שירלי פינטו קדוש: לא ייתכן שבכנסת ישראל אנחנו לא יודעים מה שורת הרווח שלהם, שאין פיקוח, שאין ידיעה לאן הכספים של המדינה הולכים, זה כר פורה להתעללות והזנחה של שנים.

שירלי פינטו קדוש: כל מה שרואים עכשיו בתקשורת, המצב הטרגי שהיה בבית דפנה שבגלל הדיון הזה כונס, כל הדברים האלה הם קצה הקרחון.

שירלי פינטו קדוש: לצערי יש עוד הרבה דברים ואנחנו חייבים להיכנס לעובי הקורה ולהוציא את האמת לאור.

אמילי חיה מואטי: אני אדבר קצר כי אני צריכה לחזור לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

אמילי חיה מואטי: חשוב לי להגיד נוכח הדיון הזה אלה דברים שאמרה חברת הכנסת שירלי פינטו, תודה על זה.

אמילי חיה מואטי: דבר נוסף, זו לא רק שורת הרווח זה ההפרדה וההפרטה של השירותים שהמדינה צריכה לתת לאזרחים לגופים פרטיים.

אמילי חיה מואטי: כאן הסיפור מתחיל וזו השערורייה הכי גדולה שצריך לבדוק.

קריאה: אז תעשי משהו, את חברת כנסת.

אפרת רייטן: הביקורת נשמעת ואתה רואה שהתכנסנו בדיון יזום של הכנסת.

אפרת רייטן: תכף נשמע גם אותך.

אפרת רייטן: כולנו רוצים לעשות ולכן הבאנו לכאן את מנכ"לי המשרדים.

אפרת רייטן: אנחנו רוצים לשמוע את הרעיונות ואת הדרכים כדי להבין איפה צריך לגעת בנקודות ולשפר אותן.

אפרת רייטן: האם אלה דברים נקודתיים או רוחביים כמו שהציעו כאן.

אמילי חיה מואטי: נאמרה הצעה שזה כמו בצבא שצריך ועדת חקירה.

אמילי חיה מואטי: זה לא כמו בצבא כי ברגע שיפריטו את הצבא ויתנו את זה לכל מיני גופים פרטיים אז אנחנו נהיה בבעיה, אותה בעיה שיש עם המוסדות האלה.

אמילי חיה מואטי: גם נושא האפוטרופסות, גם זה שמפרידים בני אדם ששוהים שם מהמשפחות שלהם ומהאפוטרופוס שלהם ובעצם מתקיים שם עולם שאין ממש למדינה יחסים אתו.

אמילי חיה מואטי: היחסים של המדינה מתבטאים בהעברת כספים, אבל אין מספיק פיקוח.

אמילי חיה מואטי: עד כמה שזה תלוי בי, הייתי מבטלת לגמרי את הרעיון הזה שזה נתון בידיים פרטיות כמו אגב, ההוספיסים, כל מיני שירותים שניתנים על ידי חברות פרטיות.

אמילי חיה מואטי: קופת חולים לוקחת חברות פרטיות שנותנות את השירות הזה, אנחנו לא יודעים מה קורה עם הכספים, זו לא רק שורת הרווח כי כשמתעסקים בשורת הרווח בלבד אנחנו כאילו אומרים שזה לגיטימי ובסדר ועכשיו השאלה רק כמה מרוויחים.

אמילי חיה מואטי: זו התחלה של הסיפור ולא סוף הסיפור ובהזדמנות הזו אני מבקשת להשתתף בצער המשפחות, זה נורא מה שקרה שם.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: מנכ"לית משרד הרווחה בבקשה.

אפרת רייטן: נתייחס כרגע רק לעניין של בית דפנה, אחר כך נדבר בנפרד על עניני בני ציון.

אפרת רייטן: שמעת את הדברים, עדיין לא שמענו את ההורים והמשפחות, אני ארצה שתפנו שאלות.

אפרת רייטן: אבל מהבדיקה שלכם ומהניסיון שלכם ולאור הדברים שאנחנו שומעים, גם מהנציגים של בית דפנה, אני מבקשת את ההתייחסות שלכם, האם הכול בסדר?

סיגל מורן: קשה לעשות הפרדה בין שני חלקי הדיון כי הם קשורים אחד בשני אבל אנסה להתמקד.

סיגל מורן: אמנם לא שמענו בדיון את ההורים, אבל נדמה לי שיש פה מעט מאוד אנשים שאני לא שמעתי אותם או שאני לא בקשר אתם ברמה מאוד אינטנסיבית.

סיגל מורן: בטח שלא הכול טוב ואנחנו עסוקים יומם וליל אם זה נאמר על ידי מנהלת המעון ומנכ"ל בית אקשטיין, אז אני אקח את זה ואכפיל את זה, לא חלילה מרצון לקבל אמפתיה, אלא מתוך רצון להבהיר כמה זה נמצא ביום יום של כולנו.

סיגל מורן: כל לילה אני הולכת לישון בתפילה ששום דבר לא יקרה מכיוון שזו אחריות פשוט מטורפת.

סיגל מורן: קרה פה אסון, טרגדיה קרשה.

סיגל מורן: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו, רק לומר שאת הפעולות שאנחנו עשינו, מנכ"ל משרד הבריאות אמר שמהרגע הראשון עבדנו ביחד, בתיאום מלא במקומות של משרד הבריאות, משרד הבריאות ובמקומות של הרווחה, משרד הרווחה.

סיגל מורן: הגעתי באופן אישי למעון, הייתי כשלוש שעות במעון, ישבתי עם כל הפורום וביקשתי מנטע לתאר לי דקה אחרי דקה את הדברים כפי שהם היו מהרגע שעלה החשש שיש משהו.

סיגל מורן: אני לא אשת מקצוע ולא אמורה לחקור את הדברים, אבל זה היה לי חשוב.

אפרת רייטן: כרגע המשטרה חוקרת חקירה פלילית?

סיגל מורן: אין חקירת משטרה.

אבי סלומה: צריך לפתוח - - -

סיגל מורן: אני לא מחליטה על פתיחת חקירה משטרתית.

סיגל מורן: ראיתי את הווטסאפ שהופנה אליך ואני רוצה למחות בתוקף על מי שכתב בו שמשרד הרווחה לא משתף פעולה עם המשטרה.

סיגל מורן: לא היה כדבר הזה, לא יהיה כדבר הזה לעולם.

סיגל מורן: אנחנו מדינה ואנחנו הראשונים להיות שם.

סיגל מורן: המעון קרא למשטרה והמשטרה הייתה שם מיד.

סיגל מורן: אנחנו עובדים עם המשטרה בשיתוף פעולה מלא, כשאתייחס לוועדה החיצונית אז תוכלו להבין עד כמה אנחנו עובדים עם המשטרה.

סיגל מורן: מכיוון שהיה חשוב לדעת את הדברים עוד באותו היום אז יחד עם הצוות המקצועי שיושב חלקו כאן עברנו דבר אחרי דבר אחרי הדברים שקרו.

סיגל מורן: עשינו סיור במעון, הייתה אתי גם הרופאה הראשית של משרד הרווחה, עם התזונאית הראשית של משרד הרווחה.

סיגל מורן: משרד הרווחה הקים מערך רפואה מה שלא היה בעבר, גייס תזונאית ראשית, גייס אחות ראשית, יש אחיות מחוזיות, יש תזונאיות מחוזיות, כל זה לא היה במשרד הרווחה, כל זה בכדי להגביר את היכולת שלנו באמת, מצד אחד להדריך את המסגרות ומהצד השני גם לבקר על המסגרות.

סיגל מורן: המון פעולות נעשו ויעשו ועדיין זה לא מספיק.

סיגל מורן: אנחנו כאמור מחכים לאישור הסופי של הפרקליטות לוועדת הבדיקה החיצונית, שאני מאוד מקווה שיתקבל היום, כי זה עבר את כל השלבים והגיע לפרקליט הראשי.

סיגל מורן: השר ביקש להרחיב את המנדט של הוועדה גם לבית דפנה ולא רק לבני ציון.

קריאה: למה לא קמה הוועדה של בני ציון עד עכשיו?

קריאה: מה הוא הרחיב?

קריאה: הרחיב משהו שלא קם?

סיגל מורן: אמרתי ואגיד שוב, כי זה קשור לבית דפנה.

סיגל מורן: לנו אסור בכל מקרה להקים ועדת בדיקה ברגע שיש חקירת משטרה.

סיגל מורן: במקרה של בני ציון פנינו למשטרה וביקשנו מהמשטרה והפרקליטות, למרות שמתקיימת משטרה, לאפשר לנו להקים את ועדת הבדיקה החיצונית בראשות השופטת.

סיגל מורן: מכיוון שאירוע בני ציון הוא אירוע גדול שעדיין לא נגמר, עדיין נחקר במשטרה, עדיין לא הוגשו כל כתבי האישום.

אפרת רייטן: יש לך מועד?

סיגל מורן: אין לי מועד מתי הם אמורים לסיים אבל כפי הנראה, שהיום או מחר הפרקליטות תאפשר לנו סוף סוף - - -

אפרת רייטן: גלשנו לנושא השני ואני מחזיקה את מנכ"ל משרד הבריאות שצריך ללכת.

אפרת רייטן: אני רוצה לעבור לכל מי שביקש רשות דיבור.

אפרת רייטן: ארגון ההורים הארצי, גברת חנה קים בבקשה.

חנה קים: שלום לכולם, כבוד יושבת הראש וכבוד המנכ"לים.

חנה קים: אני מפנה אליכם דברים שביקשו ממני הורים ומשפחות בארגון שהקמנו לפני כשנתיים וחצי עם פרוץ הקורונה.

חנה קים: ארגון ראשוני שלא היה קיים לפני כן, חברים בו הורים ובני משפחות מכל ההוסטלים והמוסדות והמסגרות של אנשים עם מוגבלות, לא רק פיגור שכלי, לא רק אוטיזם, ברחבי ישראל.

חנה קים: זה מדן ועד אילת.

חנה קים: אם אתם רוצים לדעת מה קורה אצל ההורים, זו הכתובת.

חנה קים: מה שהפריע להורים, זה שהם לא מבינים האם למפעיל של מסגרת דיור או למשרד הרווחה, יש היום אחריות על חייו של הדייר, שהוא הילד שלנו?

חנה קים: אם כן, איפה זה כתוב?

חנה קים: מי באמת אחראי?

חנה קים: מאחר ויש מסגרות בבעלות פרטית, האם חלה על הזכיין אחריות ניהולית?

חנה קים: זה כמו אחריות של תאגיד, אחריות ניהולית על הזכיין.

אפרת רייטן: אני מצטערת שאני קוטעת אותך, אני צריכה לשחרר את מנכ"ל משרד הבריאות, האם מישהו מכם רצה להפנות שאלה למנכ"ל משרד הבריאות?

עדית סרגוסטי: שמי עדית סרגוסטי מארגון בזכות, אני לא רוצה להפנות שאלה אלא הערה.

עדית סרגוסטי: עברו כשלושה חודשים מאז ישבנו בחדר הזה בעקבות הפרשייה המזעזעת של בני ציון.

עדית סרגוסטי: אנחנו למודי פרשיות כאלה ומה שאנחנו רואים, שומעים, קוראים עליהם אנחנו יודעים שזה קצה הקרחון, בתוך מה שקורה בתוך המוסדות האלה.

עדית סרגוסטי: הגיע הזמן שאנחנו, כחברה, כמדינה נבין שהשיטה הזו לא עובדת.

עדית סרגוסטי: אי אפשר לשים עשרות אנשים ביחד בתוך מוסד ולקוות שיהיה בסדר.

עדית סרגוסטי: אמרו כאן גם סיגל וגם נחמן בכנות, הפיקוח לא יוכל להיות שם כל יום.

עדית סרגוסטי: מי שיכול להיות כל יום בכל המקומות, לא האלה, זה הציבור.

עדית סרגוסטי: לכן האנשים האלה צריכים לחיות בקהילה, בקרבנו, במקום בו כל אחד מאתנו יכול לראות אותם יום יום.

עדית סרגוסטי: משנים נהלים, מגבירים פיקוח, שמים מצלמות והשיטה הזו פשוט לא מצליחה לעבוד.

עדית סרגוסטי: הבינו את זה בכל כך הרבה מדינות בעולם, מדינת ישראל לא המציאה את המוסדות, אין סיבה שאנחנו לא נעשה כך.

אפרת רייטן: רצית לשאול שאלה?

נחמן אש: ההערה מופנית גם אלי.

עדית סרגוסטי: ההערה מופנית גם לנחמן כי משרד הבריאות ברגעים אלה ממש הוציא מכרז במסגרתו יוקמו ששה מוסדות פסיכיאטריים פרטיים חדשים במדינת ישראל.

עדית סרגוסטי: לכן ביקשתי שנחמן ישמע את הדברים.

עדית סרגוסטי: כרגע הפרשיות האחרונות רובצות לפתחו של משרד הרווחה, אבל גם במסגרות של משרד הבריאות קרו מקרים כאלה בעבר.

עדית סרגוסטי: אנחנו מכירים את זה, אנחנו יודעים על זה.

עדית סרגוסטי: הפרטה זה חלק מהסיפור, לצערי זה לא כל הסיפור.

עדית סרגוסטי: בבית חולים הייתה פרשייה מזעזעת, שהוא בית חולים ממשלתי, במוסד טללים הייתה פרשייה מזעזעת, שהוא מוסד ממשלתי.

עדית סרגוסטי: הפרטה היא בוודאי חלק מהסיפור אבל לא כל הסיפור כולו.

עדית סרגוסטי: בדיון הקודם שהיה על בני ציון סיגל הבטיחה שמשרד הרווחה, פניו לסגירה של המוסדות, אנחנו מצפים מהכנסת, מצפים מהממשלה לקבל החלטה כאן ועכשיו על סגירה של מוסדות.

עדית סרגוסטי: העברתי לוועדה רשימה של מדינות שקבלו החלטות דומות בעבר כבר לפני הרבה מאוד שנים כי הבינו שהשיטה הזו לא יכולה לעבוד.

עדית סרגוסטי: הערה נוספת, עד שסוגרים את המוסדות, לשים אומבודסמן, גוף פיקוח חיצוני למשרדים שנותנים את השירותים.

עדית סרגוסטי: לא להפריט את הפיקוח ולא להעביר לחברות שיפקחו.

נחמן אש: זו שאלה גדולה.

נחמן אש: המסגרות האלה שהוזכרו אלה מסגרות בהן אנחנו מוציאים אנשים מבתי החולים הפסיכיאטריים הגדולים למוסדות שיקום, שהוויכוח בינינו, האם הם יכולים להיות בקהילה או לא, יש ספקטרום מאוד בעייתי לניהול.

נחמן אש: אני מקבל את ההערה באופן עקרוני.

נחמן אש: את צודקת מעשית, אבל אנחנו לא רואים פתרון אחר לצערי במקרה הזה.

רננה ישראל: שמי רננה ישראל, אני כאן כהורה.

רננה ישראל: יש לי שאלה אליך אדוני מנכ"ל משרד הבריאות, ספרה לנו הרופאה ממשרד הבריאות שמשרד הבריאות מגיע להוסטלים לעשות בדיקה של ניקיון, תברואה וכו', רק כאשר המפעיל הזכיין צריך לחדש את הרישיון שלו.

רננה ישראל: במילים אחרות, כשזכיין רואה שאוי ואבוי הוא תכף עומד לאבד את הרישיון ולא ירוויח יותר, אז הוא נזכר לבקש בדיקה ממשרד הבריאות.

רננה ישראל: האם אתה יכול היום, אחרי ששלושה אנשים נפטרו, שילמו בחייהם, להסתכל לנו בעיניים?

רננה ישראל: רציתי להזכיר באותו הקשר את המנכ"לית ממשרד הרווחה שרק לפני דקה ישבה ואמרה בתחילת דבריה, שהיא לא יכולה להבטיח להיות כל רגע בשביל האנשים האלה.

סיגל מורן: אמרתי שאני לא יכולה להיות בכל רגע בכל מקום.

רננה ישראל: זאת אומרת בכל מקום לדאוג לשלומם.

רננה ישראל: אז האם אתה אדוני, מנכ"ל משרד הבריאות, יכול להסתכל אלינו ההורים והאנשים בעיניים ולהגיד שמהיום והלאה, עכשיו אני מקבל את ההחלטה, לא בעוד חצי שנה או בעוד ועדה שתיכנס למגירה, האם אתה יכול להגיד שעכשיו יתחילו להיכנס להוסטלים לא לבדוק יום יום, כי אמרה מנכ"לית משרד הרווחה שהיא לא יכולה להיות שם יום יום, אבל שיתחילו לעשות בדיקות תברואה שלוש פעמים בשנה.

רננה ישראל: אפילו ארבע פעמים בשנה, איזו השתוללות, ממש חוצפה מצדנו הציבור לבקש שארבע פעמים בשנה תכנסו לבדוק את התברואה.

רננה ישראל: מגיע לאנשים האלה ואלה אנשים שאין להם קול לבטא את מה שהם מרגישים ואת מה שהם חווים.

רננה ישראל: דבר נוסף כדי להסב את תשומת לב האנשים שיושבים כאן.

רננה ישראל: מוזר, איך יוכל להיות שרק החוסים קבלו הרעלת מזון.

רננה ישראל: אם זה קרה בתמימות, מישהו שכח את הבשר באמת לא בכוונה, איך יכול להיות שאף אחד מהמדריכים לא אכל את הבשר הזה?

רננה ישראל: אתה יודע מה התשובה אדוני מנכ"ל משרד הבריאות?

רננה ישראל: שהמדריכים לא יושבים לאכול את הארוחות של החוסים, לא בגלל שהם חוששים שהבשר מקולקל, כי זה קורה אחת להמון זמן, הסיבה הרבה יותר פשוטה, האוכל שם לא אכיל ואני משתמשת במילים עדינות.

רננה ישראל: אני מורה לחינוך מיוחד, יש תלמידים בבית הספר שלי שהם בהוסטלים והם מספרים שהאוכל לא אכיל.

רננה ישראל: הם באים רעבים.

רננה ישראל: אני עכשיו עם תיק גדול כי אני בטיול שנתי בירושלים, הילדים היחידים שאכלו את האוכל באכסניה היו הילדים של ההוסטלים כי הם אמרו שהאוכל יותר טעים מאשר בהוסטל.

אפרת רייטן: לגבי טיב האוכל נפנה את השאלה למפעילים ונפנה למשרד הרווחה, אני לא בטוחה שמשרד הבריאות זה הכתובת.

רננה ישראל: אבל אפשר לבקש שתבואו ארבע פעמים בשנה?

נחמן אש: אני אומר כך, שוב, כרגע לפי החוק, מה שאנחנו מחויבים ועושים זה ביקורת במתן הרישיון וכאשר קוראים לנו.

אפרת רייטן: אז אולי באמת צריך לתקן את החוק?

נחמן אש: כמו שאמרה מנכ"לית משרד הרווחה, נשב ביחד ונחשוב איך לעשות את זה.

נחמן אש: אני לא בטוח שזה צריך להיות משרד הבריאות, מישהו צריך לפקח על ענייני התברואה וזה צריך להיות מישהו מקצועי.

קריאה: מי?

אפרת רייטן: הוא לא שולל שזה יהיה משרד הבריאות.

נחמן אש: אנחנו נסכם את זה בינינו.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: אני רוצה להודות לך פרופ' נחמן אש שהגעת לדיון וכמובן שנהיה בקשר וככל שנצטרך נמשיך ונזמן אותך, המשך יום מוצלח.

אפרת רייטן: חנה קים, אני חוזרת אליך, בבקשה.

חנה קים: אני רוצה להבין את הדיסוננס בין חוק חסרי ישע שקיים בסדר הדין הפלילי כבר שנים רבות לבין העובדה שלפי המכרזים של משרד הרווחה לצערי, אנחנו ההורים לא יודעים מי אחראי על חייהם ואיכות חייהם של ילדנו?

חנה קים: לא יודעים, יש כאן פער.

חנה קים: לקחתי שני מכרזים משנת 2017 ו-2013 ואין שם מילה על זה.

חנה קים: זה משהו אמורפי ואנחנו לא יודעים אפילו את זה.

חנה קים: אם אנחנו נותנים את הילדים שלנו שיגורו מחוץ לבית אנחנו צריכים לדעת מי אחראי אם חלילה קורה להם משהו ואנחנו לא יודעים.

חנה קים: מנגנון הפיקוח של הרווחה, כבר נאמר כאן, נכשל.

חנה קים: אחת הסיבות שהוא נכשל לדעתי, למרות שמתייחסים אלינו ההורים כנודניקים, זה משום שאנחנו שקופים בעיני הרווחה.

חנה קים: לא רואים אותנו ההורים.

סיגל מורן: את יוכל להגיד שאת שקופה בעיני?

סיגל מורן: כמה פעמים דיברנו?

חנה קים: אז מה אם דברנו?

חנה קים: המדיניות המתקתקה של להכיל הורים ולשמוע על הבעיות שלהם באופן אישי, זה לא הסיפור.

אפרת רייטן: מה זה שקופים?

חנה קים: שקופים זה שאנחנו לא קובעים כלום.

חנה קים: זה לא כמו במקומות שלא למטרות רווח, שהורים, חלק מהם, יושבים בוועד המנהל של המעון.

חנה קים: אנחנו לא קיימים.

אפרת רייטן: אז חסרה נציגות של הורים?

חנה קים: הבן שלי היה בארגון אל אור ואפילו קבוצת ווטסאפ הזכיין לא נתן להורים להקים, הוא נחרד גם מזה.

חנה קים: הוא אמר לי שהוא מציע לי הצעה שאי אפשר לסרב לה.

חנה קים: הסיפור הוא לא כמה פעמים תקדישי לי תשומת לב אישית.

חנה קים: אנחנו מדברים על בעיות רוחביות, לא מעניין העניין האישי, למרות שיש לי שני ילדים על הספקטרום אחד נמצא כאן ואחד נמצא כאן ושנים הם לא לידי וזה המצב.

חנה קים: אף פעם לא העליתי את זה בפומבי.

חנה קים: אנחנו דורשים חוזר מנכ"ל שמבהיר את האחריות הביצועית והפלילית של כל המפעילים בדיור חוץ ביתי.

חנה קים: את זה ההורים בקשו ממני להגיד כאן.

חנה קים: משרד הרווחה יתבע ויאכוף את תנאי המכרז וחוק חסרי ישע מול כל זכיין שיתרשל בתפקידו ובוודאי לא יאפשר לו, כמו בפרסום המכרזים החדשים, שדנאל ואל אור קבלו עכשיו לנהל עוד הוסטלים ומסגרות.

חנה קים: מה זה צריך להיות?

חנה קים: לפני חודשיים, נציגי הארגון שלי הציגו תוכנה שמזהה אלימות באופן אוטומטי ומתריעה ומתעדת אותה.

חנה קים: קוראים לה eye know, העין שיודעת, זה לא עולה הרבה כסף.

חנה קים: הצגנו לגדעון שלום ונדמה לי שגם לך, לא קבלנו שום התייחסות על זה, למה?

חנה קים: בואו נתייחס לזה, תתייחסו אלינו.

חנה קים: על השכר הנמוך של המטפלים אני לא צריכה להגיד לכם.

חנה קים: בקשו ממני לדבר על התקנת מצלמות, לא רק בחללים הציבוריים אלא גם בחדרים.

אפרת רייטן: תודה רבה חנה.

אפרת רייטן: לילך רון, בבקשה.

לילך רון לוי: שלום, אני אימא של דייר ממעון בני ציון שחווה התעללות בדירה 15.

לילך רון לוי: נתתי את הבן שלי למשרד הרווחה בתחילת הקורונה.

לילך רון לוי: אני אומרת "נתתי" כי אמרו לי ברווחה שזה יהיה הדבר הכי טוב בשבילו ובשבילנו המשפחה.

לילך רון לוי: לא רק שיצאה פרשת ההתעללות, אני מוצאת את עצמי, כשזה לא העבודה שלי, נמצאת פה פעם שלישית כשהובטח לי שתהיה ועדת חקירה, שיזמנו אותנו ההורים ושום דבר לא קרה.

לילך רון לוי: לצערי אנחנו נפגשים פה שוב אחרי מקרה מזעזע בבית דפנה.

לילך רון לוי: זה לא מתקבל על הדעת, אנחנו רוצים תשובות.

לילך רון לוי: משהו נוסף, הבן שלי הוא בן 22.

לילך רון לוי: בגיל 21 החיים של הילדים שלנו נגמרים.

לילך רון לוי: אין להם שום תוכניות קידום, הם הולכים וקמלים בלא לעשות כלום כל היום.

לילך רון לוי: הבן שלי בן 22 וחברים שלו אנשים בני 40 ו-50 ללא מעש.

לילך רון לוי: זה לא טוב לבריאות הנפשית שלהם ולא טוב לבריאות הפיזית שלהם.

אפרת רייטן: אז את שואלת על ועדת החקירה ועל תוכניות אחרי גיל 21.

אפרת רייטן: תודה רבה לך.

אפרת רייטן: טולי שלום בבקשה.

טולי שלום: אני אב לילד במעון וגם בוועד של בית דפנה.

טולי שלום: הנושא הוא בית דפנה, באתי להעיד רק על בית דפנה.

טולי שלום: התלוננו על המזון, ועד עוד הרבה דברים.

טולי שלום: הבן שלי נמצא במעון כבר 8 שנים, היו בעיות, לא אגיד שלא היו בעיות.

טולי שלום: היו בעיות בתוך המעון, רבתי אתם על הטיפול בילד, זה אומר שחשבתי שהוא צריך לקבל טיפול כזה והוא קיבל טיפול אחר ובסוף ישבנו ודנו והגענו לעמק השווה.

אבי סלומה: מהו עמק השווה?

טולי שלום: שבסוף הם העבירו אותו להיכן שרציתי וקיבל את מה שביקשתי.

טולי שלום: לא את כל מה שביקשתי קיבלתי, אבל - - -

אפרת רייטן: תשתדל לא להיכנס לפרטים אישיים.

אפרת רייטן: אתה רוצה להפנות שאלה או הערה?

טולי שלום: אני רוצה לומר בקשר למטבח, אני מגיע כמעט שלוש פעמים בשבוע למעון.

טולי שלום: בשבתות נותנים לנו בדרך כלל את האוכל שנותנים לחניכים, אנחנו טועמים מהאוכל, המדריכים אוכלים מהאוכל.

טולי שלום: 8 שנים לא קרה כלום.

אפרת רייטן: אז באת להעיד מטעם המעון שהכול בסדר?

טולי שלום: לא באתי להגיד שהכול בסדר, חס וחלילה.

אפרת רייטן: אני מנסה להבין.

טולי שלום: אני אף פעם לא אומר שהכול מאה אחוז.

טולי שלום: אם אני אוציא את רשימת התלונות שיש לי על כל המערכת שלכם, זה יהיה ארוך.

טולי שלום: המעון עצמו לא קשור לנושא.

טולי שלום: אני מזמין את כל אחד שיגיע למעון דפנה.

טולי שלום: המבנים לא יפים כי הם ישנים.

טולי שלום: הביקורת על המטבח הייתה ביום ראשון, מישהו נכנס פעם למטבח צה"לי ביום ראשון?

טולי שלום: הוא נקי?

אפרת רייטן: לא היינו מתכנסים לו לא הייתה שם התפרצות, לו לא היו מתים שלושה אנשים.

טולי שלום: האסון הוא אסון, אני לא אומר שלא.

אבי סלומה: אם זה היה קורה בצה"ל היו מדיחים את המפקד.

אפרת רייטן: בדיוק.

אפרת רייטן: לו זה היה קורה בצה"ל, לא הייתה נפתחת ועדת חקירה?

טולי שלום: לא הייתה נפתחת.

טולי שלום: שירתי גם במטבחים צה"ליים, שלחנו את החיילים הביתה.

יוראי להב-הרצנו: לא הבנתי מה האמירה?

אפרת רייטן: אפשר לשלוח את החיילים הביתה אם הם לא מתים.

טולי שלום: אני רוצה להסביר שמטבח מוסדי יש בו את הבעיות שלו.

קריאה: אני לא מבינה את ההתקרנפות הזו.

קריאה: ממש לא - -

חנה קים: למה את לא מבינה?

חנה קים: הוא אמר שהוא הגיע לעמק השווה, כי יש אנשים שחושבים על עצמם - - -

קריאה: - - כי אני רואה כאן שורה שלמה של אימהות ובני משפחה שזה לא עונה בקנה אחד עם ההרגשה שלהם מה שאתה אומר.

קריאה: הייתה לך ביקורת באוקטובר שמדברת על זבובים, על חתולים, על מיקסר מטונף.

יוראי להב-הרצנו: אני חלילה לא מבקר את הדברים של ההורה, אבל הנימה שבוקעת מהאנשים של בית אקשטיין בדיון הזה לא מקובלת עלי.

יוראי להב-הרצנו: שזו טעות שסביר שהיא תקרה וכלאחר יד מתו שלושה אנשים.

נחתומי יגאל: זה לא כלאחר יד.

יוראי להב-הרצנו: אולי היו להם מחלות רקע, אז זה בסדר שהם נפטרו?

יוראי להב-הרצנו: לכן אני אומר, אני לא מקבל את הגישה הזאת, אני דוחה אותה בשאט נפש.

אפרת רייטן: אבל בכל זאת הבן שלו נמצא שם, אז אני מכבדת את דבריו.

יוראי להב-הרצנו: לכן אני אומר שאני לא מבקר.

נחתומי יגאל: אני ממש מתקומם על מה שאתה אומר.

נחתומי יגאל: אתה קובע ושופט.

נחתומי יגאל: אני מתקומם, עם כל הכבוד.

יוראי להב-הרצנו: אני אומר את דעתי.

נחתומי יגאל: זכותך להגיד את דעתך.

יוראי להב-הרצנו: נכון.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה.

אפרת רייטן: כל אחד אומר כאן את דעתו ואנחנו נסתפק בזה.

אפרת רייטן: מותר לו לומר את הדברים האלה.

יוראי להב-הרצנו: או שלא.

אפרת רייטן: נשלב את הדיון של בני ציון.

אפרת רייטן: רוני נבון, פעילה חברתית לזכויות אנשים עם מוגבלות, בבקשה.

אפרת רייטן: אחריה בתיה רכבי.

קריאה: שהוציאה את אחותה מההוסטל המתעלל.

רוני נבון: שלום לכולם.

רוני נבון: אני רוצה בראשית דבריי שלפני הישיבה, כפעילה לזכויות אנשים עם מוגבלות, ביקשתי מאנשים בקבוצות הרבות לשלוח לי תלונות ששלחו למשרד הרווחה ולא טופלו.

רוני נבון: ביקשתי ממש בתמימות והווטסאפ שלי מתפוצץ מעשרות פניות של אנשים, בפייסבוק, בווטסאפ, מתקשרים אלי ולצערי אני חסרת אונים ולא יודעת איך לעזור להם.

רוני נבון: האם אפשר להגיש לכם חלק מהפניות שקיבלתי?

אפרת רייטן: אפשר להעביר למנכ"לית.

רוני נבון: רוב האנשים שיושבים פה מכירים אותי, יש לי אחות עם מוגבלות שיצאה ממוסדות הרווחה אחרי חמש שנים, ביניהן שנה בבית אקשטיין.

רוני נבון: יעל היום חיה בדירה משלה עם מטפלת, היא אוטיסטית בתפקוד בינוני, זקוקה לעזרה בכל דבר שהיא עושה כל יום ועדיין היא מצליחה יותר מחצי שנה לחיות בקהילה.

רוני נבון: אז מי שאמר שאנשים עם מוגבלות קשה לא יכולים לחיות בקהילה אני מזמינה אותו לבוא לבקר את יעל , כמו שהזמנתי את השר כמה פעמים ואני מזמינה גם אותך יושבת-ראש הוועדה, לבקר את יעל בבית שלה ברעננה.

רוני נבון: לא משנה מתי תבואו תמצאו אוכל חם נקי, בגדים נקיים, ריח טוב, יעל מטופחת, מגולחת - סליחה, אבל אנחנו נשים ובהוסטלים מי בכלל חשב לגלח לה את הרגליים - הציפורניים גזוזות, היא נקיה ומסודרת, השיער תמיד אסוף בצמה יפה.

רוני נבון: יש לה מטפלת אישית בשם דומא - - -

קריאה: את משלמת לה.

רוני נבון: תודה שאתה מעיר בדיוק את העניין שאני מגיעה אליו.

רוני נבון: מה שאנחנו בעצם צריכים זה את התקציב.

רוני נבון: יעל הייתה מקבלת 18,000 שקל בחודש ממשרד הרווחה לו הייתה הולכת למוסד חמישי, מה שאנחנו בשום פנים ואופן לא הסכמנו, היום אנחנו מקבלים מביטוח לאומי ומשרד השיכון ביחד 8,000 שקל.

רוני נבון: זאת אומרת יש פער ואנחנו מצליחים להפעיל את הדבר הזה איכשהו הוא כי עשינו גיוס תרומות אחרי הוועדה שהייתי בה לפני חודשיים.

רוני נבון: גיוס תרומות בעקבות כתבה ששודרה והצלחנו לגייס כמה אלפי שקלים שנותנים לנו אוויר לנשימה לעוד כמה חודשים, אבל זה לא יכול להמשיך כך לנצח.

רוני נבון: התחייבתי פה ואני מתחייבת שוב, אחותי לא תחזור למוסדות הרווחה, לא משנה מה.

רוני נבון: אנחנו חייבים איכשהו להבין שהיום, כל אחד מאתנו שיושב פה יחזור לבית הנעים והבטוח שלו.

רוני נבון: יש המון אנשים עם מוגבלות שלא בטוחים, לא עכשיו ולא בלילה והולכים לישון במיטה קרה עם מקלחת ששמעתי שאין מים חמים בברזים, אני לא יודעת מה זה אומר לגבי המקלחות ואני מאוד מקווה שזה לא אומר שום דבר לגבי המקלחות.

רוני נבון: האנשים האלה צריכים את העזרה שלנו עכשיו, במידי, אין לנו זמן.

אפרת רייטן: האם יש תוכנית להעביר את המשאבים האלה ישירות למשפחות?

אפרת רייטן: בתיה רכבי בבקשה.

בתיה רכבי: שמי בתיה רכבי, אימא של מיקה בת 41.

בתיה רכבי: זכיתי ב-41 שנות ניסיון ואני רוצה לייצג אותה כאן ואת הניסיון שלי כאימא.

בתיה רכבי: עד שנפתח הדיון הייתי במקום אחד ומרגע שהתחיל הדיון אני במקום אחר.

בתיה רכבי: כאימא בהחלט רציתי לבוא ולספר לכם על חוויה גדולה וטובה שיש לנו עם מיקה.

בתיה רכבי: היא נמצאת במוסד שבעיני לא משנה אם קוראים לזה מוסד או הוסטל או דיור בקהילה, אני לא רואה שום הבדל מלבד דבר אחד שהוא האיכויות, מערכת הערכים של המקום ואיך מתרגמים את זה.

בתיה רכבי: לי יש חוויה נפלאה עם מיקה וזה כבר מקום שלישי שמיקה גרה בו אחרי שני כישלונות.

בתיה רכבי: עד שבאתי הנה רציתי רק לספר את הקטע הזה.

בתיה רכבי: לא אסתיר מכם שברגע ששמעתי פרטים התחלתי לשמוע את עצמי עוד שאלות.

בתיה רכבי: מיקה חיה בקיבוץ הרדוף בבית אלישע.

בתיה רכבי: חיים שם בתוך הקהילה 80 איש עם צרכים מיוחדים.

בתיה רכבי: לגודל יש יתרון מאוד גדול, הם גרים בתוך קהילה כפרית ולא עירונית.

אפרת רייטן: איזה שאלות התחלת לשאול את עצמך תוך כדי?

בתיה רכבי: השאלות שהתחלתי לשאול את עצמי זו מה רמת בדיקת המטבח, הפיקוח, שאני מעורבת בו ויודעת מה הרמה.

בתיה רכבי: אני רוצה לומר שני דברים שלי מאוד חשובים.

בתיה רכבי: 40 שנה הרגשתי כאימא בשבי.

בתיה רכבי: אני אדם שבכל השנים אני נוכחת, פעילה חברתית, אני נמצאת, אני יודעת גם להפוך שולחן כשצריך.

בתיה רכבי: לא הייתה לי חוויה 40 שנה כמו שיש לי עם הממסד בשנה האחרונה.

בתיה רכבי: אני אומרת את זה בהתרגשות גדולה.

בתיה רכבי: אני חושבת שנצטרך לעבוד הרבה יותר חזק איך לגרום לעוד הורים להרגיש את זה.

בתיה רכבי: יש לי המון ביקורת, המון מה להגיד אבל החלטתי לעשות מעשה, לא לוותר והממסד קיבל אותי בידיים פתוחות.

בתיה רכבי: אני שם, אצל השר, אצל המנכ"לית, אצל בעלי תפקידים בכירים.

בתיה רכבי: אנחנו צריכים להיזהר מלהפוך את הכד, האנשים שעובדים עם הילדים שלנו עושים מעשה אדיר.

בתיה רכבי: רובם אנשים מיוחדים ונפלאים.

אפרת רייטן: אולי הנקודה שאת מעלה הוא השוני בין המוסדות.

בתיה רכבי: יש שוני בין המוסדות ויש שוני בין האנשים שאנחנו מדברים עליהם.

בתיה רכבי: למיקה לא מתאים לגור בלב תל אביב.

אפרת רייטן: צריך לאפשר גם וגם ולא להיות שבוי.

בתיה רכבי: אני מציעה לכולנו לשמור על איזון וליהנות ממהפך שקורה כרגע שאנחנו צריכים לעזור לתרגם אותו.

אפרת רייטן: תודה רבה לך.

אפרת רייטן: איריס לרנר בבקשה.

איריס לרנר פטיאן: שמי איריס אימא לבן ששמו שיר.

איריס לרנר פטיאן: רציתי להמשיך את הדברים על מקום שבעיני יוכל להוות דוגמה איך מקום יכול להיות.

איריס לרנר פטיאן: מקום קטן של 12 איש שנבחרו בקפידה.

איריס לרנר פטיאן: מקום פרטי שיש למפעיל מטרת רווח אבל עדיין הוא נותן לאותו הוסטל את כל מה שהוא צריך.

איריס לרנר פטיאן: אנחנו גרים בבית בתוך כפר יונה, מסביבו עצים ואנשים ושיתופי פעולה מדהימים עם עיריית כפר יונה, הילדים שלנו הציגו שם בתערוכה.

איריס לרנר פטיאן: יש שיתוף פעולה עם מכללת רופין, שמגיעים משם סטודנטים ומטפלים בילדים.

איריס לרנר פטיאן: אין רגע אחד שהילדים שלנו לא נמצאים במעש, הכול שקוף, הכול ברור.

איריס לרנר פטיאן: אנחנו מקבלים בווטסאפ את מה שהולך לקרות עם הילדים כל יום ויום.

איריס לרנר פטיאן: אומרים לנו איזה ארוחות צוהריים יהיו כל השבוע.

קריאה: מותר לך לבקר מתי שאת רוצה?

איריס לרנר פטיאן: כן, חד משמעית.

אפרת רייטן: אנחנו לומדים שיש שוני בין המקומות עצמם והחוויה של המשפחה.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: עורכת-דין נעמה לרנר, מנכ"לית התנועה לעצמאות.

נעמה לרנר: קודם כל, דבר שעלה דרך ההורים ושאותי מחרפן, זה שאנשים עם מוגבלות והמשפחות שלהם מצפים לכל כך מעט.

נעמה לרנר: אם יש להם אוכל נקי ואכיל, אם מדברים אתם מקשיבים וקשובים להם ואם באים ממכללת רופין להיות אתם, זה כבר המון.

נעמה לרנר: אנחנו מצפים עבור אנשים עם מוגבלות את מה שאנחנו מצפים עבור עצמנו בחיים.

נעמה לרנר: היכולת ליהנות מכל שירות בקהילה, לשלוט בחיים שלנו, להחליט איך הם ייראו, לעשות או לא לעשות דברים לפי רצוננו.

נעמה לרנר: זה הדבר.

נעמה לרנר: הורים, אל תצפו לפסיק פחות מזה.

נעמה לרנר: אני רוצה להגיד דבר נוסף לגברת סיגל מורן, שאני באמת באמת מאוד מעריכה, למרות שהיא חושבת שאני ברת פלוגתא גדולה ולמרות שאני תוקפת בכל דרך, אני מעריכה אותך מאוד, בעיקר את הדרך שבה את עומדת בהתקפות.

סיגל מורן: גם אני מעריכה אותך.

אפרת רייטן: אני חושבת שיש פה תמימות דעים, דבר שהוא לא מה בכך, שעצם לקיחת האחריות, הישיבה שלך כאן ותשומת הלב - -

נעמה לרנר: לגמרי.

נעמה לרנר: מה שלא היה עשרות שנים.

אפרת רייטן: - - לעמוד כאן תחת ביקורת ושאלות קשות.

נעמה לרנר: אני 40 שנה בעניין ולא היה כזה.

נעמה לרנר: אבל בואו ניקח את הדבר הזה כהזדמנות.

נעמה לרנר: מתו שלושה אנשים ואפשר לקחת את זה כהזדמנות ולבצע פה מהפכה אמיתית בשירותי הרווחה בהקשר של הדיור לאנשים עם מוגבלות.

חנה קים: אל תפחדי, אנחנו נהיה אתך.

נעמה לרנר: זה הרגע לעשות את זה והכוונה היא להתחיל לסגור מוסדות שכשלו עכשיו ולהעביר את הדיירים שלהם לקהילה עכשיו.

נעמה לרנר: לא בתוכניות שתהיינה בעוד שנים ולא כשיהיה את החוק.

נעמה לרנר: מוסד כשל, לסגור אותו עכשיו ולהעביר את האנשים לקהילה.

נעמה לרנר: זה קשה ולא פשוט אבל נעזור ואפשר לעשות את זה.

נעמה לרנר: לתת סיוע חירום למשפחות שרוצות להוציא את הילדים לקהילה.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: לגבי מה שאת אומרת, לסגור את המקומות, לדעתי כשמשרד הרווחה רוצה, הוא יודע לעצור רגע ולהיכנס לדבר, לא לסגור לחלוטין, אבל כמו שעשיתם בבני ציון, כשאתם יודעים שיש מקומות שצריך להיכנס ולקחת את המושכות, אתם יודעים לעשות את זה וזה דבר חשוב.

אפרת רייטן: בנושא בני ציון נמצאים פה מנהל נווה אירוס ויושב-ראש ועד המשפחות נווה אירוס, תחליטו מי מכם רוצה לדבר.

אפרת רייטן: אלברט בבקשה.

אלברט אברהם ממי: אני מרגיש שאני נמצא בסביבה זרה לי, אני פעם ראשונה פה וזה כבוד בשבילי להיות כאן.

אלברט אברהם ממי: באתי לפה בשני כובעים, כובע אחד כאדם פרטי שיש לו בן משפחה במעון וכובע שני שאני יושב-ראש ועד.

אלברט אברהם ממי: אמרתי לעצמי, רציתי לשתף אתכם בהתלבטויות שיש לי יום יום ולפעמים ההתלבטויות האלה לא רק התלבטויות פרטיות שלי אלא התלבטויות מול המשפחות שאני מייצג אותם.

אלברט אברהם ממי: כשהחלטתי לקחת את בן המשפחה שלי למסגרת, ידעתי שאין כמו בית.

אלברט אברהם ממי: זה לא יהיה תחליף לבית.

אלברט אברהם ממי: אבל החיים שלנו הם פשרה וברגע שהחלטתי לשים את בן המשפחה שלי במסגרת אמרתי שאני צריך להתפשר.

אלברט אברהם ממי: כמובן שחשבתי שאשתי ואני לא נחיה לעד ואני צריך לדאוג לו למסגרת שכשלא נהיה בחיים יהיה לו מקום טוב.

אלברט אברהם ממי: אחים ואחיות לא תמיד ממלאים מקום טוב ומושלם כמו הורים.

אלברט אברהם ממי: הגענו לפשרה של מסגרת עם מטפלים.

אלברט אברהם ממי: המטפלים עושים כמיטב יכולתם ותמיד יש מה לשפר.

אלברט אברהם ממי: כשאני עומד מול המערכת, איך אני יכול להתמודד מולה כשיש לי חששות של תרופות שנותנים לדיירים, או חששות שאולי הדיירים לא מרוצים, אולי צריך לסגור את כל המעונות?

אלברט אברהם ממי: אני אומר שננסה להתעמק ברזולוציות יותר פרטיות כדי להסיק מסקנות ולתקן.

אלברט אברהם ממי: לדוגמה, אמרו שיש אירועים חריגים עם תרופות.

אלברט אברהם ממי: באתי למנהל וביקשתי את כל האינפורמציה הזו במשך שנתיים, קבלתי את האינפורמציה במשך שנתיים, עשיתי עבודת עיבוד נתונים ואמרתי לו, במקום לזרוק חול בעיניים הנה הנתונים, בוא נראה איך אפשר לשפר.

אפרת רייטן: אתה מספר שמבחינת החוויה שלך, יש לך חוויה טובה.

אלברט אברהם ממי: החוויה שלי לא מספיק טובה אבל אני מתמודד אתה יום יום.

אפרת רייטן: אתה אומר שצריך לשים את הדגש על הדברים הפרטניים ולא לתת מענים כוללים, שאין פה כשל כללי רחב?

אפרת רייטן: הכשלים הם קטנים ופרטניים?

אפרת רייטן: יכול להיות אבל אתה יודע שיש מקומות אחרים שהם פחות.

אלברט אברהם ממי: בדיוק.

אלברט אברהם ממי: ההתמודדות שלנו היא רגעית, יום יומית וצריך לדעת איך לפתור את זה.

אפרת רייטן: אגב, חלק מהניירות שקיבלתי מרוני מתייחסים גם לנווה אירוס עם טענות.

אפרת רייטן: אז כל אחד והחוויה שלו.

קריאה: כל אחד והחוויה שלו, זו חוויה מתמשכת בנווה אירוס שהיא חוויה זוועתית.

אבי סלומה: אני בא מארגון של אנשים עם שיתוק מוחין.

אבי סלומה: כל מי שדיבר פה הוא בעל משפחה.

אבי סלומה: מה קורה לכאלה שמאושפזים במעונות ובמוסדות ללא משפחה?

אבי סלומה: המון אנשים מאושפזים ללא משפחה, אין מי שיגיע ויטפל בהם.

אבי סלומה: במקרה ביקרתי אדם שאביו נפטר, הוא היה אתו בבית אבות, אדם צעיר בן 40 בבית אבות, כולו עור ועצמות, שוכב במיטה ואף אחד לא מטפל בו.

אבי סלומה: אפילו כיסא גלגלים לא היה לו.

אפרת רייטן: אתה מתייחס למקרים בהם גם אין משפחה שיכולה לדאוג.

אפרת רייטן: בסדר גמור, אולי נשמע התייחסות ממשרד הרווחה גם לעניין הזה.

אפרת רייטן: תודה רבה לך.

אפרת רייטן: חנה גול בבקשה.

חנה גול: שמי חנה גול ואני אמא של עמית.

חנה גול: עמית בן 32 ונמצא בהוסטל של בית אקשטיין.

חנה גול: לא באתי לסנגר עליהם, לא בגלל זה אני פה, אני לא עפה על ההוסטל, מכל מיני בחינות.

חנה גול: כאמא הייתי רוצה שהוא יהיה יותר עטוף ויותר מטופל.

חנה גול: אבל עמית אומר לי, אבל אני מאושר, טוב לי פה, יש לי חברים, כיף לנו.

אפרת רייטן: את מרגישה שבויה כמו שאחרים אמרו?

חנה גול: לא, הוא טוב לו, אז לא הכול מושלם כמו שהייתי רוצה וכמו אם היה בבית.

אפרת רייטן: יש לך אוזן קשבת אם את רוצה לתקן דברים?

חנה גול: כן.

חנה גול: מאוד.

קריאה: אז אם טוב לבן שלך מה את עושה פה?

חנה גול: באתי לספר לכם שיש הוסטלים טובים כמו ההוסטל של שיר וההוסטל של מיקה, יש מקומות ממש טובים שעושים עבודה נהדרת ולא כולם שליליים ורעים.

חנה גול: יש שר רווחה מדהים ומנכ"לית מדהימה שעושים עבודה.

קריאה: תגידי שאת מנהלת חטיבת המיוחדים של יש עתיד.

קריאה: תהיי שקופה.

קריאה: תגידי, כי את עושה כאן פרסומת.

חנה גול: הייתי חברה בוועדה יחד עם עוד הורים, בוועדה שעסקה במרכזי היום לעיסוק ופנאי לחברים עם תפקוד נמוך.

אפרת רייטן: איפה שלא צריך לתקן אנחנו מפרגנים ולא מתקנים.

אפרת רייטן: אבל יש פה משפחות של אנשים שזועקים מדם לבם.

אפרת רייטן: אני שמחה בשבילך שהכול לפי רצונך.

אפרת רייטן: ככה אי אפשר לתקן ואני לא יכולה לעזור לרוני שהעבירה את אחותה חמש פעמים אם לא נסתכל גם על המקומות שלא נעים להסתכל עליהם.

אפרת רייטן: הלוואי שהכול היה ככה ואז לא היינו צריכים לקיים את הדיון הזה.

אפרת רייטן: יש התעללות בבני ציון ומוות במעון דפנה.

אורית סטרוק: יש בוודאי שינוים רחבים שצריך לעשות אבל יש שינוי אחד שקל ופשוט, שאת הביקורות שעושים יעשו כביקורת פתע.

אורית סטרוק: זה כבר ייתן אימפקט אחר.

סיגל מורן: לנווה אירוס הגעתי בשבוע שעבר כביקורת פתע בשמונה בבוקר.

סיגל מורן: אני עושה לפחות שני ביקורי פתע בחודש מעבר לביקורים רגילים.

סיגל מורן: אני מבקרת רק במסגרות של הרווחה.

סיגל מורן: תודה רבה יושבת הראש על הדיון.

סיגל מורן: הקשבתי בקשב רב, אני רוצה לבקש שתנסו להקשיב לי בלי להתפרץ.

סיגל מורן: אני אתחיל בזה שאומר שאני מאוד לא מרוצה ממה שמדינת ישראל פיתחה עבור אנשים עם מוגבלויות.

סיגל מורן: לפני עשרה חודשים, טרם כניסתי לתפקיד, לא הכרתי את העולם הזה.

סיגל מורן: למדתי המון בעשרה החודשים האלה.

סיגל מורן: התסכול הכי גדול זה לגלות את הפער המטורף שיש בתחום הזה, שנוצר במשך הרבה מאוד שנים.

סיגל מורן: פער שאי אפשר לתקן במספר חודשים בודדים.

אפרת רייטן: אם את שמה את האצבע, איפה הבעיה?

אפרת רייטן: מההפרטה?

אפרת רייטן: מה קרה?

סיגל מורן: אני לא יודעת לומר.

סיגל מורן: אני חושבת קודם כל שהתפיסות בעולם השתנו.

סיגל מורן: בעבר, היו שמים אנשים עם מוגבלויות, השר תמיד מספר על איך שהיה ילד בדימונה ולמד בכיתה עם אנשים עם מוגבלויות קשות ואחרי זה הם נעלמו כי יצאו לכל מיני מסגרות.

סיגל מורן: זו הייתה תפיסת העולם, שמוציאים מהחברה.

סיגל מורן: אחרי שתפיסת העולם הזאת השתרשה, אז נוצר מצב שהיה יותר קל לא לראות.

סיגל מורן: אם רוצים לבחון לאורך השנים מה אחוז תקציב הרווחה מכלל תקציב המדינה, אני יכולה להמשיך אבל לא באתי להגיד על העבר.

סיגל מורן: מה שבאתי לומר זה שבלתי אפשרי במספר חודשים קצר לצמצם את הפער הזה.

סיגל מורן: אנחנו פועלים בשלושת הרבדים בו זמנית.

סיגל מורן: במידי בבינוני ובארוך.

סיגל מורן: יש כ-17,000 דיירים במסגרות חוץ ביתיות בעולם המוגבלויות.

סיגל מורן: אי אפשר מהיום למחר לסגור כי צריך לדעת לאן לשלוח אותם.

סיגל מורן: ישבנו מספר פגישות עם משרד השיכון וביטוח לאומי כדי לייצר את המעטפת.

סיגל מורן: אם יוצאים לקהילה אמרה רוני, שמאוד כועסת עלי לצערי כי אני מאוד מעריכה אותה, היא כועסת עלי כי אני לא יכולה, אין לי כלי כזה היום לקחת את הכסף הזה ולהעביר.

סיגל מורן: אני מפתחת את הכלי הזה.

סיגל מורן: אנחנו כמשרד הרווחה לא יכולים לתת קצבאות.

סיגל מורן: על פי חוק אנחנו לא יכולים.

סיגל מורן: ביטוח לאומי יכול.

סיגל מורן: אנחנו לא יכולים לתת שכר דירה.

סיגל מורן: אז אני יושבת עם מנכ"ל השיכון, שלא סוד שהוא גם אבא לבחור עם צרכים מיוחדים ומאוד מחויב לעניין הזה, אנחנו בוחנים איך מעלים את שכר הדירה כדי שיהיה ריאלי, כי ב-780 שקל אי אפשר לשכור אפילו דירת שותפים.

סיגל מורן: איך אנחנו מעלים את הקצבאות של ביטוח לאומי.

סיגל מורן: לצד זה אנחנו בונים את מעטפת השירותים, לא ארחיב על הכול כי זה הרבה זמן.

סיגל מורן: אנחנו בונים את מעטפת השירותים שאפשר יהיה לתת אותה בוואוצ'רים, שאפשר יהיה לבחור בוואוצ'רים איזה סוג של מרכז פנאי רוצים ואיזה סוג של מענים אחרים רוצים.

סיגל מורן: כל זה לוקח זמן.

סיגל מורן: אי אפשר לעשות את זה ביום.

סיגל מורן: מה אנחנו עושים בינתיים?

סיגל מורן: תודה על זימון הדיון, ביקשתי אותו ואני שמחה שנענית לבקשה, כדי לתאר בפניכם את המהלכים שעשינו בחודשים האחרונים, שאני אגיד לא בצניעות, אבל אני חושבת שלא נעשו במשרד הרווחה במשך שנים רבות מאוד.

חנה קים: אז תשני את המכרזים ותכנסי להיסטוריה.

סיגל מורן: ביקשתי לא להפריע, אני אתייחס גם לדברים האלה.

סיגל מורן: הדבר הכי חשוב זה החוק לאנשים עם מוגבלות.

סיגל מורן: יושבים פה חברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה, אני מקווה שיהיה לנו מספיק זמן לעבוד בלי קשר להיבטים פוליטיים, אלא רק בגלל העניין הזה.

סיגל מורן: אני מקווה שהחוק לאנשים עם מוגבלויות יעבור בכנסת ללא קשר לפוליטיקה.

אפרת רייטן: מה הבשורה מבחינת האנשים שפה?

סיגל מורן: החוק מכוון בדיוק למקום שאליו מדובר.

סיגל מורן: החוק מדבר על צמצום במקסימום, אני בכוונה מגדירה את זה כך למרות שיש פה כאלה שיכעסו עלי ופעם קודמת שאמרתי את זה בוועדה הופגזתי בווטסאפים למחרת, חלקם לא ממש נעימים.

סיגל מורן: אני אומרת, צמצום במקסימום של המעונות, של מסגרות הדיור הגדולות.

סיגל מורן: יש לנו היום בערך 80 מסגרות כאלה, מסגרות גדולות.

סיגל מורן: המסגרות האלה צריכות להיעלם מהעולם.

סיגל מורן: הן צריכות להיות הרבה יותר קטנות.

אבי סלומה: - - -

סיגל מורן: אדוני, אל תפריע לי בבקשה, תן לי לסיים.

סיגל מורן: המעונות הגדולים כפי שהם היום צריכים להיעלם מהעולם.

סיגל מורן: אלה שיישארו בסוף ויישארו בסוף מעונות, צריכים להיות קטנים, צריכים להיות בסטנדרטים אחרים, צריכים להיות באיכות אחרת וצריכים להיות בפוקוס פיקוחי אחר לגמרי ממה שקיים היום.

סיגל מורן: אבל זה יהיה יותר קל כי יהיה הרבה פחות.

אפרת רייטן: זה תהליך ארוך.

סיגל מורן: אני מגדירה אותו לטווח הבינוני.

סיגל מורן: אני מדברת על תהליך של שלוש שנים לצמצום המעונות.

סיגל מורן: התהליך של הוצאה לקהילה הוא תהליך מורכב.

סיגל מורן: יש מחלוקת תפיסתית גם עם בזכות וגם עם התנועה לעצמאות, כשאנחנו מדברים על יציאה לקהילה לא מדברים רק על חיים עצמאיים לגמרי בקהילה.

סיגל מורן: אנחנו מדברים בחזון גם על הוסטלים, מסגרות של 12 דיירים, מסגרות קטנות וביתיות.

סיגל מורן: אותם יצטרכו להפעיל מפעילים.

אפרת רייטן: נרחיב את העניין הזה כשנעסוק בחוק.

אפרת רייטן: עלו הרבה מאוד נשואים שאנשים מבקשים תשובה עליהם, נתחיל אולי עם הוועדה.

סיגל מורן: אני אעבור אליהם.

סיגל מורן: רציתי להתחיל מהטווח הרחוק כי ראיתי את המסמך ש"בזכות" הגישו לוועדה והם התייחסו בעיקר לחלק הזה.

אפרת רייטן: ויהיו לנו עוד הרבה דיונים בעניין הזה.

סיגל מורן: אני רוצה לומר שקודם כל הפעולות שעשינו מאז בני ציון, מעבר לפעולות הידועות שגם דיווחנו עליהם בפעם הקודמת, רוני, אני חייבת לומר שהיום אני לא מקבלת את הטיעון שאין למי לפנות.

סיגל מורן: בחודשים האחרונים פתחנו קו חם ייעודי רק לבני משפחה עם מוקד שפועל 24/7 ופרסמנו אותו בכל דרך.

סיגל מורן: העברנו את זה גם בכל קבוצות הווטסאפ, קו ייעודי ייחודי.

אפרת רייטן: אתם יודעים שהפניות מטופלות?

סיגל מורן: עד כמה שאני יודעת, כן.

סיגל מורן: הצבנו, יכול להיות שזה עוד לא הושלם אבל זה בתהליך, בכל המסגרות שלנו שילוט עם מספר הטלפון ועם שם המפקח.

סיגל מורן: כי מדברים שלמדתי מהורים ומבני משפחה אמרו לי שלא יודעים מי המפקח.

אפרת רייטן: הוספתם מפקחים?

סיגל מורן: הוספנו במידי 28 תקני פיקוח.

סיגל מורן: זה טיפה בים.

סיגל מורן: הגעתי עכשיו מצובה שם נמצאת כל הנהלת המשרד וכל היום עוסק בנושא הפיקוח, על זה מוקדש היום וכל הצוות שלי שם.

סיגל מורן: בדרישות התקציביות שלנו, אחרי עבודה מאוד מעמיקה שעשינו על הפיקוח, לא רק בעולם המוגבלויות, יש לנו פנימיות ילדים, חסות ועוד.

סיגל מורן: עשינו עבודה מאוד מעמיקה של תפקיד המפקח.

סיגל מורן: ניתחנו את המסגרות שלנו מה צריך להיות סטנדרט הפיקוח, כל סוגי המסגרות, באיזו תדירות צריך להיות הפיקוח.

סיגל מורן: מזה גזרנו כמה תקני פיקוח חסרים לנו ובלי להגזים, אנחנו צריכים בשנה הבאה 150 תקני פיקוח נוספים.

סיגל מורן: זה הולך להיות בראש סדר העדיפויות שלנו בדרישות התקציביות של משרד הרווחה.

אפרת רייטן: שאנחנו מקיימים עכשיו?

אפרת רייטן: בתקציב הבא?

אפרת רייטן: עוד 150 תקנים.

נעמה לרנר: איזה שיניים יש לפיקוח הזה?

נעמה לרנר: מה הוא יכול לעשות אחרי שהוא מגלה שיש בעיה?

סיגל מורן: לגבי נושא המכרזים, אנחנו עושים עבודה מאוד מעמיקה בנושא המכרזים.

סיגל מורן: אחד הדברים שעסקנו בהם אתמול והיום זה בדיוק איך מגדילים את סמכויות המפקחים?

סיגל מורן: איך אנחנו נותנים להם יותר שיניים?

סיגל מורן: איך הופכים אותם ליותר אפקטיביים?

סיגל מורן: לצד חברות הבקרה בתחומים שונים, כדי שתהיה גם בקרה מקצועית.

סיגל מורן: אגב, הבקרה מדווחת לפיקוח, כי מי שבסופו של דבר בר הסמכה הוא הפיקוח.

סיגל מורן: גם אם לא אוהבים את התשובה שלי, זה מה שיש.

סיגל מורן: אין לי סמכות משפטית לעצור מכרז באמצע.

סיגל מורן: אני יכולה לשנות את כל המכרזים מעתה ואילך וזה מה שאני עושה.

סיגל מורן: כדי שלפיקוח יהיו כלים לאכוף, אני צריכה שבמכרז הכלים האלה יהיו מוגדרים.

סיגל מורן: בנוסף לדברים האלה שאנחנו עושים אנחנו מקימים אגף שירות.

סיגל מורן: אני מוציאה את כל נושא השירות, הוא נמצא היום אצלנו תחת דוברות וקשרי משהו, אנחנו מוציאים גם את המוקד שלנו וגם את פניות הציבור.

סיגל מורן: אני מקימה אגף תחת לשכת מנכ"ל עם פונקציה ייעודית לעניין הזה.

סיגל מורן: כל אלה פעולות שנעשו בשלושת החודשים האחרונים.

סיגל מורן: יש לנו מכרז על פונקציה שתהיה אחראית על כל נושא ועדות הבדיקה במשרד ועל כל הנושא של המעקב אחרי אירועים חריגים.

סיגל מורן: אין במשרד הרווחה מעקב מקרו אחרי אירועים חריגים.

אפרת רייטן: העלינו בפעם הקודמת את ענין המצלמות ואמרת שאת רוצה לשנות את הנוהל.

סיגל מורן: שינינו את נוהל המצלמות, אני חייבת לומר שלמורת רוחם של חלק מהמפעילים.

סיגל מורן: הוצאנו הנחיה שבכל מקום חייבות להיות מצלמות והמצלמות צריכות להיות פתוחות למנהל המסגרת.

חנה קים: גם בחדרים הפרטיים?

סיגל מורן: לא.

סיגל מורן: גם לא להורים.

חנה קים: אז מה?

חנה קים: ברוב ההוסטלים יש מצלמות.

סיגל מורן: אני אתייחס לזה.

סיגל מורן: אחד הדברים שאני גיליתי בבני ציון בעקבות האירוע, את אירוע בני ציון הגדרתי במשרד הרווחה כרעידת אדמה ואמרתי שאת ההזדמנות הזו אנחנו לא מתכוונים לבזבז.

סיגל מורן: למדתי המון דברים כמו לדוגמה - - -

חנה קים: שהזכיין לא הצליח - - -

סיגל מורן: לא שהזכיין, שהנוהל לא אפשר למפקחים שלנו, כביקורת שוטפת שלנו, לצפות במצלמות.

סיגל מורן: הנוהל הזה שונה בפועל.

סיגל מורן: בנוסף, יחד עם משרד המשפטים אנחנו בוחנים את הדרכים למצלמות גם בחדרים הפרטיים.

סיגל מורן: תזכרו שלצד הרצון לפיקוח אנחנו רוצים לשמור על הפרטיות של הדיירים.

חנה קים: מי שמתנגד זכותו להתנגד.

סיגל מורן: אנחנו בודקים יחד עם משרד המשפטים את האפשרות לשים מצלמות במקום שבו האפוטרופוסים מאשרים.

סיגל מורן: אנחנו לא יכולים לעשות את זה בלי אישור משפטי.

סיגל מורן: לגבי ועדת הבדיקה, השר הורה מיד אחרי האירוע להקים את ועדת הבדיקה.

סיגל מורן: כמו שאמרתי קודם, תמיד, לא רק עכשיו, כל ועדת בדיקה, גם כשהיא ועדת בדיקה פנימית, כשמתנהלת חקירה משטרתית אסור לנו להקים ועדת בדיקה מכיוון שיש חשש לזיהום החקירה.

סיגל מורן: פנינו למשטרה, פנינו לפרקליטות, לא קיבלנו את האישור עד היום.

סיגל מורן: הוועדה מבחינתנו הוקמה, תוקצבה, יש לה משרדים, כל מה שצריך, יש לה את המינויים שאמורים לעמוד בראשה, יש לה הכול.

סיגל מורן: הדבר היחיד, שאני מקווה שיהיה היום או מחר, זה את האישור של פרקליט המדינה, כולל ההגדרות - - -

אפרת רייטן: זו הכתובת למעשה כרגע.

סיגל מורן: השר הורה להרחיב את המנדט של הוועדה גם לאירוע בית דפנה אבל חשוב לי לומר שבמקביל לזה הקמנו ועדות פנימיות שלנו.

סיגל מורן: לא חיכיתי שלושה חודשים עד שתקום ועדה.

סיגל מורן: הקמנו ועדות פנימיות שלנו כדי לבדוק את האירועים.

סיגל מורן: דבר אחרון, קבלתי גם מחלק מהיושבים כאן ווטסאפים למה את לא עושה בבית דפנה מה שעשית בבני ציון, למה את לא מעיפה את המפעיל?

אפרת רייטן: תני לנו סטטוס מה קורה בבני ציון.

אפרת רייטן: מי מפעיל את המקום?

סיגל מורן: בבני ציון מפעילה את המקום עמותה בשם פרח.

סיגל מורן: עמותה שאיתרנו, הצלחתי לקבל אישור נדיר מהחשב הכללי להתקשר אתם בפטור ממכרז עד שנה.

סיגל מורן: הם נכנסו לשם, זה מאוד מאתגר, יש שם הרבה פערים שצריך להשלים.

סיגל מורן: במקרה מחר בבוקר אני שם למעקב ולמפגש עם המפעילים.

סיגל מורן: הבוקר קבלתי הודעה מרגשת מאחד ההורים על השינוי שרואים.

סיגל מורן: אבל אני רוצה לומר שאנחנו עדיין לא רגועים.

סיגל מורן: יש צוות מלווה שלנו שמלווה את המקום בצורה מאוד אינטנסיבית.

סיגל מורן: משהו אחרון לגבי בית דפנה, קבלתי הודעות למה אני לא סוגרת את המקום.

סיגל מורן: אני מסרבת להתייחס למפעילים כאויבים.

סיגל מורן: עשיתי את מה שעשיתי בבני ציון עם אל אור כי היו לזה סיבות.

סיגל מורן: אל אור היו בשימוע, הייתה סדרה של אירועים חריגים שקרו בבני ציון והאירוע הזה היה הקש ששבר את גב הגמל.

סיגל מורן: גם משפטית הייתה לי את האפשרות, זה לא כל כך פשוט להוציא, אני צריכה שיהיה לי בסיס משפטי לעניין.

סיגל מורן: נדמה לי שהמפעילים כבר מבינים את זה, אני לא מתכוונת לעשות חיים קלים לאף אחד.

סיגל מורן: חנה, אמרה לי לא לפחד, אני תמיד אומרת שמי שהייתה מאוימת חצי שנה כי לא נענתה לבקשות הפרוטקשן בנגב כראש מועצה של הבדואים ולא נכנעה, תאמיני לי שפחד זה לא הדבר שמוביל אותי בחיים.

סיגל מורן: אני לא מפחדת, אני מסתכלת בעיניים לכולם.

סיגל מורן: יחד עם זה, אני מסרבת להתייחס למפעילים כאויבים.

סיגל מורן: גם אין לי שום דבר נגד מי שמרוויח כסף ובתנאי שהוא עושה את זה לא על חשבון המטופלים, בתנאי שהוא עושה את זה בצורה ישירה והגונה.

סיגל מורן: למרות זה, אם אתם שואלים אותי, הייתי שמחה לראות יותר מלכ"רים בתוך התחום הזה ואני כן בודקת אפשרות בתוך המכרזים, בית אקשטיין לא יאהבו את זה, אני לא יכולה להגדיר רק מלכ"רים, אבל אני בודקת אפשרות לתת נקודות זכות למלכ"רים.

סיגל מורן: לא נפתחה חקירת משטרה.

סיגל מורן: אי לי סמכות להגדיר אירוע כפלילי או לא פלילי, זו רק המשטרה.

סיגל מורן: מתוך מה שמצאנו עד כה, לא מצאנו עילה במקרה הזה שתביא אותנו לפעול במקרה הזה כמו במקרה של בני ציון.

אפרת רייטן: שאלה כללית שעלתה גם על ידי חברי הכנסת כולם, כשאנחנו מתייחסים למפעילים היום, האם את יכולה לומר היום בכנות שאת חושבת שכרגע המטוטלת זזה רחוק מידי מבחינת מקסום הרווח?

אפרת רייטן: האם אנחנו נמצאים במצב בו המדינה כן צריכה להיכנס חזרה לאותו מקום של לקיחת אחריות, של מדיניות וערכים, שאומרת סליחה, לא הכול זה כסף ויש לי מה לומר במקומות האלה.

סיגל מורן: חד משמעית.

סיגל מורן: אני אגיד משהו יותר חמור מזה.

סיגל מורן: כשאנחנו מדברים על המכרזים, רק תבינו לאיזה עומק אנחנו יורדים בדברים, אחד הדברים שהשתרשו במשרד הרווחה זה שכשמפעיל נכנס למסגרת זה לכל החיים.

סיגל מורן: בעצם כל הזמן יש הארכות.

אפרת רייטן: זה חמור מאוד.

סיגל מורן: אחד הדברים שאנחנו הולכים לשנות עכשיו במכרזים זה שיהיו מקסימום שתי תקופות.

סיגל מורן: הדבר הזה יגמר.

סיגל מורן: יהיו מקסימום שתי תקופות הארכה ולפני סוף תקופת הארכה הבאה יהיה מכרז נוסף.

סיגל מורן: אני מדברת גם על מסגרות בקהילה.

אפרת רייטן: האם במסגרת המכרזים האלה יש לכם סעיף שמדבר על השירות, על ההורים, על האנשים עצמם?

אפרת רייטן: האם אתם לוקחים בחשבון גם את היחס שמקבלים או שהמפעיל מקבל מבחוץ?

סיגל מורן: אני לא בטוחה שהבנתי את השאלה.

סיגל מורן: גם אם אני אזכה להיות את הזמן שאני רוצה להיות במשרד לא אצליח להיות בכל המסגרות, אבל אני אומר שעוד לא נתקלתי במסגרת שאין שם ועד הורים, הורים שותפים ופעילים בכל המסגרות.

חנה קים: זה לא נכון.

אפרת רייטן: האם זה קריטריון?

סיגל מורן: מה לא נכון?

סיגל מורן: אמרתי שאני לא נתקלתי.

סיגל מורן: את יכולה להגיד שזה לא נכון?

סיגל מורן: יכול להיות שיש ולא נתקלתי.

נעמה לרנר: כדאי לבדוק את הנושא של ועדי הורים, עד כמה הם מייצגים באמת את כלל ההורים.

רוני נבון: במסגרת האחרונה שאחותי הייתה בה, היה ועד הורים שהיה תחת טרור של מנהל המסגרת.

רוני נבון: קבלנו עשרות פניות מוועד ההורים הזה.

רוני נבון: אבא שלי כתב מכתב לרווחה על המסגרת הזו וקיבל איומים שיעיפו את יעל מהמסגרת.

רוני נבון: זה ועד ההורים במסגרות.

סיגל מורן: נעמה אני אומרת לך, הבוקר בסדנת ההנהלה שאנחנו עושים כאמור על הפיקוח אמרתי לכל ההנהלה של המשרד שאין לנו את הזכות לכעוס על בני המשפחה.

סיגל מורן: אין.

סיגל מורן: תאמינו לי שלפעמים קשה לא לכעוס עליכם.

סיגל מורן: אתם מכירים את אמא שלי, אבא שלי, אמא שלי נפטרה לפני 30 שנה ואבא שלי צדיק, למה כל השיח הזה?

סיגל מורן: אני נושמת ואומרת לעצמי שאני לא שמה את עצמי בפני אף הורה או בפני אף בן משפחה.

סיגל מורן: אני מבינה את התסכול רב השנים שאתם חווים.

סיגל מורן: אני מבינה שכך פעם באים אנשים חדשים.

סיגל מורן: אני רוצה לומר לכם שאני מאוד מקווה שתהיה לי הזכות לעמוד מספיק שנים בראש המשרד הזה כדי לחולל יחד עם השר את השינוי המיוחל.

סיגל מורן: כי אני בטוחה שאנשים עם מוגבלויות במדינת ישראל ראויים לזה.

סיגל מורן: בנימה אישית, תאמינו לי שהמתקפות לא מעלות מוטיבציה.

אפרת רייטן: ברור.

אפרת רייטן: אבל זה חלק מתפקידנו, אין מה לעשות.

אפרת רייטן: אפשר גם לעמוד בביקורת.

מור דקל: שמי מור דקל, יו"ר העמותה למען הילד בגיל הרך.

מור דקל: תודה על הדברים שאמרת, זה נשמע מאוד מעודד.

מור דקל: הייתי שמחה שהדבר הזה יורחב מהמעונות שיקומיים, מגיל לידה.

מור דקל: כשאנחנו מדברים על ילדים וחסרי ישע זה מגיל לידה, חוק המצלמות.

מור דקל: כל הדברים האלה אפשר להשוות ולהרחיב אותם לכאן ולכאן.

מור דקל: נדבך שלא דובר עליו והוא לא פחות חשוב בעיני זה נושא כוח האדם.

מור דקל: מה עושים לגבי כוח אדם?

מור דקל: להרחיב ל-150 מפקחים בתקנים זה טוב ויפה אבל אין על מי לפקח.

סיגל מורן: צודקת.

סיגל מורן: לא אמרתי את זה, אבל זה נמצא בחוק שירותי הרווחה.

סיגל מורן: בפעימה הראשונה בחוק שירותי הרווחה, שאמן שיעבור והתקציב יעבור.

סיגל מורן: החוק מגובה בתקציב של 2.2 מיליארד שקל.

סיגל מורן: כל מנעד הפעילויות היום זה 4 מיליארד שקל, כדי שתקבלו את הפרופורציות לקפיצה.

סיגל מורן: 2.2 מיליארד זה בחמש שנים.

סיגל מורן: הפעימה הראשונה של יישום החוק זה לשני דברים, להוצאה לקהילה ולנושא תקינה וכוח אדם.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: אנחנו נאלצים לסיים את הדיון בגלל ישיבות סיעה.

אפרת רייטן: אני יודעת שיש עוד אנשים שרוצים לדבר, אנחנו נמשיך לעקוב אחרי זה.

אפרת רייטן: הייתם בדיונים הקודמים ותהיו גם בדיונים הבאים.

אפרת רייטן: אנחנו מקבלים מכם את הפניות, אני כבר מכירה אתכם.

אפרת רייטן: כשעולים דברים עקרוניים ורוחביים הוועדה הזו לרשותכם.

אפרת רייטן: כפי שראיתם, מזמנים לכאן ונענים על ידי המנכ"לים כדי לקבל את התשובות.

אפרת רייטן: נמשיך לעסוק גם בדברים האלה וגם בחוק עצמו, שיש בו עוד הרבה מאוד דברים לדון בהם.

אפרת רייטן: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.