הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 45, 2022-06-20 12:32

אבתיסאם מראענה: צוהריים טובות וטובים לכולן ולכולם, אני מאוד שמחה לפתוח את הדיון שלנו ולציין את יום הפליט והפליטה הבינלאומי, בעצם הוועדה נדרשה לקיים את הדיון הזה, כי בחודש-חודשיים האחרונים, קצת יותר, מתחקיר שהוועדה בעצם יצאה החוצה לשטח ונפגשה עם גם הורים פליטים, ילדים של פליטים שחלקם נולדו בארץ, חלקם הגיעו כקטינות וקטינים לישראל ובעצם ניכרת מצוקה מאוד מאוד גדולה, אפילו לא הייתי קוראת לה מצוקה, הייתי אומרת נעשה עוול מאוד גדול לאותם צעירות וצעירים, ילדי פליטים שלא רואים אופק, הם בעצם מתחנכים במסגרות ובבתי ספר בישראל, יש להם עברית מצוינת, יש להם שייכות למקום הזה, יש להם את כל היכולת בעולם לאפשר להם להיות חלק מאיתנו, חלק מהחברה הישראלית, לגדול כאן, לחלום, להגשים חלומות, להתבגר כמו כל אחד מאיתנו, כמו כל אחת מהילדות והילדים שלנו, להתבגר, לחלום על לימודים, לסיים בגרויות.

אבתיסאם מראענה: לפני שבועיים ביקרתי בבית ספר ביאליק רוגוזין בדרום תל אביב ובעצם גיליתי שזה היה די מפתיע לראות שאחוז ההצלחה בבגרויות הוא מאוד מאוד גבוה, כ-86 אחוז מהניגשות והניגשים לבגרויות הם עוברים אותה בהצלחה, זה היה בעצם הנתון שקיבלתי ממנהל בתי הספר ג'לאל טוחי, הוא ציין בפניי שאותם תלמידות ותלמידים בעצם כל כך מוכשרות ומוכשרים, יש להם פוטנציאל עצום לעבוד ולקבל הכשרה מקצועית וללמוד באוניברסיטה ולתת כתף לחברה הישראלית ולגדול ולהיות איתנו, אבל יש כל כך הרבה אתגרים וחסמים שמדינת ישראל בעצם שמה בפניהם, הייתי קוראת לזה "חומות של ייאוש", על מנת שאותם נערות ונערים, ילדים של פליטים שאין להם איפה ללכת, כן, הם נמצאים פה, ישראל לא מגרשת אותם, הם קיימים, הם חיים איתנו, לידנו, מתחנכים בבתי ספר לא של הילדות והילדים שלנו, לצערי הרב, מוצאים את עצמם לבד בבתי ספר של פליטים והם חולמים על חיים טובים, מאושרים ושיהיה להם את מלוא הזכויות אדם.

אבתיסאם מראענה: אני חייבת לציין שאתמול השקעתי מספר קטן מזמני על מנת לקרוא את הדוח מהדהים הזה של המוקד, דוח על מעמדם של ילדי מבקשי מקלט בישראל וברחבי העולם, דוח מחקר אדיר וכל כך חשוב של המוקד לפליטים ומהגרים שנכתב על ידי סיגל רוזן ונכתב על ידי שירה אבו ועורכת הדין סתיו פס-חי, הם בעצם כתבו דוח מקיף על מצב הילדים של פליטים בישראל, נערכה השוואה מה קורה במדינות אחרות בעולם ואני מודה ששלחתי הודעה לסיגל רוזן ואמרתי לה, מדכא, אמרה לי "לא מדכא, תראי מה קורה במדינות אחרות בעולם ואנחנו נעשה את זה" אז בתוך הדיכאון שלי יש תקווה ואנחנו נשיג אותה מאוד מאוד בקרוב.

אבתיסאם מראענה: אז אני רוצה להגיד תודה רבה לכל מי שהגיע והגיעה לדיון החשוב הזה, תודה להורים הנפלאים שחלקם פגשתי לפני שבועיים בדרום תל אביב ובהחלט סיפרו לי את הסיפור שלהם, את התסכול שלהם ואת החרדה על עתיד הילדים שלהם שגדלים כאן, אין להם לאן לחזור, זה הארץ שהם חיים בה והם רוצים שיהיה לילדים שלהם אופק, שיהיה להם חינוך, זה ערך העליון שהם מבקשים שהילדים והילדות שלהם יזכו בו.

אבתיסאם מראענה: אז אני רוצה לברך את סגן שרת החינוך, אדוני מאיר לוי ולהגיד לך קודם כל מגיע לך מזל טוב על יום הולדתך, אני רוצה שתגדל כמו שאתה חמוד, איש מקסים עם החיוך היפה שלך ועם התקווה ועם העשייה המדהימה שאתה עושה ואני מאוד שמחה שהצטרפת לדיון, באת ישר מאילת על מנת שתיתן לנו ככה מנקודת המבט שלך כראש העיר של אילת, כמה שנים פגשת את האוכלוסייה המדהימה הזאתי, אתה רואה את האתגרים ואתה רואה את העוולות שאנחנו כמדינה מחויבות ומחויבים לתקן אז אני כמובן אתן לך רשות דיבור ואנחנו נמשיך, יש לנו פה עדויות של נערות ונערים, מתבגרות ומתבגרים, הורים ואנחנו בהחלט נאפשר למשרדי הממשלה לתת לנו ככה תשובות על שאלות שעלו ובבקשה אדוני, סגן השרה.

מאיר יצחק הלוי: תודה רבה לך גברתי היושבת ראש, חשוב מאוד הדיון הזה, אני רוצה להגיד שלום להרבה מאוד חברים שאני מכיר לאורך השנים.

מאיר יצחק הלוי: יש לי המון מה להגיד בנושא גם בכובעי כראש עריית אילת, כפי שאתם מבינים העיר אילת קלטה, רצתה, או לא רצתה, אבל קלטה אלפי אנשים שהגיעו דרך גבול מצרים, נושא שהיווה אתגר שהוא אתגר משמעותי ביותר, תמיד סיפרתי שכאשר ואני לא מעלה פה שום רמה שיפוטית, תיכף אני אתייחס גם להיבטים שיפוטיים, מנקודת מבט הערכית שלי, גם כאיש ציבור וגם כאדם, סיפרתי בעבר, יוסי אני חושב שאתה מכיר את הסיפור, סיפרתי בעבר שהייתה מה שנקרא קליטה קהילתית במדינת ישראל, מהונגריה, מצרפת ואני לא זוכר את המדינה השלישית, של עולים חדשים, אני זוכר שהעיר אילת זכתה בקליטה קהילתית של 50 הונגרים.

אבתיסאם מראענה: זכאי שבות?

מאיר יצחק הלוי: יהודים.

אבתיסאם מראענה: יהודים.

מאיר יצחק הלוי: כן.

אבתיסאם מראענה: אוקי.

מאיר יצחק הלוי: ואני זוכר שנערכנו במטות ממש, הקמנו מטות לקלוט 50 אנשים בקליטה שתהיה קליטה מסודרת, אולפנים, מוסדות חינוך, תעסוקה, מעגלים של אנשים ישבו, איך קולטים 50 איש כדי להגיע לעיר כדי שתהיה קליטה רכה.

אבתיסאם מראענה: ומיטבית.

מאיר יצחק הלוי: ומיטבית והנה אני מוצא את עצמי כראש עירייה, יום מסוים נכנס לאירוע שבפרק זמן של נדמה לי שאני לא אטעה אם אני אומר, אם אני טועה יתקנו אותי, אבל משהו כמו בין שנה לשנתיים קליטה של 7,000 אנשים כשאני לא מוכן לזה, אתם מבינים שמדובר פה במגה אירוע, לא קשור בכלל לאנשים, לא משנה מי הם, לא משנה מהיכן הגיעו, מאיזה סטטוס, פליטים, דורשי עבודה, אזרחים כאלה ואזרחים אחרים ודרך אגב, מושגים של הגדרות ויוצא מן הכלל מלמד על בעיה, אני חייב להגיד ופתאום אתה מוצא את עצמך מעיר שמונה לצורך העניין 50 אלף, לעיר שמונה 57 אלף תושבים שלא ידעתי שיגיעו אליי שנתיים קודם לכן, כשהתארגנתי לאותם 50 הונגרים, לא ידעתי שיגיעו כ- 7,000 אנשים מאריתריאה, מסודן, לעיר אילת, אני אומר לכם כראש עירייה אז היה אירוע מכונן.

אבתיסאם מראענה: תסביר.

מאיר יצחק הלוי: כאשר אתה קולט את ההונגרים אז אתה רוצה לדעת היכן הם יגורו, היכן ילמדו, מה הפרופיל התעסוקתי של האנשים שמגיעים, מה גיל הילדים, מה עושות הנשים, כשהם מגיעים, דרך אגב בסבבים הראשונים הגיעו רק גברים סודנים, או אריתראים מגבול מצרים, שלא הכרנו אותם, גם לא הזמנו אותם דרך אגב, אבל הם הגיעו ואתה צריך לתת איזושהי מנה מסוימת של התייחסות וככול והזמן נקף אז התחילה להתהוות מנהיגות ומשפחות וילדים ואתה צריך פתאום לתת מענים שאתה לא ערוך אליהם, דרך אגב אני אז הצבעתי באצבע מאשימה וגדולה ועם דציבל מאוד מאוד גבוה על הממשלה, אמרתי הממשלה צריכה לקבל החלטות, אני זוכר שמנחם בגין ברצותו לקלוט קבוצה של וייטנאמים, נערך לעניין וקלט והחליט מה שהחליט והייתה קליטה שהיא קליטה מסודרת ופה נקלטו עשרות אלפי אנשים כאשר לפחות לי כראש ראשות שמאוד דואג למי שחי ברשות ולא משנה מי הוא, שום כלים וזה היה אתגר מטורף, מטורף, קשה במיוחד.

מאיר יצחק הלוי: אתה נכנס לשכונה שיש שמה אווירה של שכונה, שכונה זה מרחב קהילתי, המרחב הקהילתי הזה משתנה פתאום, אתה צריך לדעת לתת תושבה לאלה שגרו לפני ואלה שהתווספו שגרים אחרי, אתה פתאום שוק העבודה מקבל שינויים.

אבתיסאם מראענה: איזה סל קיבלת מהמדינה בשביל לקלוט אותם?

מאיר יצחק הלוי: בשלב הראשון שום סל, אני לא זוכר שקיבלתי סל, לא סל ולא סלונית ומה שקרה היו סוגרים איתם עבודה כבר מעבר לגבול, מנהל משאבי אנוש של רשת כזו, או רשת אחרת, כבר היה לו את האנשים וכבר היו עוברים ישר לעבודה, דילגו מעלינו, דילגו מעל הריבון, זה היה המצב, זו הייתה תמונה המצב, זה תמונת מצב מאוד מאתגרת, אבל אני לא באתי לשם כך, אני באתי לכאן כדי להגיד את מה שקרה דווקא עם הילדים, זה העולם שלי, אני חי בעולם שרוצה שבעולם הזה יהיו ילדים מאושרים.

אבתיסאם מראענה: נכון.

מאיר יצחק הלוי: זה מה שאני רוצה, זה הדבר שלי הכי הכי חשוב, אני מקדם עכשיו רפורמה של החינוך הממלכתי, גברתי יושבת הראש את מכירה אותה, המטרה שלה, אני רוצה ילדים ונוער מאושר, אני מאמין שבכך אנחנו גם נביא חברה מאושרת, חברה מאושרת זה חברה פלורליסטית, מכילה, מקשיבה, טובה לעם ישראל, למדינת ישראל, לכולנו ואני אגיד לכם שאנחנו הגענו למצב לשמחתי שבית המשפט התערב בסוגייה, כי מישהו היה צריך להתערב, מישהו היה צריך לקבל החלטה, מה עושים ובית המשפט לשמחתי, אני מדגיש את שמחתי התערב.

מאיר יצחק הלוי: אני יכול לספר לכם שבעיר אילת הילדים, אצלנו קוראים להם חסרי המעמד, תלוי מה הניסוחים המשפטיים שאני לא נכנס ולא מתערב בהם כרגע, אצלנו הילדים נקלטים כולם למוסדות החינוך בהליך מאוד מאוד מסודר, הרגילים, גני הילדים לבקשתם, אני מדגיש לבקשתם, יש לנו נדמה לי שישה, או שבעה גני ילדים היום שפועלים בצורה מסודרת, דרך אגב עם תמיכה מלאה גם של משרד החינוך וגם של הרשות המקומית, הגננות הן גננות שמדברות בדיבור השפתי שלהם, אבל לבתי הספר כבר נקלטים על פי רישום אזורי, גרים בשכונה יעלים, הם בבית ספר יעלים, גרים באזור עציון הם בבית ספר עציון והם משולבים, יש לנו נכון להיום משהו בסדר גודל, אני אומר את זה בזהירות, אני לא מעודכן עד הסוף בשנה האחרונה, משהו בסדר גודל של כ- אני מעריך בין 400 ל-500 .

אבתיסאם מראענה: ילדים.

מאיר יצחק הלוי: ילדים בעיר אילת, יש לנו כ-2,000 תושבים שהגיעו מהארצות הללו, שרובם מועסקים בתעשיית התיירות.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להגיד עוד משפט אחד שהוא משפט מאוד חשוב לדיון הזה, עברנו ביחד את נושא הקורונה, אנחנו גם עוברים היום, אבל בתקופת השיא כשאני כיהנתי כראש עירייה, הייתי ראש המטה של הקורונה ושם היה דבר שהוא מאוד מאד מעניין ואני חושב שכדאי ללמוד ממנו זה איתור המנהיגות המקומית של הקהילה, היא קיימת וצריכים אותה ועבדנו באופן מאוד מאוד אינטנסיבי עם ראשי הקהילה כדי שיסייעו לנו לטפל באוכלוסייה, אני חייב להגיד לכם שהיה פה שת"פ יוצא מן הכלל טוב, שבסיכומו של דבר עזר והיה גם שת"פ שאני חושב שהוא היה, אני לא רוצה להגיד טעון שיפור, היה צריך לשדרג אותו עם המעסיקים הקודמים, אני אזכיר לכם באילת היית התקופה של אבטלה והיינו צריכים לשדך שוב בין ה- לבין מקורות התעסוקה וגם את זה עשינו בסופו של דבר והבאנו תוצאות לגמרי לא רעות.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה לומר לצורך הדיון הזה, גברתי היושבת ראש, מבחינתי ילד הוא ילד באשר הוא ילד, נער הוא נער באשר הוא נער וצריך כך להתייחס, הנושאים האחרים הם נושאים כבדי משקל, אני חושב שמדינה ריבונית עם משילות איכותית, צריכה לדעת איזה מענים לתת, אי אפשר להשאיר את הדברים הללו לוטים בערפל ועכשיו אני אומר את זה כחבר במליאה הממשלתית, צריך לעשות מעשה ולהגדיר את הדברים, השטח האפור הוא לא שטח בריא לאף אחד, אני מאוד מאוד מקווה שבאמת הנושא הזה יוסדר, על דבר אחד צריך לדלג בהסדרים הללו זה על אושרם של הילדים, צריך לתת להם את כל המענים, החינוכיים, תרבותיים, חברתיים, כדי שבפרק זמן הזה הם יהיו ילדים מאושרים, אני מתחייב לעשות זאת בכיסא שאני יושב עליו היום.

מאיר יצחק הלוי: התוכנית של החינוך המעצים לא מבחינה, אם אתה בדואי, או אם אתה דורש עבודה, או אם אתה חרדי, או אם אתה אילתי, או ממטולה, היא סימטרית לחלוטין והיא תיתן מענים לכולם.

מאיר יצחק הלוי: אני מאחל לך ולכל מי שנמצא פה בהצלחה גדולה.

מאיר יצחק הלוי: בחרתי לא להיכנס לסוגיות המורכבות, לא מטעמי נוחות, אלא משום שאני לא בטוח שאני יכול להיות תרומתי מאוד בעניין הזה בפקודת הזמן הזה.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה לך אדוני סגן השרה, טוב, אמרת דברים נורא מרגשים, אנחנו נתחיל לראות איפה האושר, בואו קודם כל, בוקר טוב, מגיע לך גם מזל טוב.

שפי פז: נכון, תודה.

אבתיסאם מראענה: אוקי, תמתיני בסבלנות.

שפי פז: אני ממתינה.

אבתיסאם מראענה: מהמם.

אבתיסאם מראענה: אז אנחנו בהחלט ניתן ליוסן שסיימה השבוע את בית הספר התיכון בביאליק רוגוזין, יוסן את מוזמנת ככה לספר לנו לאן את הולכת אחרי התיכון?

אבתיסאם מראענה: מה בכלל האופציות שלך?

יוסן אברהם: אז שלום, שמי יוסן.

אבתיסאם מראענה: את יוסן אני פגשתי שבוע שעבר, היה יום סופר חשוב בבית הספר של נציבות האו"ם לפליטים, שמעתי עדות שלך בתור ילדה קטנה שהגיעה עם אמא שלה לכאן לישראל מסיני ואני חייבת להגיד שהיית גיבורה ממש, כל הנערות שנתנו את העדות שלהן, הייתה עדות מדהימה ואמיצה ואני כל כך שמחה שאתם פה, אז יוסן את מוזמנת לספר לנו לאן פנייך אחרי התיכון?

יוסן אברהם: אז שלום, כמו שאמרתי שמי יוסן, אני בת 18, בדיוק סיימתי לימודים עם תעודה מלאה, מדרום תל אביב, מוצא אריתראי, אבל אני רוצה קודם כל להודות לכם על ההזדמנות שנתתם לנו להגיע לכאן ולהשמיע את קולנו, זה לא מובן מאליו בשבילנו אז תודה לכם.

יוסן אברהם: אני נכנסתי לארץ ב- 2009, מאז שאני פה בארץ אני מרגישה שאני שקופה, אם זה ברישומים הממשלתיים שעד לפני שנה, לא הייתי קיימת בהם בכלל ואם זה - - -

אבתיסאם מראענה: אם היית הולכת בקניון, או באיזה שהוא מקום, איך היית מזדהה?

יוסן אברהם: לא הייתי מזדהה.

אבתיסאם מראענה: את לא קיימת, את לא רשומה.

יוסן אברהם: לא, אני אתן לך דוגמא, בקורונה היה את הזה של לא להתרחק מהבית 100 מטר, אז שוטר עצר אותי ולא ידעתי שעברתי את ה-100 מטר, הוא אמר לי מה שמך, אמרתי לו את כל הפרטים שלי, איפה אני גרה, שם משפחה, הוא כתב הכול במחשב, הוא אומר לי את משקרת לי, כאילו את לא נמצאת פה, זה שוטר, זה לא קניון, או משהו, זה שוטר שיש לו את כל המאגרים, יש לו את כל הנתונים, הוא אמר לי שאת לא נמצאת ואני כזה הייתי בשוק.

אבתיסאם מראענה: לא נמצאת, את לא קיימת, את לא אמורה להיות פה.

יוסן אברהם: כאילו הייתי צריכה להביא את אמא שלי בשביל שהיא תוכיח שזאת אמא שלי ואני קיבלתי את השוק של החיים שלי כאילו אמרתי, כאילו אני יודעת שאני נמצאת במצב מסובך ושהמעמד שלנו לא ברור, אבל - - -

אבתיסאם מראענה: מה את יודעת על המעמד?

אבתיסאם מראענה: איך את מתארת לי אותו, איך את מגדירה את תעודת הזהות שלך?

יוסן אברהם: אני רק יודעת שאני חיה פה, אני יודעת רק שלא מעריכים אותי כרגע.

אבתיסאם מראענה: את חיה בתחושה שכרגע.

יוסן אברהם: מחר אני יכולה שיגידו לי זהו, היום זה התאריך שאת עפה בחזרה לעולם שלישי, כל יום זה הישרדות בשבילי, כל יום זה חשש, כל יום אני לא יודעת כאילו אם לשרוד, אם לחלום, אני בת 18, החברות שלי הישראליות המעטות שיש לי הן כרגע מתכננות לצבא, אבל מה איתי, כאילו אני לא צבא אז אמרתי אוקי, אם אני לא צבא אז אקדמיה, זה גם היה החלום שלי, ההורים שלי לא הספיקו ללמוד באקדמיה, הם הגיעו לכאן ועבדו קשה כדי שלי ולאחי יהיה לנו את ההזדמנות הזאת אז אני רוצה להיכנס לאקדמיה להגשים את החלום שלהם ואת שלי.

אבתיסאם מראענה: שמה הוא?

יוסן אברהם: ללמוד, שיהיה לי השכלה, שאני אוכל לתרום למדינת ישראל שהיא החברה שלי ולחברה האריתראית שלי, אבל גיליתי שאני גם לא יכולה להיכנס לאקדמיה, כאילו - - -

אבתיסאם מראענה: מה גילית?

אבתיסאם מראענה: מה החסם?

יוסן אברהם: כל מה שצריך אישור ממשלתי, אם זה רפואה, אדריכלות וכו', אני לא יכולה ללמוד אותם בכלל בגלל שאני צריכה תעודת זהות וכרגע אני מנסה להירשם לסמינר הקיבוצים, אני רוצה ללמוד חינוך בלתי פורמלי, אבל אני כבר חודשיים שמנסה להירשם וזה קשה לי מאוד בגלל הוויזה.

אבתיסאם מראענה: שמה יש לך ביד?

אבתיסאם מראענה: את בת 18 הלכת לרשות האוכלוסין אחרי גיל 18?

אבתיסאם מראענה: מה קיבלת?

אבתיסאם מראענה: איזה נייר?

יוסן אברהם: נראה לי קוראים לזה 2א'5 וזה טופס, אני לא יודעת מה הוא מאפשר לי לעשות, הוא לא מאפשר לי לעשות כלום חוץ מלהיות כאן כרגע, אז אני מנסה להירשם וזה מאוד קשה, אני עדיין לא קיבלתי תשובה מהמכללה ואני לא יודעת כאילו לאן אני מתקדמת מפה, כאילו אני מרגישה שהגעתי לגיל 18 והחיים שלי פשוט נתקעו לי וזה מאוד מבאס, כי אני למדתי כמו כל ילד ישראלי, 12 שנים, השקעתי, אני באמת השקעתי, עשיתי אפילו כפול עבודה, העברית שלי לא הייתה טובה, הייתי צריכה עוד יותר ללמוד ולהסתגל בכלל להכול ואני מסיימת עם תעודת בגרות מלאה וטובה.

אבתיסאם מראענה: כל הכבוד לך.

יוסן אברהם: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: באמת, את מדהימה.

יוסן אברהם: ואני מרגישה שבזבזתי 12 שנות לימוד.

אבתיסאם מראענה: כי?

יוסן אברהם: וזה כל כך מבאס, כי אני לא יודעת מה אני יכולה לעשות איתם, כאילו יש דברים שאני יכולה לעשות איתם, כן, אבל זה מאוד מקשה עליי.

אבתיסאם מראענה: וואוו, יוסן, תודה רבה לך, אנחנו בשבילך, לכבודך, אנחנו מקיימות את הדיון הזה על מנת שלא תחשבי לרגע שהיית תלמידה טובה, השקעת, למדת, עשית כל מה שביכולתך והצלחת ושלא יהיה לך אופק, בסדר?

אבתיסאם מראענה: אז אנחנו נתגלגל פה בדיון, ננסה לראות איך אנחנו נותנות לך תקווה ושאת יודעת, אני גם אמרתי לך את זה לפני שבוע, שחלק ממדינת ישראל הם אזרחים ואזרחיות של מדינת ישראל רוצות ורוצים אותכם כאן, שיהיה לך ברור, בסדר?

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת לונוס היא נמצאת בשנת שירות ורוצה להיות רופאה.

ונוס קסיאס בשיר: שלום, שמי ונוס בשיר, מתל אביב, גם אני למדתי פה 12 שנים, ההייתי בבית ספר ביאליק רוגוזין ועברתי לגימנסיה הרצליה, גם מהסיבות האלה, כי ביאליק רוגוזין היה לה סטיגמה של בית ספר של פליטים, כאילו זה כן נכון, אבל זה היה כבד עליי גם וגם כאילו הרמה הלימודית שם כן טובה, פשוט מלא אנשים זלזלו ברמה הלימודית שם ואמא תמיד רצתה שאני אעבור בית ספר והבית ספר לא נתן לי לעבור אז הייתי צריכה להילחם ולעבור גם לפנימייה ודרך הפנימייה הצלחתי לעבור לגימנסיה הרצליה, ששם סיימתי בתעודת בגרות מלאה גם.

אבתיסאם מראענה: כל הכבוד.

ונוס קסיאס בשיר: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: גאה בך.

ונוס קסיאס בשיר: תודה רבה, התחלתי שנת שירות מלפני תשעה חודשים בערך ועכשיו אני בסיום.

אבתיסאם מראענה: איפה את עושה?

ונוס קסיאס בשיר: בנתניה, דרך הצופים, אני עובדת עם הקהילה האתיופית, בשכונת חפציבה ובבקרים אנחנו בבתי ספר עוזרים לילדים בלימודים.

אבתיסאם מראענה: ואת מלמדת אותם עברית?

ונוס קסיאס בשיר: כן, עברית, מתמטיקה, אנגלית, כל מה שצריך.

אבתיסאם מראענה: איזו אלופה את.

ונוס קסיאס בשיר: תודה רבה.

ונוס קסיאס בשיר: וכן והיום אני כאן

ונוס קסיאס בשיר: כדי להשמיע את קולי, קודם כל אני רוצה להגיד תודה למדינה, תודה ענקית, עליתי לארץ ב- 2007 עם אמא שלי ממצרים.

שפי פז: לא להגיד עליתי.

אבתיסאם מראענה: שפי.

שפי פז: שיפסיקו להגיד להגיע עליתי לארץ.

אבתיסאם מראענה: לא, לא.

שפי פז: כל השאר אני שותקת.

אבתיסאם מראענה: לא, היא תגיד מה שהיא רוצה, לא תקשיבי גברתי, היא תגיד מה שהיא רוצה, את גם תגידי מה שאת רוצה, בסדר?

אבתיסאם מראענה: תודה.

ונוס קסיאס בשיר: עליתי לארץ ב- 2007 עם אמא ממצרים ובגבול אני נחטפתי ואמא נכנסה לגבול והיא ניסתה לחזור לקחת אותי, זה היה ממש סיפור.

אבתיסאם מראענה: באיזה גיל היית?

ונוס קסיאס בשיר: בת ארבע.

אבתיסאם מראענה: וואו.

ונוס קסיאס בשיר: ואני זוכרת את זה, כנראה שזה טראומה, כאילו אני ממש זוכרת את כל מה שהלך שם, לקח זמן עד שהביאו אותי, אבל באותה תקופה אולמרט היה ראש הממשלה, אז עליזה אולמרט הצליחה לעזור ועוד כמה אנשים שאני ממש מודה להם ואז הכניסו אותי למדינה והביאו אותי להורים שלי לכאן, אז קודם כל זה התודה הענקית.

אבתיסאם מראענה: אז את גדלת עם אמא בלבד?

ונוס קסיאס בשיר: כן, אבא גם היה פה, אבל אבא זה היה קשה לו והוא החליט לעזוב את המדינה וחזר לסודן ואני לא כל כך בקשר אתו, אבל בינתיים זה רק אני ואמא.

ונוס קסיאס בשיר: אני בשנת שירות בינתיים, ממש טוב לי, אבל כאילו אני עדיין לא מרגישה חלק , אני עדיין מרגישה אפליה, לא מזמן היה לנו אירוע הוקרה והביאו לנו תעודות הוקרה ובתעודה שלי כתוב את השם שלי וליד כתוב ת.ז ואני היחידה שלא כתבו לה מספר.

אבתיסאם מראענה: תעודת זהות כאילו?

ונוס קסיאס בשיר: כן, תעודת זהות ולא כתבו לי מספר, אפילו לא את המספר ויזה שיש לי ולא היה כתוב כלום והחברים שלי לא הבינו למה זה ריק והייתי צריכה להסביר להם את המעמד ואת העניין שאני לא כל כך כאילו, שאני לא אזרחית במדינה וכן זה קשה.

ונוס קסיאס בשיר: אני מרגישה שבאמת כאילו לא למדתי לסתם, אבל הדלתות כן נסגרות לפני, כאילו כל מקום שאני הולכת אני תמיד צריכה להילחם בשביל להגיע למקום שאני נמצאת בו, תמיד שאני הולכת נגיד, גם לחדש את הוויזה שלי אני יודעת שזה לא הולך להיות יום קליל וזה לא יעבור בשקט, אני יודעת שאני צריכה לבוא עם מלא מלא כוחות.

אבתיסאם מראענה: למה מה, כי מה זאת אומרת לחדש את הוויזה, כמה פעמים את צריכה ללכת?

אבתיסאם מראענה: תסבירי לי על התהליך.

ונוס קסיאס בשיר: אני צריכה ללכת, לפעמים נותנים חודשיים, לפעמים נותנים שלושה חודשים, ארבע חודשים, אבל גם זה ממש טיפה, יש אנשים שמקבלים חודש, פעם נתנו לאמא שלי שבוע והם לא מבינים שאנשים עובדים, בעיקר אנחנו שאם אנחנו מפספסים יום עבודה אחד, יכולים לסלק אותנו מהעבודה, גם ככה לא רואים אותנו כאנשים רגילים אז זה פוגע לנו גם בזה, גם לנו הנערים וגם להורים שלנו וזה פוגש אותנו במלא מקומות, גם אני בהתחלה זה פגש אותי בהרשמה לשנת שירות, לא הבינו מה זה המסמך הזה שיש לי, שאלו מה זה, המלווה שלי כאילו היא לא ידעה שזה קיים בכלל וגם הבנות שאני גרה איתן, לא ידעו שיש דבר כזה, מבקשי מקלט, פליטים במדינה, לא ידעו שום דבר אז כל הזמן אני צריכה כאילו להביא את הסיפור שלי מהתחלה, לספר, להסביר זה בסדר והכול, אבל באיזשהו שלב זה כבר מעצבן, שאפילו אנשים במדינה לא יודעים שאנחנו חיים כאן ולא יודעים מה הסטטוס שלנו ואני עוד מעט מסיימת את השנת שירות, אני לא יודעת לאן אני הולכת, אני בהתחלה ממש התרגשתי שאני הולכת להיכנס לאוניברסיטה, אמרו לי שהכול יהיה בסדר.

אבתיסאם מראענה: מי אמר?

ונוס קסיאס בשיר: יש איזה ארגון אפריקאי, סטודנטים אפריקאי, שאני גם לוקחת חלק בזה וממש התרגשתי, התחלנו את התהליך, התחלתי לחפש נושאים מה אני רוצה ללמוד ומצאתי והייתי גם ביום פתוח לא מזמן בשנקר להנדסה ואדריכלות ושם קיבלתי את הסטירה שלי, אמרו לי שאני לא יכולה ללמוד את זה בגלל שיש לי ויזה וכאילו עכשיו אני לא יודעת מה אני כן יכולה ללמוד, לא רפואה, לא הנדסה, אני כאילו גם אמרו לי בסוף שאני כן אוכל ללמוד, אבל לא לעסוק בזה, אז מה הפואנטה?

אבתיסאם מראענה: כאילו תלכי ללמוד ארבע שנים בשנקר ואחר כך את תעבדי מה כמנקה?

ונוס קסיאס בשיר: זהו, אמא שלי עובדת כמנקה, אני לא מתכוונת לנקות.

אבתיסאם מראענה: צודקת.

ונוס קסיאס בשיר: אמא פה מנקה קקי של אנשים אחרים כדי שלי יהיה אוכל על השולחן ושאני אוכל ללכת ללמוד, או לגדול כמו שצריך ואני לא מתכוונת לחזור על זה שוב, זה לא מעגל שאמור להמשיך ככה, אמא הגיעה לכאן כדי שאני אצליח, ההורים שלנו עובדים פה קשה כדי שאנחנו נצליח, שיהיה לנו עתיד חדש, אבל כל הזמן שוב סותרים אותנו פה סותרים אותנו שם, סוגרים לנו דלתות, לא פותחים לנו דלתות, לא מסתכלים, אני כן מודה למדינה על הרבה דברים, אני לא באה רק כאילו לזרוק דברים, אבל יש פה מציאות של אנשים, אנחנו עוברים קושי ואי אפשר להתעלם ממנו, מהקושי הזה, אוקי וזה ממש קשה.

אבתיסאם מראענה: כן ונוס את בעצם אומרת עשיתי הכול על מנת להיות כאן, למדתי, התבגרתי, השתייכתי, מדברת עברית מצוין, יותר טוב מהרבה אנשים שאני מכירה שנולדו כאן והם ישראלים וישראליות, את חולמת והגעת לכאן לא מתוך בחירה, את פליטה, בסופו של דבר את אומרת בעצם, אני רוצה ללמוד, אני רוצה שיהיה לי מקצוע שאני אוכל גם לתרום למקום הזה ובסופו של דבר המדינה מרחיקה אותך לשוליים, לשוליים, לשוליים, עצוב, אבל אנחנו נטפל בזה, בסדר?

ונוס קסיאס בשיר: כן.

אבתיסאם מראענה: לא להתייאש, אנחנו על זה ואנחנו מצליחות לפעמים לעשות דברים ואת זה אנחנו גם נצליח.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת למשאייר, בוגרת תיכון שרוצה להתקבל ללימודי הנדסה בשנקר.

משאייר אלסנוסי: שלום.

אבתיסאם מראענה: היי.

משאייר אלסנוסי: אני מאילת בכללי ו - - -

אבתיסאם מראענה: מאילת?

משאייר אלסנוסי: כן, אז לפני כמה חודשים באתי לפה, רציתי להתקבל לשנקר אז התקשרתי, תכננתי ללכת לעשות את הריאיון לימודים והכול ולפני זה הייתי צריכה לפחות לעשות מכינה, ביקשתי לעשות מכינה והם שלחו לי את המייל אז כשבדקתי את המייל היה רשום, לרשום את הפרטים שלי, את תעודת הזהות וזה, עכשיו אני עם ויזה, אז כאילו תמיד צריך תמיד לבדוק, אם זה הולך להיות בעיה, או לא, אז התקשרתי אליה בחזרה למזכירה שם והיא אמרה לי, את צריכה או ללכת כאילו התניה ללימודים שלנו, זה או עם תעודת זהות, או לעשות וויזת סטודנט אז אמרתי בסדר, התקשרתי לארגון האפריקאי ASO וגם הלכתי למשרד הפנים בשביל לראות אם אני יכולה לשנות את הוויזה שלי לוויזת סטודנט בשביל להתחיל לימודים ואז כאילו במשרד הפנים אין להם תשובה וגם בבני ברק אין להם תשובה, איפה שאנחנו מחדשים את הוויזה שלי ואז - - -

אבתיסאם מראענה: אז אמרו לך בשנקר אם יש לך ויזת סטודנט, את יכולה כן ללמוד?

משאייר אלסנוסי: כן ואז הייתה לי תקופה של כבר חודשיים-שלושה חודשים מתקשרים לשנקר וגם בקשר עם 'הייס' עם עורכי הדין מנסים כאילו לפחות לפגוש את המנהל שם בשביל לדעת אם אני יכולה רק סתם להתחיל ללמוד ואני לא חייבת כאילו לקבל את הרישיון, כי המדינה נותנת את הרישיון עבודה ועכשיו ממה שהבנתי שאין לי אפשרות, יש אחד היועצים של משרד הכלכלה ענה לו, לעורכי דין, שלי אין אפשרות כזאתי, זה או שאני עושה ויזת סטודנט, או כאילו אם יהיה לי תעודת זהות, או משהו וחוץ מזה רציתי בכלל לפני שהתכוונתי ללמוד הנדסה, רציתי פסיכולוגיה וזה רפואה אז אי אפשר, אז זה כאילו אנחנו תמיד אומרים בסדר, אנחנו לא יכולים לעשות את זה, יש לנו משהו מוגבל, מנסים משהו אחר וגם המשהו אחר הזה אי אפשר, זה כאילו את פותחת דלת וסוגרים לך דלת בפנים כל הזמן ואת לא יודעת מה לעשות, פשוט תקועים ככה כל הזמן.

אבתיסאם מראענה: אז בעצם את כרגע אין לך אופק לגבי שנה הבאה, אם את יכולה ללמוד, או לא ללמוד?

משאייר אלסנוסי: כן, כל התהליך הזה אמרו שעד לפחות לבקש אישור שאני סתם ילמד, בלי לקבל רישיון, ייקח כשנה, או יותר, אז עכשיו אני סתם תקועה ככה.

אבתיסאם מראענה: וואו, טוב, תודה משאייר.

אבתיסאם מראענה: אני אתן לברהה, אבא שפגשתי לפני כשבועיים בתל אביב, הוא נציג הקהילה האריתריאית בארץ, בבקשה אדוני.

ברהה טאם אימן: תודה רבה, אני רוצה להגיד גם מזל טוב, לראש העיר אילת.

אבתיסאם מראענה: כן, הוא איננו, אבל אנחנו נמסור לו.

ברהה טאם אימן: תודה על ההזדמנות, אני מודה לכם, נתתם לנו כדי להשמיע את הקול שלנו, אלה הנערים והנערות נחסמים לפני לחיות כמו בנאדם לפחות, אני ברהה, אבא של שלושה ילדים, אני כבר רואה ושומע כל הזמן נערים ונערות נחסמים מכל דרך, אין להם יכולת ללמוד, אין להם עתיד ושייכים למדינה, הם מדברים עברית, למדו פה, סיימו בגרות מלאה וזה 'מדמם'.

ברהה טאם אימן: אני רוצה לשאול את משרד החינוך לדעת אם הילדים האלה ילמדו פה כמו שצריך, אולי מפחיד למדינה, אני לא יודע, אני רוצה לדעת כדי שיהיה לנו לפחות סיבה, המדינה משקיעה הרבה כסף כדי שהם ילמדו, בסוף הילדים לא תורמים גם למדינה, המדינה לא משתמשת בנו, ביכולת שלנו, יש לנו יכולת הרבה דברים לתרום, אבל המדינה כאילו נתנה לנו גב, אין פתרון, אין תשובה, הילדים לומדים בנפרד, בהפרדה, תחשבו, בזמן הזה הילדים לומדים בהפרדה, את האמת זה מבייש, האזרחים לא יודעים איך אנחנו עוברים, אני הייתי אחראי בזמן קורונה, האזרחים נתנו לנו כל דבר בעניין כדי שאנחנו נשרוד, שנתיים בלי עבודה בגלל האזרחים עברנו את הקורונה, אנחנו מדברים היום, אם לא היו האזרחים, אנחנו היינו רואים כאילו הרבה גופות בבתים של מבקשי מקלט.

אבתיסאם מראענה: מרעב.

ברהה טאם אימן: מרעב, אני יכול להגיד לכם אמא לשלושה ילדים מפתח תקווה, לא היה לה מה לאכול, לא היה לה מה לתת לילדים, בסוף בגלל שהילדים בכו היא התחילה לקחת תרופה כדי שהיא תמות לפניהם, היא נמצאת עכשיו תחת מטרייה של משרד הבריאות, היא בטיפול, זה המציאות, אנחנו לא יכולים להתעלם מזה, אבל אנחנו לא לבד, יש לנו אזרחים טובים, יש לנו אנשים טובים, עוזרים לנו, אבל הבעיה הם לא מכירים.

ברהה טאם אימן: היה לי הצעה שבוע שעבר בתל אביב, אנשי מקצוע לא מכירים איפה אנחנו, לא מכירים איפה הילדים לומדים, לא מכירים הילדים הם לומדים לבד, רק של מבקשי מקלט, אין מישהו שיכול לתרגם מה היא רוצה המורה כדי לקבל את העזרה מההורים, כי אין - - -

אבתיסאם מראענה: אתה מדבר על מסגרת בית ספר, הילדים לומדים עברית וההורים לא כל כך מדברים עברית והילדים שפת האם שלהם לא כל כך מדברים ובסוף הורה מגיע לבית הספר, יש אספת הורים, המורה מדברת עברית, מבקשת מאותו ילד, או ילדה לתרגם להורים והילד והילדה יתרגמו מה שבא להם.

ברהה טאם אימן: כן.

אבתיסאם מראענה: זה הסיפור.

ברהה טאם אימן: זה האמת, אנחנו חייבים למצוא פתרון.

אבתיסאם מראענה: אתה בעצם לא יודע כל כך, לא אתה ספציפית, אתה מדבר עברית, אבל הרוב ספציפית לא כל כך מכירים את מערכת החינוך, הם לא מבינים מה עובר על הילד שמה, מה תוכנית הלימודים שלו ויש את המדהימות והמדהימים, בעיקר מדהימות, אני רואה פה, שעשו את הכול נגד כל הסיכויים על מנת לסיים בגרות מלאה, כשהם בעצם ההורים שלהם לא יודעים כמה קשה הם עבדו, זה פשוט מטורף.

ברהה טאם אימן: כן, זה הבעיה, הילדים הקטנים מכיתה א' עד ו', כבר שומעים, רואים את הנערים והנערות לא מאפשרים להם ללמוד באוניברסיטה, הם גם מתביישים, כאילו לא משקיעים את החינוך ללמוד כמו שצריך.

אבתיסאם מראענה: אז הם אומרים בשביל מה אני רואה את אחותי ואין לה אופק, אז בשביל מה להתאמץ.

ברהה טאם אימן: כן.

אבתיסאם מראענה: אז לאן הולכים?

ברהה טאם אימן: אנחנו רואים בזמן האחרון ילדים עוזבים את משרד החינוך בכיתה ח'-ט'.

אבתיסאם מראענה: נושרים.

ברהה טאם אימן: עוזבים, כן, עוזבים, בשביל מה אנחנו לומדים, אין לנו מה ללמוד, אין לנו להשקיע לעשות את המטרה שלנו, בשביל מה אנחנו לומדים.

אבתיסאם מראענה: ואז הם בעצם הופכים להיות בשוליים.

ברהה טאם אימן: כן.

אבתיסאם מראענה: בגינות, מסתובבים ברחוב.

ברהה טאם אימן: בוודאי, אם אנחנו נקבל דוח של המשטרה בתל אביב, אנחנו נראה את האמת, הילדים נמצאים בגינה, שותים אלכוהול, או סמים, או זה, יש לנו בחירה פה נבחר איזה ילדים יהיה לנו, אנחנו תאהבו אותנו, לא תאהבו אותנו, אנחנו פה, אנחנו פה, איזה ילדים יהיה לנו, ילדים שותים, סמים?

ברהה טאם אימן: או ילדים - - -

אבתיסאם מראענה: "שותים" חינוך.

ברהה טאם אימן: כן.

אבתיסאם מראענה: ספרות ושירה.

ברהה טאם אימן: כן.

ברהה טאם אימן: תודה.

אבתיסאם מראענה: אני מסכימה איתך.

אבתיסאם מראענה: טוב, אני הלב שלי נשבר, כמו שידעת לשבור אותו גם כשנפגשנו ביחד בדירה סופר נקייה ומהממת וסופר קטנה בדרום תל אביב ואנחנו דיברנו על הכאב של אבא שכל כך אכפת לו, עושה הכול על מנת שהילדים שלו יהיה להם חינוך ואני מקווה שכל מה שאתה אומר יש לו אוזן קשבת.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לעבור עכשיו למשרדי הממשלה ואנחנו בהחלט נתחיל לשאול את השאלות, אוקי.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה קודם כל לפנות לרשות האוכלוסין, אדוני, יוסי אדלשטיין, אתה רוצה לעדכן אותי כמה ילדים של פליטים, ילדי פליטים נמצאים בארץ כיום?

אבתיסאם מראענה: שלום.

יולי יואל אדלשטיין: שלום וברכה, על פי הרישומים שנמצאים בידי יש כ-8,000 ילדים של נתינים מסודן ואריתריאה שנמצאים פה בארץ.

אבתיסאם מראענה: יש לך פילוח?

יולי יואל אדלשטיין: איזה?

אבתיסאם מראענה: מה זה איזה?

אבתיסאם מראענה: פילוח איפה הם נמצאים בארץ?

יולי יואל אדלשטיין: יש פה זה לפי הכתובות שהם עדכנו, יש בתל אביב 3,700, באילת 600, בנתניה 400, ירושלים 380, באשדוד 270.

שפי פז: רק עריית תל אביב אומרת שיש לה 7,000, מאיפה המספרים האלה?

אבתיסאם מראענה: שפי, שפי.

שפי פז: מאיפה המספרים?

אבתיסאם מראענה: חברים וחברות, שפי, לא, זה לא עכשיו בית קפה, שותים קפה ומדברים.

שפי פז: כן, אבל המידע הזה.

אבתיסאם מראענה: לאט, לאט, אני רוצה להבין מה הנתונים.

שפי פז: אז תבקשי את שאר ה- - -

אבתיסאם מראענה: לא, את לא תגידי לי מה לעשות, נשמע לך הגיוני שתגידי לי מה לעשות.

שפי פז: אוקי.

אבתיסאם מראענה: כן אדוני תמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר זה הפיזור של הילדים ברוב הערים בארץ וחלקם גם אין לנו את הכתובות שלהם אז קשה לי לפלח אותם לפי אזורי המגורים.

אבתיסאם מראענה: אוקי, אז אני באמת תוהה מתי הדבר הזה הפילוח הזה יצא?

אבתיסאם מראענה: לפי איזה שנים?

יולי יואל אדלשטיין: זה לפי העדכון האחרון שיש בידינו לגבי הכתובות שההורים של הילדים האלה מסרו.

אבתיסאם מראענה: אוקי, אז אני רואה בעצם בפילוח הזה לפי יישובים, תל אביב, יפו, אז אתה בעצם אומר 3,774 שזה אני בעצם רואה את הריכוז הכי גבוה, אדוני, שלום.

יולי יואל אדלשטיין: כן, את רואה.

אבתיסאם מראענה: לא, אני שואלת, אתה רוצה שנקיים דיון מתורבת, או שאתה רוצה להגיד לי רואה, שואלת אותך.

יולי יואל אדלשטיין: הנתונים בידיך ואמרתי לך שיש בתל אביב כ- 3,700 ילדים לפי הדיווחים שההורים מסרו לנו וזה הנתון שמסרנו לך.

אבתיסאם מראענה: טוב, אוקי, בסדר, עכשיו תסביר לי בדיוק מה המעמד, שמעת פה עדויות של צעירות וצעירים שבאו בעצם סיימו תיכון, מה המעמד שהם אמורים לקבל בעצם?

יולי יואל אדלשטיין: המעמד שהם אמורים לקבל זה המעמד בדרך כלל של ס2א'5 זה גם מעמד של רוב הנתינים מסודן ואריתריאה ששוהים פה בארץ.

אבתיסאם מראענה: מה ההגדרה שלהם בארץ?

יולי יואל אדלשטיין: ההגדרה שלהם שהם שוהים פה לעת הזאת וחלה עליהם אי-הרחקה.

אבתיסאם מראענה: אי הרחקה?

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

אבתיסאם מראענה: לזמן לא ידוע?

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

אבתיסאם מראענה: אוקי, עכשיו הילדים האלה למתן הוויזה שלהם, שמעתי פה את החברה שלי אומרת שהיא הולכת ומחדשת אותה לפעמים כל חודש, לפעמים אמא שלה חמישה ימים, לשבוע, לפעמים חודשיים, לפעמים שלוש, יש מדיניות לגבי חידוש הוויזות שלהם?

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי שיש מדיניות ונקבעה מדיניות ברורה בקטע הזה והנתינים מסודן מקבלים את הרישיון שלהם אחת לשנה, נתינים מאריתריאה אחת לחצי שנה.

אבתיסאם מראענה: למה?

יולי יואל אדלשטיין: למה מה?

אבתיסאם מראענה: למה יש את אלה שנה ואת אלה חצי שנה?

יולי יואל אדלשטיין: זו החלטה שהתקבלה לאור הצרכים של המדינה בוחנת מעת לעת.

אבתיסאם מראענה: מי קיבל את ההחלטה?

אבתיסאם מראענה: אתה יכול להזכיר לי, כי אני פשוט לא בקיאה כמוך בחומר.

יולי יואל אדלשטיין: רשות האוכלוסין וההגירה, באישור שרת הפנים.

אבתיסאם מראענה: היא קיבלה את ההחלטה שמה, שלסודנים בעצם מחדשים את האשרה כל שנה ולאריתראים מחדשים כל חצי שנה?

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

אבתיסאם מראענה: אוקי.

אבתיסאם מראענה: נגיד הוויזה של ההורה משתנה, האם הוויזה של הקטין גם משתנה?

יולי יואל אדלשטיין: אם הוויזה של ההורה משתנה וזה בדרך כלל זה יכול להשתנות, אם הוא מקבל מעמד של תושב ארעי, המעמד של הילד לא משתנה באופן אוטומטי.

אבתיסאם מראענה: למה?

יולי יואל אדלשטיין: יש תקנות לחוק הכניסה ובתקנה 12 מפרטת בדיוק לילד שנולד פה בארץ, אם האשרה של ההורה משתנה, מה הקריטריונים שגם האשרה שלו תשתנה.

אבתיסאם מראענה: אוקי, תודה רבה לך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לעבור למשרד החינוך, כי הדיון שלנו בהחלט על משרד החינוך ואני רוצה כמובן הנציג של המל"ג, השכלה גבוהה, אני רוצה שיערך גם לשיחה איתי, עורך דין נדב שמיר, הלשכה משפטית, היי, טירה, אני מקווה שדייקתי.

טירה גלינויר: נכון.

אבתיסאם מראענה: אני מאוד שמחה לשמוע.

אבתיסאם מראענה: טירה, ספרי לי מה את מרגישה שאנחנו שומעות את הסיפורים האלה, מרגישה זה לא האמת היא שאלה הכי טובה, נכון?

אבתיסאם מראענה: מה את חושבת?

אבתיסאם מראענה: מה נראה לך?

אבתיסאם מראענה: מה עושות?

טירה גלינויר: שמי טירה, אני נציגה של משרד החינוך.

אבתיסאם מראענה: נכון, זה לא פעם ראשונה שאת איתנו ואני מאוד שמחה שאת איתנו, מאז הפליטות את אורחת קבועה אצלנו.

טירה גלינויר: לזכותי הגדולה.

אבתיסאם מראענה: מזל שיש פליטות.

טירה גלינויר: כן, אנחנו לאחרונה התחלנו קשר, אני מקווה שהוא גם יגדל ומאוד יתהדק, עם דוקטור שני בר טוביה ועם הארגונים שהיא מייצגת, למדנו הרבה דברים ביחד בשבוע האחרון בהיערכות, הילדים אין מדיניות במשרד שאומרת לשים ילדים כאלה, או ילדים אחרים בבית ספר כזה, או אחר.

אבתיסאם מראענה: אין מדיניות?

טירה גלינויר: המשרד לא, המדיניות היא לא של למידה ב - - -

אבתיסאם מראענה: אין מדיניות כזאת את אומרת ?

אבתיסאם מראענה: אבל איך המציאות הסתדרה לעצמה ככה?

טירה גלינויר: אז אני אסביר.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

טירה גלינויר: יש מה שנקרא ברשויות מקומיות אזורי רישום, יכול להיות שזה מהסיבה הזאת, אני לא ירדתי לרזולוציות, אני באתי להגיד מה המשרד נותן, אם אני אשאל על זה כמובן ומה אפשר שנעשה ביחד יותר טוב בשביל שהתמונה תהיה טובה יותר.

טירה גלינויר: אז לרוב תלמידים לומדים באזור המגורים שלהם, ככה זה קורה בכל מדינת ישראל, כל ילד לומד קרוב לבית, בשכונת מגורים שלו, או בבית ספר שהשכונה שלו משתייכת אליה, זה בעניין אזורי הרישום, אנחנו מצאנו בנתונים של המשרד שבאמת בשלוש ערים לומדים המספר הגדול ביותר של התלמידים.

אבתיסאם מראענה: את קיבלת מרשום האוכלוסין את הפילוח?

אבתיסאם מראענה: את מכירה את זה יש לך אותו?

טירה גלינויר: יש לי אותו, כי שני העבירה לי.

אבתיסאם מראענה: שני העבירה לך מאיפה, מאיתנו?

טירה גלינויר: כן, כן.

אבתיסאם מראענה: הבנתי, איזה מזל שיש אותנו.

טירה גלינויר: ברור.

קריאה: אנחנו לא הצלחנו לקבל תשובה מרשות האוכלוסין, הבוקר קיבלנו תשובה שאין.

אבתיסאם מראענה: קיבלתם תשובה מרשות האוכלוסין שאין כשביקשתם, אין פילוח.

קריאה: אבל בזכותכם עכשיו יש.

טירה גלינויר: אבל לנו יש דטה, לנו יש מערכת נתונים שאני רואה גם באיזה בתי ספר הילדים לומדים, גם באיזה רשות הם לומדים, באיזה בית ספר.

טירה גלינויר: אנחנו מצאנו שלוש רשויות בריכוזים מאוד גדולים שזה תל-אביב, חברים אמרו את זה קודם, ירושלים וגם אילת, גם פילחנו שלושה סוגי אוכלוסיות שנתבקשנו - - -

אבתיסאם מראענה: מה זה התבקשתם?

אבתיסאם מראענה: על ידי מי?

טירה גלינויר: במסמך שהגיע, הדיון היה סביב אוכלוסיות מסוימות.

אבתיסאם מראענה: כן.

טירה גלינויר: אריתריאה, סודן.

אבתיסאם מראענה: נכון.

טירה גלינויר: אז יש לי את הנתונים.

טירה גלינויר: בנוסף לזה אני רוצה להגיד שחוק חינוך החובה במדינת ישראל חל על כל ילד מרגע שהוא שוהה פה שלושה חודשים, מבלי קשר למעמד החוקי של הוריו.

אבתיסאם מראענה: כן, אבל על זה אנחנו לא מערערות, יש להם מסגרות לימוד, יש לנו פערים מאוד גדולים, פערים שפתיים מאוד גדולים, יש לנו את מה ששמעת פה את מסיימות את הבגרות, אחר כך מה עושות, על זה אני רוצה שנדבר, אבל אני מבינה את הסוגייה הזאתי שיש חינוך חובה במדינת ישראל, השאלה מה אני עושה עם כל מה שעלה פה, עלתה פה הסוגייה הזאתי שילדים שנמצאים בפערים שפתיים עם ההורים שלהם, ההורים לא בדיוק מדברים עברית והמערכת כאילו איך מתמודדים עם הסוגייה הזאת מתוך מערכת החינוך?

טירה גלינויר: אז גם על זה אני אענה.

טירה גלינויר: יש שתי מדדים, יש את המדד למ"ס של אותה רשות שאנשים גרים בה והמשרד הבין שאתה יכול לגור באזור אשכול סוציואקונומי 9, אבל ללמוד באזור שהמדד טיפוח הוא אחר ולכן נולד מדד טיפוח בית ספרי, אוקי, זה בדיוק בעבור ילדים שבאים מרקע דל והמשרד נותן תוספת תקציבית סביב ארבעה סעיפים נוספים, אחד זה השכלת הורים שזה מוסיף 40 אחוז, רמת הכנסה לנפש, פריפריאליות שהיא לא רק גאוגרפית אלא חברתית ויש גם עוד מדד שמדבר על הגירה ואני מצאתי בהתכוננות שלי לישיבה שלקחתי 'קייס סטדי', שני בתי ספר שהם כולם מכירים אותם נראה לי, שזה קשת וביאליק רוגוזין ומצאנו שבתי הספר זוכים לקבל את התוספות האלה בעבור התלמידים האלה.

אבתיסאם מראענה: ממתי הם זוכים?

אבתיסאם מראענה: הם יזכו, או היה בעבר ואנחנו לא ידענו?

טירה גלינויר: לא, לא, אני בדקתי נכון לעכשיו.

אבתיסאם מראענה: לא, לא, מה שבדקת, כן, את בדקת?

אבתיסאם מראענה: שהם זכאים.

טירה גלינויר: הם מקבלים.

אבתיסאם מראענה: הם כבר מקבלים.

טירה גלינויר: בית הספר מקבל.

אבתיסאם מראענה: אוקי.

טירה גלינויר: לצד זה - - -

אבתיסאם מראענה: מה זה אומר אבל הסל הזה?

אבתיסאם מראענה: תסבירי לי במילים פשוטות.

טירה גלינויר: שזה תוספתי.

אבתיסאם מראענה: אוקי.

טירה גלינויר: על מנת לצמצם פערים, זה מיועד בדיוק לאוכלוסיות מוחלשות ולבתים דלים וזה בא לסייע לבית הספר.

אבתיסאם מראענה: במה?

טירה גלינויר: בצמצום פערים.

אבתיסאם מראענה: כן ואת מפקחת על זה?

אבתיסאם מראענה: את רואה מה הם עושים בשביל לצמצם פערים?

אבתיסאם מראענה: או שאת רק בהתחלה של כאילו להבין את הסוגייה, או שמה שאני אבקש בסוף הישיבה נבקש לקבל נתונים יותר מאוחר.

טירה גלינויר: אני יכולה לענות על מה שאני יודעת, לכל בית ספר יש מפקח שהוא מהמחוז, המפקחים, תיראי איזה יופי של בנות עם איזה יופי של ציונים ועם איזה יופי של הישגים והן בוגרות של בתי הספר האלה.

אבתיסאם מראענה: כן, נכון, אני מסכימה לחלוטין שיש פה ילדות וילדים מדהימים ומדהימות, אבל אני לא הבנתי איך אני עוזרת להם, אבל שנייה, טוב, אני רוצה לשאול שאלה את רשות האוכלוסין, עלתה הסוגייה הזאתי שהן מסיימות את הלימודים שלהם, את הבגרות שלהן והן רוצות ללמוד באקדמיה, וויזת הסטודנט הזאת היא באחריותך?

יולי יואל אדלשטיין: וויזת סטודנט זה למי שמגיע מחוץ לארץ ללמוד בישראל אז הוא יכול לקבל וויזת סטודנט.

אבתיסאם מראענה: אז מה הן מקבלות בעצם על מנת שהן יוכלו ללמוד באוניברסיטה?

יולי יואל אדלשטיין: הן מקבלות ס'2א'5 אני לא אחראי על האוניברסיטה ולא מגדיר לאוניברסיטה איזה קריטריונים לקבל ואיזה לא.

אבתיסאם מראענה: אז אתה בעצם אומר לפי הוויזה שאתה נותן, אתה לא אחראי אם האוניברסיטה מקבלת, לא מקבלת, אתה נותן את האשרה הזאתי, את הוויזה הזאתי עם המספר ובעצם האוניברסיטה תתמודד.

קריאה: אבל מה עם שאלת העלות?

אבתיסאם מראענה: שנייה, אדוני, תיכף אני אתן לך רשות דיבור, אבל תן לי להשלים.

אבתיסאם מראענה: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד פעם אומר, אנחנו נותנים את הרישיון שמגיע לנתין ואני לא יודע מה הקריטריון של כל מכללה, או של כל אוניברסיטה מה הם מבקשים.

אבתיסאם מראענה: אוקי, שלום אדוני, אני מדברת עם נדב, עורך דין נדב שמיר.

נדב שמיר: שמיר, סגן היועצת המשפטית של המועצה להשכלה גבוהה.

אבתיסאם מראענה: כן, אתה שמעת פה את הדיון מתחילתו עד עכשיו, הגענו לסוגיית הסוגיות, בעצם מה אנחנו עושות?

נדב שמיר: אז האמת שאני מופתע.

אבתיסאם מראענה: ממה?

נדב שמיר: כי השכלה גבוהה היא מופנית לכל באי העולם, לא צריכה להיות סגורה רק לאזרחים, או רק לאנשים מסוימים, זה המהות של ההשכלה הגבוהה, אין שום דרישה עד כמה שאני יודע שלנו, של המל"ג, בתנאי הקבלה לקבל דווקא בעלי אישור כזה, או בעלי אישור אחר.

אבתיסאם מראענה: באמת?

נדב שמיר: לא, אין, אין דבר כזה, יכול להיות שיש נושאים כמו ספציפיים, זה אני עוד צריך לבדוק, כמו לימודי רפואה שיש כאן מספר מקומות מאוד מאוד מוגבל והמדינה כמדינה בגלל שהיא מתקצבת את זה אז היא מעדיפה שיהיו קודם כל מעדיפה שאזרחים ישראלים, שאחר כך יהיו גם רופאים במדינת ישראל, בגלל גם המחסור ברופאים אז אולי יש איזושהי העדפה במקצועות מסוימים, אבל באמת מאוד מצומצמים, אבל אני לא שמעתי מעולם על איזושהי הגבלה אחרת, אני שמעתי עכשיו כמו כולם שיש כנראה איזושהי - - -

אבתיסאם מראענה: מעולם לא הגיע אליך שום דבר פנייה כזאתי?

נדב שמיר: אלינו לא הגיעו תלונות כאלה, תוך כדי עכשיו אני מנסה בוואטסאפ לברר מול המוסדות, אנחנו המועצה להשכלה גבוהה, אנחנו לא המוסדות, אנחנו לא קובעים את תנאי הקבלה, אנחנו רק מתערבים בתנאי הקבלה אם יש איזושהי בעיה אקדמית בתנאי הקבל, אבל אני מנסה לברר ואנחנו נמשיך לברר את הנושא הזה, אני מציע שלכל מי שנתקל באיזושהי בעיה כזאת, שיפנה אלינו, יש לנו אגף פניות ציבור, אנחנו עובדים מול המוסדות - - -

אבתיסאם מראענה: לא, לא, אני רוצה שהדבר הזה יהיה ברור, לא כל אחד פה יתחיל עכשיו לפנות ועד שעונים לו, אנחנו מכירים את הבירוקרטיה, אנחנו לא מקיימות את הדיון הזה, אני רוצה - - -

נדב שמיר: אצלנו עונים מהר.

אבתיסאם מראענה: יאללה, שפו, מפרגנת, אצלכם עונים מהר.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להבין באופן חד משמעי, להבין את הסוגייה הזאתי של כל הנערות האלה שאומרות, מסיימות בגרות בהצלחה, עושות הכול על מנת שיהיה להם אופק ויש להם עתיד והן לא רוצות להיות מנקות כמו האימהות שלהן, שהגורל גזר עליהן להיות מנקות אז אני רוצה להבין דבר אחד, שאתה בעצם אומר מבחינת המל"ג אין מדיניות כזאת שמונעת ממישהו שהוא לא אזרח ישראלי ובטח ובטח בסטטוס הזה של פליטים, שנמצאים במדינת ישראל, אין להם שום לא מנועים מללמוד בעצם בשום מכללה, או אוניברסיטה.

נדב שמיר: לחלוטין לא, עם הסייג שאולי שיכול להיות ברפואה, במקצועות כאלה שיש איזושהי בעיה ספציפית של צורך ברופאים, את הנושא הזה אני צריך לבדוק, באופן כללי אין שום דרישה כזאת של המל"ג, אין חיה כזאת של המל"ג.

אבתיסאם מראענה: אוקי, לגבי הסוגייה הזאתי של, אז בסדר את יכולה ללמוד, אבל הכשרה מקצועית בעצם את לא תוכלי לעבוד אחר כך, הסוגייה הזאתי איפה חברים שלי ממשרד הכלכלה?

אבתיסאם מראענה: קרין, בבקשה.

קרין אהרוניאן רוזמרין: קרין אהרוניאן רוזמרין, אני ראש מטה מנהל הסדרה והאכיפה והממונה גיוון תעסוקתי ומניעת גזענות של כל זרוע העבודה במשרד הכלכלה.

קרין אהרוניאן רוזמרין: את רוצה שאנחנו נתייחס באופן גם כללי, או רק על מה ש-

אבתיסאם מראענה: לא, על מה שבא לך, יש לך זכות דיבור, יש לך ארבע דקות, את מוזמנת לדבר.

קרין אהרוניאן רוזמרין: אז גם התבקשנו בעצם להכין נתונים על אפיקי התפתחות, או מה בעצם רלוונטי מבחינת התוכניות שקיימות בזרוע העבודה, אז אני אציין שיש לנו את האגף להכשרה מקצועית לגבי קורסים עסקיים ויש לנו את מה"ט שזה בעצם הכשרה של הנדסיים וטכנאים מוסמכים, זאת אומרת הכשרות שקיימות בתוך זרוע העבודה באגפים שונים.

קרין אהרוניאן רוזמרין: אני אציין שיש לנו נוהל בזרוע משנת 2011 שהוא כן עושה חלוקה, או יותר נכון מגדיר מישהו שהוא לא ישראלי, האם הוא יכול לקבל את ההכשרות, זה נוהל שהוגדר בהתייעצות עם רשות האוכלוסין וההגירה בשנת 2011, הוא מדבר על אופציות מסוימות, זאת אומרת אישורים מסוימים שעל בסיסם ניתן לספק להם לימודים דרך התוכניות שציינתי, אם יש לתלמיד אשרת לימודים, אם יש לו - - -

אבתיסאם מראענה: מה זה אשרת לימודים?

קרין אהרוניאן רוזמרין: אשרת לימודים, זאת אומרת הוא בא לשם ללמוד בארץ.

אבתיסאם מראענה: לא, לא, אני יודעת מה זה אשרת לימודים, היא בדיוק דיברה פה על הסוגייה הזאתי של וויזת סטודנט והיא לא יודעת, תסבירי לי מה זה אשרת לימודים?

אבתיסאם מראענה: איך היא משיגה אשרת לימודים?

אבתיסאם מראענה: מי נותן לה אשרת לימודים?

אבתיסאם מראענה: זה בדיוק הנקודות האלה שאנחנו נופלות והם נופלים בתוכה, מה זה אשרת לימודים?

יולי יואל אדלשטיין: אשרת לימודים ניתנת למי שמגיע מחוץ לארץ ומגיש בקשה ללמוד במוסד אקדמי במדינת ישראל והוא מקבל אישור מהמוסד האקדמי שהוא יכול ללמוד, הוא מקבל מרשות האוכלוסין אשרת סטודנט.

אבתיסאם מראענה: אוקי, אז זה לא תקף על הפליטות והפליטים שנמצאים בארץ.

יולי יואל אדלשטיין: אכן כך.

קרין אהרוניאן רוזמרין: זה לא תקף.

קרין אהרוניאן רוזמרין: או אשרה המעידה על היותו ארעי והדבר האחרון זה התלמיד נמצא בארץ במסגרת - - -

אבתיסאם מראענה: רגע, אשרה שמה?

קרין אהרוניאן רוזמרין: שהיותו תושב ארעי, זה גם - - -

אבתיסאם מראענה: כלומר לבוא עם הוויזה שיש להם שמתחדשת כל חצי שנה, או שנה?

קרין אהרוניאן רוזמרין: לא, זה גם דרך הרשות האוכלוסין.

אבתיסאם מראענה: אוקי.

קרין אהרוניאן רוזמרין: והתלמיד נמצא גם בארץ בהליך של איחוד משפחות, אם אני לא טועה זה גם אישור שניתן דרככם?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

קרין אהרוניאן רוזמרין: במסגרת הדברים האלה בעצם כמו שציינתי הוא יכול לרכוש את ההכשרה דרך מה"ט, או דרך התוכניות של הכשרה מקצועית של קורסים עסקיים של זרוע העבודה.

קרין אהרוניאן רוזמרין: עכשיו הדיון פה עסק באוכלוסייה אחרת שהם לא נופלים ב - - -

אבתיסאם מראענה: לא שהם לא נופלים, הם לא קיימים.

קרין אהרוניאן רוזמרין: אנחנו לא מגדירים אותם ככה, אבל לצערי הרב אני כן אציין שבהתאם למדיניות שנקבעה כרגע, אם גם תרצו אני - - -

אבתיסאם מראענה: מה זה כרגע?

קרין אהרוניאן רוזמרין: זאת אומרת בהתאם למדיניות שנקבעה ב-2011 ועדיין תקפה.

אבתיסאם מראענה: אנחנו ב- 2022, כן, בתוך העשור הזה קרו כל כך הרבה דברים במדינת ישראל, אוקי.

קרין אהרוניאן רוזמרין: אז בהתאם לזה אוכלוסייה שמוגדרת כ- 2א'5 שזה רוב האנשים פה, כרגע הם לא יכולים, הם לא עומדים בקריטריונים ולא יכולים לקבל את ההכשרה בקורסים של זרוע העבודה על פי מה שציינתי, כרגע.

מוסי רז: אני יכול לשאול שאלה?

אבתיסאם מראענה: כן, אדוני, חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: מה שאני לא הבנתי וסליחה שנכנסתי באיחור אז אולי פספסתי, אני רוצה להבין, לא איזה אשרה צריך כדי ללמוד, אלא כמה משלמים?

אבתיסאם מראענה: לא, אבל הם עוד לא התחילו - - -

מוסי רז: האם כמו כל אזרחי ישראל?

אבתיסאם מראענה: קודם כל לא הגענו לדבר הזה.

מוסי רז: הם אומרים שאין מניעה, אבל אם - - -

אבתיסאם מראענה: לא, יש מניעה.

מוסי רז: האם המניעה היא כספית?

אבתיסאם מראענה: קודם כל היה לנו פה בעצם - - -

מוסי רז: אמר עורך דין שמיר שהוא לא מכיר מניעה, נכון?

אבתיסאם מראענה: הוא לא מכיר, היה לנו פה עדויות, רגע, אני אעשה סדר לאדוני שאיחר, הוא בדרך כלל מוסי רז לא מאחר לדיונים.

מוסי רז: אני פשוט בא להמשך הדיון, כי ההייתי באחר.

אבתיסאם מראענה: כן, מה שקרה לנו פה, יש לנו עדויות פה מצעירות שסיימו תיכון ולא רשמו אותם, עוד לא הגיעו לסוגיית השכר, כן, אנחנו לא הגענו, נרשמו, איזה יופי, אבל עכשיו אתם תשלמו 125 אחוז ממה שישראלים בעצם משלמים, מה שקרה פה בשביל לשלם את ה- 125 אחוז הם צריכים להיות על וויזת סטודנט, אבל אין דבר כזה אז זה לא רלוונטי כל כך.

מוסי רז: אז בעצם קיבלו תשובה שלילית.

אבתיסאם מראענה: לא, הם לא נטענו אפילו, הם לא נכנסו לתוך המאגר, אין להם שום יכולת להיכנס אפילו עם הוויזה שיש להם להיכנס לתוך המאגר, הם לא קליטים שם.

אבתיסאם מראענה: אוקי, אז היינו במשרד הכלכלה עם הבשורות הכול כך לא טובות שאת בעצם אומרת מ-2011 זה הנוהל, זה מה שנקבע שאותם קבוצה של ילדי פליטים אין להם יכולת לקבל הכשרות מקצועיות.

קרין אהרוניאן רוזמרין: זה מה שהוחלט ב-2011 והם מתנהלים עד היום לפיו, כן.

אבתיסאם מראענה: עד היום מתנהלים לפיו, אוקי, בסדר.

שני בר-טוביה: אפשר חידוד למשרד הכלכלה?

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

שני בר-טוביה: דוקטור שני בר טוביה, פורום ארגוני הפליטים, דיברת ספציפית על הכשרות מקצועיות, מה מבחינת רישוי מקצועי?

שני בר-טוביה: מאיזה נוהל זה מוסדר והם זו אותה תשובה?

שני בר-טוביה: זאת אומרת אנחנו יודעים את התשובה, זו אותו התשובה, הם לא יכולים לקבל רישום מקצועי, אבל אם תוכלי להסביר מהו הנוהל ולמה?

קרין אהרוניאן רוזמרין: זה לא בהתאם לנוהל, זה בהתאם להיבטים של הסדרת עיסוקים, ששמה מוגדר מפורשות שכדי בפן באמת של הרישוי וכמו שציינת, צריך להיות או אזרח, או תושב, נגיד זה נמצא בחוק ההנדסאים, זה ממש רשום שמה מפורשות אז בהיבט כזה, זה היבט של הסדרת עיסוקים, זה היבט אחר, אבל אותה תשובה.

אבתיסאם מראענה: אז בעצם מ-2011 עד היום אתם נדרשתם להסדיר את הסוגייה הזאתי של הכשרות מקצועיות?

קרין אהרוניאן רוזמרין: זה לא משהו שכרגע על השולחן מבחינת הסדרה, ככול ויהיה כמובן זרוע העבודה היא שותפה לכל מה שצריך, אבל כרגע אין משהו בתהליך.

אבתיסאם מראענה: טוב, כמובן שאנחנו נרשום את זה לסיכום, לדרוש לחדד, לשדרג ולראות את האנשים האלה כשוות ושווים.

אבתיסאם מראענה: טוב, אני רוצה לפנות, כן, שכר לימוד אז אני רוצה שאם כבר וכאשר מישהו פה מאיתנו למד באוניברסיטה?

אבתיסאם מראענה: מונים למדת באוניברסיטה?

אבתיסאם מראענה: יאללה ספר לי את הסיפור.

מונים אהרון: מונים אהרון ואני פה בכמה כובעים שכולם מתכנסים לנושא הזה אז תודה רבה על ההזדמנות, כן אז לפני שאני עונה לשאלה שלך ברשותך.

אבתיסאם מראענה: בטח.

מונים אהרון: אני רוצה להתייחס פה על הדברים שנאמרו כאן באופן כללי, אני רק רוצה להגיד שזה התוצאה של מה שהנערות המדהימות הלאה סיפרו כאן, זה בעצם מדיניות קלוקלת של משרד הפנים למשך שנים, אנשים חיים פה, גדלים פה הבוגרים ועכשיו הגענו לילדים והצעירים ולפי הנתונים של משרד הפנים יש כ-8,000 ילדים, הילדים האלה כפי ששמענו ואנחנו גם יודעים הכול חסום בפניהם, לא להתקבל למקצועות מסוימים באוניברסיטאות, לא עסוק בספורט גם שזה משהו שהוא לא עלה פה שזה - - -

אבתיסאם מראענה: מה זאת אומרת לא לעסוק בספורט?

אבתיסאם מראענה: למה מה הבעיה בספורט?

מונים אהרון: גם, העניין של המעמד.

אבתיסאם מראענה: אבל מה הסיפור של הספורט?

אבתיסאם מראענה: סליחה.

קריאה: אולי הספורט רשמי.

אבתיסאם מראענה: מונים תסביר לי מותק.

מונים אהרון: כן, אז לדוגמא יש לא רק דוגמא יש הרבה דוגמאות כאלה בתוך הקהילה, ילדים מוכשרים בתחום כדורגל, או כדורסל, אם מגיעים לשלב כדי להירשם לקבוצה אז לא מסכימים לרשום אותם בגלל המעמד שיש להם, כי הם לא אזרחים, או תושבים של ישראל והם גם אין להם דרכון זר כדי שירשמו כשחקני חוץ אז הם נשארים בשלב הזה שהם לא מצליחים להגשים את עצמם בתחום שהם רוצים בו שזה הספורט וגם לדוגמא, יש כמה דוגמאות - - -

אבתיסאם מראענה: לאחרונה הייתה פליטה מסודן אני חושבת שהיא נכון?

מונים אהרון: יש שני פליטים שייצגו את - - -

אבתיסאם מראענה: את ישראל?

מונים אהרון: לא, את ישראל, בצער רב, הם מאוד רצו לייצג את ישראל, הם ייצגו את קבוצת הפליטים והם יצאו מפה דרך האו"ם, נציבות האו"ם לפליטים.

אבתיסאם מראענה: כמה מסורבל.

מונים אהרון: למרות שסיפרו פעם אחר פעם שהם מרגישים ישראלים והם ממש רוצים לייצג את המדינה שזה דוגמא ואז אני חושב שהפתרון הוא לדעתי זה גם פתרון שנדרש והוא פתרון שמשרד הפנים יכול להסדיר את זה מחר, לתת מעמד לצעירים האלה ולילדים שנולדו פה, גדלו פה, למדו במערכת החינוך הישראלית, לפחות שיוכלו להגשים את עצמם ושיוכלו לתרום למדינה ולחברה ולקהילה שהם מגיעים ממנה.

מונים אהרון: עכשיו העניין של השכר אז אני שהתקבלתי לאוניברסיטה שזה כמובן גם אחרי הרבה מאמצים להסביר את המעמד שלי, את ה- 2א'5 שהיה לי כדי שהאוניברסיטה תבין מה זה בכלל ותקבל אותי, התקבלתי בסוף בתור סטודנט מחו"ל ובזה הייתי צריך לשלם 25 אחוז יותר מאזרח ישראלי, מהסטודנטים הישראלים, עכשיו אני לומד באותה כיתה של הסטודנטים הישראלים, אני חי פה, מרכז החיים שלי הוא פה ואני לא רואה סיבה למה בעצם שמישהו חי פה ואינו בר-הרחקה, שלא יקבל יחס כמו של סטודנט ישראלי?

אבתיסאם מראענה: אז בעצם מה למדת מונים?

מונים אהרון: אני למדתי מדעי המדינה ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית.

אבתיסאם מראענה: וסיימת?

מונים אהרון: סיימתי, מוחרתיים זה הטקס.

אבתיסאם מראענה: מזל טוב, אני גאה בך, קודם הייתי גאה בצעירות המדהימות ועכשיו אתה מצטרף לגאווה.

מונים אהרון: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: איזה יופי ומה אתה עובד?

מונים אהרון: אני עובד בארגון 'הייס' וגם חלק מהנהלה של הארגון הסטודנטים האפריקאים.

מונים אהרון: עכשיו לגבי הארגון של הסטודנטים האפריקאים שעלה פה מכמה אנשים שדיברו לפניי, זה ארגון שהוקם כדי לתת את ההזדמנות הזאת לאלה שרוצים ללמוד בהשכלה גבוהה, שכמובן זה בהיעדר מוחלט של כל תמיכה מהמדינה שזה גם עוד נושא שהוא מאוד חשוב שזה הפתרון שלו גם טמון במעמד הזה, האוכלוסייה שאנחנו מגיעים ממנה, מבקשי מקלט, או פליטים, הם נמצאים בתחתית החברה הישראלית, מבחינת המצב הסוציו-אקונומי, עכשיו אם משרד הפנים ייתנו מעמד לאנשים האלה אז הם גם יהיו כלולים בסיוע, אם זה ממשרד הרווחה, או משרד החינוך ושאר הדברים שביחד עוזרים להרים את החברה ואת הקהילה.

אבתיסאם מראענה: אני מודה לך מונים, אני רוצה, אמנם אנחנו מדברות על מעמד, אני מאוד אשמח לעזור לרשות האוכלוסין ומשרד הפנים, לגבי דוגמאות מהדוח של מעמדם של ילדי מבקשי מקלט בישראל וברחבי העולם, דוח המחקר של המוקד לפליטים ומהגרים ובעצם אחת הנקודות שככה נותנים תקווה שבעצם עשו השוואה מה קורה במדינות אחרות בעולם לגבי סוגיית הפליטים, ילדי הפליטים ובעצם לפי הדוח וסיגל רוזן, אני אשמח שתכנסי פה למעגל, בבקשה, בואי שבי לידי, ואני רוצה שתגידי לי, את בעצם מה שצוין כאן שאיטליה היא די דומה, היא מאוד דומה מבחינת מדינת ישראל למדיניות של הגירה ופליטות ובעצם אני אקריא לגבי המדיניות של איטליה, תתקני אותי אם אני טועה.

סיגל רוזן: אני משוכנעת שאת יודעת לקרוא מצוין.

אבתיסאם מראענה: לא, לא בקריאה.

סיגל רוזן: כתבו את זה מאוד ברור.

אבתיסאם מראענה: טוב, "אלו המכירים כפליטים באיטליה, או ששוהים תחת הגנה משלימה, זכאים לאישור שהייה למשך חמש שנים, אם בחלוף השנים הם מוכיחים יכולת השתכרות ברמת מינימום ומעלה, הם רשאים להגיש בקשת תושבות קבע, לאחר עשר שנות שהות חוקית באיטליה הם זכאים להגיש בקשת אזרחות, ילדיהם יקבלו מעמד זהה לזה של הוריהם".

סיגל רוזן: איטליה היא מדינה עם מדיניות מחמירה.

אבתיסאם מראענה: נכון.

סיגל רוזן: כן, אני רוצה רק לומר - - -

אבתיסאם מראענה: רק תציגי את עצמך בשביל הפרוטוקול.

סיגל רוזן: סיגל רוזן, רכזת מדיניות ציבורית, המוקד לפליטים ולמהגרים ואם אני כבר פה אז בדוח הזה, אנחנו רואים פה את תמונתה של רחל גברה-צדוק, שהייתה אלופת ישראל בריצה, אבל היא לא יכלה להתחרות מטעם מדינת ישראל וחיזרו אחריה לא מעט אוניברסיטאות אמריקאיות ואחת זכתה בה והיא סיימה כבר את לימודיה באוניברסיטה בארצות הברית ולצערי היא כבר לא פה איתנו ולא יכולה לייצג את מדינת ישראל ולנצח באולימפיאדה עבורנו, אבל מה שרציתי לומר זה שהמסקנה של הדוח הזה ובעצם כל הדברים שנאמרו פה מתרכזים לנושא הזה של היעדר מעמד, הילדים האלה כל ילדי מבקשי המקלט שוהים בישראל כדין כל השנים האלה, אבל גם אם הם היו שוהים בישראל שלא כדין, אם הם היו נולדים בארצות הברית, או בקנדה הם היו נולדים עם אזרחות, אם הם היו נולדים באוסטרליה, או בבריטניה, אחרי עשר שנים הם היו מקבלים מעמד קבוע, אם הם היו בצרפת אחרי חמש שנים, בגרמניה אחרי ארבע שנים, בכל אחת מהמדינות שנזכרו בדוח, הילדים האלה כבר היה להם מעמד של ידע ואזרחות וכבר לא היו צריכים להסתובב עם הנייר הקטן הזה, שכולם שואלים מה זה הנייר הזה ולא מאפשר להם לא לימודים ולא חיים נורמאליים ביננו, אז אני מפצירה ברשות האוכלוסין, להעניק לילדים האלה את המעמד שהם כה ראויים לו, מעמד קבוע במדינת ישראל, תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: וגם אני חייבת לציין מדינת ישראל חתומה על האמנה, בדבר מעמדם של חסרי אזרחות משנת 1954 ועל האמנה לצמצום חסרי האזרחות משנת 1961, אז אנחנו מדינה בחתימות שלה על זכויות אדם היא מספר אחד, בביצוע וביישום אנחנו פחות.

אבתיסאם מראענה: טוב, אני רוצה לתת זכות דיבור לשפי פז, בבקשה.

שפי פז: תמיד בסוף, אבל בסדר.

שפי פז: שפי פז מדרום תל אביב, אנחנו הארוגות שבתוך הנערות המדהימות האלה צומחות.

שפי פז: קודם כל נתחיל עם נתונים, מי שבר הרחקה בדרום תל אביב זה לא הם, זה אנחנו, לפני שלושה שבועות שירלי רימון ברכה היא ראש מנהל החינוך בעיריית תל אביב, שאגב מדברים על כ- 7,000 ילדים מגיל אפס, לא יודעת עד 18, נתנה נתונים, הנתונים מהימנים והנתונים מראים בדיוק מה קורה בדרום תל אביב, נווה שאנן היום יש אחוז אחד של ילדים ישראלים ואני לא אומרת בכוונה יהודים, כי זה לא רק יהודים, ילדים ישראלים אחוז אחד, שכונת התקווה, מה שהיה פעם פאר דרום תל אביב, שמונה אחוז ילדים ישראלים, שמונה אחוז, אני רוצה שתקלטו את המספרים האלה, שכונת שפירא איפה שאני גרה, וואוו אנחנו 35 אחוז, המון ילדים, מה שאני רוצה להגיד פה זה שאנחנו מדברים פה על אוכלוסייה שהשתלטה על בתי הספר, השתלטה על הגנים, השתלטה על כל מוסדות החינוך, הם מקבלים העשרות, הם מקבלים מועדוניות, הם מקבלים הכול, הכול, הכול, אבל אף פעם לא מספיק להם, אף פעם לא מספיק להם.

שפי פז: ועכשיו לגבי הנערות המדהימות האלה, הביאו פה ילדות נחמדות מאוד, סבבה, זה לא הנוער שאנחנו מכירים, אוקי.

אבתיסאם מראענה: את מה את מכירה?

שפי פז: אני אשמיע לך את מה שאני מכירה.

שפי פז: (משמיעה הקלטה מהנייד/ נשמעות קללות)

אבתיסאם מראענה: לא, לא, את לא משמיעה.

שפי פז: אני אשמיע.

אבתיסאם מראענה: אני לא מוכנה, לא, לא, לא, שפי, את מטרגרת את הדיון ואת פשוט יוצאת החוצה, את פשוט יוצאת החוצה, כי מה שאת עושה לא אישרתי.

שפי פז: (ממשיכה להשמיע הקלטה)

אבתיסאם מראענה: לא, לא אישרתי, אני לא יודעת מי מדבר, שפי, לא, את תקשיבי.

שפי פז: כל הדיון הזה הוא שקר ואת שומרת אותי לסוף אחרי שכל השקרים נאמרים פה, ה-3,000 ילדים הלא נותנים להם חינוך, הלא נותנים להם אוניברסיטה, במכללת רייכמן יש עשרות סטודנטים אפריקאים, הם לומדים - - -

אבתיסאם מראענה: תודה רבה לך, נא לצאת החוצה, אם את לא רוצה לשבת ולהשלים את המשפט שלך.

שפי פז: אבל אני אגיד לך מה, הם לא יקבלו מעמד.

אבתיסאם מראענה: את לא קובעת, איזה כיף שפי, יום הולדת שמח יקירה שלי.

אבתיסאם מראענה: כן, נתנאל, אתה לא מפעיל שום טלפון ואתה לא מעלה שום סרטון.

נתנאל שבו: אני לא מפעיל שום דבר.

אבתיסאם מראענה: תשים את הטלפון שלך בצד, יאללה, נתנאל שבו.

נתנאל שבו: כן, קוראים לי נתנאל שבו, אני בן 16, אני מדרום תל אביב, אני פעיל חברתי.

נתנאל שבו: אני לא זוכר זמנים שבהם הרגשתי בבית שלי, אני רוצה לדבר קצת על המסתננים, אני רוצה ללכת לטייל לפעמים, לקנות דברים בתחנה המרכזית ואני לא יכול זה מפחיד, שמעתי על המסתננים שאנסו אישה עם מוגבלות בתחנה, אני מפחד שזה ייקרה גם לי, אני לא אמור לצאת עם חששות מהבית.

אבתיסאם מראענה: אתה צודק.

נתנאל שבו: נכון?

אבתיסאם מראענה: נכון, כן, אתה לא צריך לחשוש, אתה צריך להיות בטוח.

נתנאל שבו: יום אחד בשעות הערב הלכתי לבד ובאתי להיכנס לשכונת נווה שאנן בתל אביב ומסתנן בא אליי ומסתכל עליי בצורה מפחידה ושואל מה אני עושה פה, גם אותו דבר בשכונת התקווה בלילה, לאן הגענו?

נתנאל שבו: זה אמור להיות ההיפך, המסתנן במדינה שלי, לא אני במדינה שלו.

נתנאל שבו: לפעמים שאנחנו יוצאים לגן התקווה בלילה לשחק כדורגל, גם נמצאים שם מסתננים בגיל שלי ושאומרים להם מילה לא במקום זה יכול להביא - - -

אבתיסאם מראענה: אבל למה להגיד להם מילים לא במקום?

נתנאל שבו: מה זאת אומרת?

קריאה: את לא נותנת לו לסיים לדבר.

אבתיסאם מראענה: אתה לא מתערב, סבבה, אני מנהלת דיון, אתה לא מנהל אותו, שאלתי מה זה מילה לא במקום?

אבתיסאם מראענה: הרי אתה כותב.

נתנאל שבו: אנחנו משחקים כדורגל ואנחנו צוחקים וזה, זורקים נגיד סתם מילה, לא יודע משהו.

אבתיסאם מראענה: מה?

אבתיסאם מראענה: כמו מה?

נתנאל שבו: אין לי לתת לך דוגמאות, זורקים מילה.

אבתיסאם מראענה: למי?

נתנאל שבו: מילה שהם לא אוהבים נגיד.

אבתיסאם מראענה: כמו מה?

אבתיסאם מראענה: מה אתה אומר להם?

נתנאל שבו: כמו-

אבתיסאם מראענה: כושי?

נתנאל שבו: לא, כושי אני לא אומר אני לא גזעני.

אבתיסאם מראענה: אז מה אתה אומר?

נתנאל שבו: לא, אנחנו מדברים וזה, מילה לא במקום, אני לא יודע.

אבתיסאם מראענה: טוב ואז מה קורה כשאתה זורק להם מילה פוגענית?

נתנאל שבו: זה מגיע לאלימות קשה.

קריאה: הוא לא אמר פוגענית.

נתנאל שבו: לא פוגענית, זה יכול סתם להגיד מילה, זה לא פוגענית.

אבתיסאם מראענה: אוקי ואז זה מגיע למה?

נתנאל שבו: זה מגיע לאלימות כלפינו וזה פעם אחת, זה מביא למכות קשות כלפינו וזה קרה פעם אחת לחבר טוב שלי, אני בנאדם מאמין וביום שבת אחד אני עובר במדרכה עם כמה חברים ועברו לידינו קבוצה של מסתננים עם מוסיקה, ביקשנו מהם להפסיק עם זה, כי אני שומר שבת ואז הם התחילו לקלל ולהגיד "אתם במדינה שלנו", זה פשוט מאכזב, המשטרה לא עושה כלום, חוץ מלתת להם דוחות על אופניים חשמליים וגם הם לא משלמים אותם.

נתנאל שבו: אני נמצא במרכז נוער בדרום תל אביב ו-89 אחוז משם יש שם מסתננים, כל מקום שאני הולך אני רואה אותם ואני מרגיש שאני לא בבית שלי.

נתנאל שבו: אני אתחיל לבוא הרבה לוועדות ולתת את הצד שלי.

נתנאל שבו: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה לך נתנאל על העדות שנתת, אין ספק שאתה צריך להרגיש בטוח בבית שלך, בשכונה שלך, אתה הולך בשבת, השאלה אם יש מישהו שהוא לא שומר שבת שנמצא לידך עם טלפון ושומע מוסיקה האם גם היית אומר לו, תכבה את הטלפון?

אבתיסאם מראענה: אני לא בטוחה, נכון?

אבתיסאם מראענה: כי היית רוצה שכמו שאתה חי.

נתנאל שבו: לא, הייתי אומר לו לכבות את הטלפון.

אבתיסאם מראענה: באמת?

נתנאל שבו: כן.

אבתיסאם מראענה: הבנתי, טוב.

קריאה: אני יכולה להוסיף משהו בבקשה?

אבתיסאם מראענה: רגע, שנייה, אני רוצה להגיד לך תודה שבאת, אני אשמח שתבוא יותר לוועדות.

נתנאל שבו: בטח.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שאם תבוא תקבע יום אחד באמת שאתה תרגיש בטוח וגם הנערות והנערים שבאותו גיל שלך ירגישו גם בטוח.

נתנאל שבו: אנחנו לא מרגישים בטוח איתם.

אבתיסאם מראענה: אני לא חושבת שכל מי שיושב כאן אתה פגשת אצלך בשכונה, אני בספק, נכון?

נתנאל שבו: הרבה פגשתי.

אבתיסאם מראענה: אותם אנשים פגשת?

נתנאל שבו: אני לא יודע, הם יכולים לעשות משחק שהם נראים אנשים טובים, אבל תבואי לגור בשכונה תיראי מה זה.

אבתיסאם מראענה: אני מבינה.

אבתיסאם מראענה: בסדר, אז אנחנו נפגש שוב בוועדה הזאתי, תגיד מה שיש לך על הלב, כמובן צריך לכבד אנשים פה, אני לא חושבת ש - - -

נתנאל שבו: זה ברור.

אבתיסאם מראענה: כן?

אבתיסאם מראענה: יופי, אנחנו סיכמנו שאנחנו נתראה ואני מקווה שהמרחב שלך יהיה בטוח, גם המרחב שלהם יהיה בטוח, אבל זה הרבה תלוי בנו ובמיוחד בכם הצעירים והצעירות שאתם יכולים לתת תקווה למקום הזה, אתה מסכים איתי שהאנשים האלה לא בחרו להגיע למדינת ישראל?

נתנאל שבו: נכון, אבל הם יכולים לעצור את זה.

אבתיסאם מראענה: יש מלחמה בארצם, אנשים ברחו.

נתנאל שבו: יש עוד מדינות שיכולות לקבל אותם, כמו קנדה.

אבתיסאם מראענה: נכון, הם עושים מאמצים, מי שיכול להתקבל לקנדה תאמין לי לא היה מהסס רגע.

נתנאל שבו: מצטער, זה מדינה של יהודים, הרוב אמורים להיות פה יהודים, זה כבר לא קורה.

אבתיסאם מראענה: אני גם מצטערת לשמוע, אבל כרגע זה הסיפור, יש פה פליטים ויש מלחמות בכל העולם ואם מדינת היהודים לא תפתח את השערים שלה ותהיה אנושית זה יהיה מאוד חבל, באיזה בית ספר אתה לומד?

נתנאל שבו: אני מפתן אלון.

אבתיסאם מראענה: איפה זה?

נתנאל שבו: בדרום תל אביב.

אבתיסאם מראענה: ובאיזה מגמה אתה?

נתנאל שבו: אני עוד לא התחלתי שם, בינתיים אני הפסקתי ללמוד.

אבתיסאם מראענה: למה?

נתנאל שבו: הפסקתי, כי סיבות אישיות.

אבתיסאם מראענה: מתי הפסקת?

נתנאל שבו: לפני חצי שנה, אבל אני רוצה, אני מתחיל שם במפתן אלון, זה בית ספר של ילדים נושרים, אבל אני אמרתי לעצמי שתחילת שנה אני חוזר לעצמי, אלך כל יום לבית הספר.

אבתיסאם מראענה: יופי, כל הכבוד.

נתנאל שבו: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: לא לוותר.

נתנאל שבו: ברור.

אבתיסאם מראענה: אז אתה רואה, יש פה נערות מחוסרות מעמד ועושות בגרות, אתה יש לך מעמד, אתה יהודי, אתה במדינה שלך, בבית שלך אז אתה גם יכול.

נתנאל שבו: זה ברור.

אבתיסאם מראענה: בסדר?

נתנאל שבו: בסדר.

אבתיסאם מראענה: מה אתה מנגן בבית?

נתנאל שבו: מנגן?

אבתיסאם מראענה: איזה כלי?

נתנאל שבו: אני לא מנגן, אני אוהב לשמוע שירים של פעם.

אבתיסאם מראענה: כמו מה?

נתנאל שבו: יואב יצחק, עופרה חזה.

אבתיסאם מראענה: מהמם ומה עם זוהר ארגוב?

נתנאל שבו: גם.

אבתיסאם מראענה: אני אוהבת, אוקי, אני מודה לך נתנאל וניפגש שוב בוועדות.

נתנאל שבו: בסדר גמור, תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: תודה לך.

אבתיסאם מראענה: אוקי, יש לנו את ניצן פלדשטיין מאס"ף, בבקשה ויש לנו אחרייך את שרקי, עורך דין שרקי ויש לנו בעצם את שרון טל, את מוזמנת להצטרף בבקשה, יאללה.

ניצן פלדשטיין: אז שלום, אני ניצן פלדשטיין, אני עובדת סוציאליים ואני מנהלת את התחום נוער בעמותת אס"ף, ארגון סיוע לפליטים ומבקשי מקלט.

ניצן פלדשטיין: אני אגע בשתי נקודות שכבר נגעו בהם, אבל אני אחזק אותם והנקודה הראשונה זה בעצם שבני הנוער שחיים כאן וגדלו כאן, כל הזהות שלהם היא ישראלית מעורבבת וזה בני נוער שבעצם הגיעו לכאן מגיל ינקות ועד גיל ילדות צעירה ובעצם גדלו כאן במערכת החינוך, גדלו כאן עם הזהות והערכים של ישראל בתוך מערכת החינוך ובעצם מה שקורה וגם אתה ככה נגעת בזה לגבי העובדה שבעצם מערכת החינוך, גם המופרדת וגם הלא מופרדת, מאוד מאוד מתקשה לתת את המענים שמתאימים לבני נוער, זה ברמת הקושי מאוד גדול בשעות תגבור ובמיוחד ובמיוחד אני מרגישה את זה עם הצוותים החינוכיים, בהקשר של שעות גישור ובעצם קשר עם ההורים שהוא באופן כללי הוא קשה סביב נושא של הגירה תמיד זה עולה ובטח ובטח עם הקהילה ובעצם הצוותים החינוכיים שאני עובדת איתם מאוד מתקשים לייצר קשר עם ההורים, מאוד מתקשים וזה פשוט פוגע בסמכות ההורית, כל התקשורת של הצוותים החינוכיים נהפכת להיות אל מול הילד עצמו, הילד נהיה אדון לעצמו, מחליט בעצמו, מתרגם לעצמו והנושא הזה פשוט מייצר באמת מצב שההורה כבר לא רלוונטי במירכאות בתוך החינוך והסמכות שלו נפגעת וגם הקשר עם הילדים הולך ונחלש והמעורבות בחיים שלהם והדבר הזה בעצם מייצר מצב של מהמקום הזה של הילד אדון לעצמו, נוצרת לאט לאט תהליך של נשירה, שגם אתה נגעת בזה, של נשירה של הנוער, כי באמת גם אין מספיק תגבור ומספיק ככה תנאים מותאמים ובין היתר אין קשר עם ההורים כדי שיהיה מישהו שיחזיק את הדבר הזה, זה משהו שאני נתקלת בו בכל בתי הספר.

ניצן פלדשטיין: וגם בהקשר של זה אני אגיד בהקשר למה שאמרת ככה לגבי הנערות המדהימות האלה שהצליחו להוציא בגרות אז אומנם יש פה נציגות מאוד מכובדת של נערות שעושות מאמץ עילאי להגיע מתוך מקום של הישרדות מאוד קשה ומצב של שכונה באמת שכונה מאוד מאוד קשה לגור בה, יחד עם הטראומות ויחד עם הקשיים ועם החוסר מעמד שכבר דובר פה הרבה, אבל יש הרבה מאוד בני נוער שגם לא מצליחים לשרוד את המערכת הזאתי בגלל הקושי עם ההורים והנשירה הולכת וגדלה.

אבתיסאם מראענה: תודה, תודה רבה לך.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת רשות דיבור לד"ר יונה שרקי, מדיניות והגירה, בבקשה.

יונה שרקי: כן, שלום, אני חושב שלא מעט נעשה מאמץ לעשות שימוש בילדים, בבני נוער שאינם מבינים שעושים בהם שימוש כדי לקדם אג'נדות פוליטיות כאלה ואחרים.

יונה שרקי: עכשיו למה אני אומר את הדבר הזה מכיוון שבסופו של יום כאשר לילד, או לבן נוער אין סטטוס במדינה אז נוצר מצב עגום שאין לו לאן לשאוף, עכשיו אנחנו פה נמצאים בחדר ואנחנו רואים את זה בצורה מאוד ברורה שאנשים שרוצים לשאוף גבוה נתקלים בתקרת זכוכית ותקרת הזכוכית הזאתי היא בעצם מזכירה כל פעם שבעצם המעמד שלהם הוא - - -

אבתיסאם מראענה: בעייתי.

יונה שרקי: הוא בעייתי, הוא לא מקובל ואז ממילא מה שקורה זה שאנחנו ממשיכים להתעלם מכך ואנחנו ממשיכים לגדל דור שממשיך לחתור מאוד חזק, אבל שייתקל בקיר בסופו של יום.

יונה שרקי: עכשיו אנחנו במדינה דמוקרטית, אם רוצים לשנות חוקים זה קורה בכנסת, זה קורה על בסיס הרוב, זה לא יעזור אם אנחנו נמשיך לדחוף את הילדים האלה לתוך הקיר, כאשר הילדים האלה אין להם מעמד היום בישראל ומה שנאמר קודם שמקבלים מעמד אוטומטית אחרי ארבע וחמש שנים, אני נמצא במקום שאני יודע את זה בוודאות, חד משמעית לא נכון.

אבתיסאם מראענה: תודה.

יונה שרקי: אני לא סיימתי גברתי.

אבתיסאם מראענה: תתחיל לסיים.

יונה שרקי: עכשיו למה זה חשוב לומר את זה, מכיוון שבשום מקום בעולם מי שאין לו מעמד אז לאורך זמן הוא מקבל אותו רק מכוון זה זמן עבר.

אבתיסאם מראענה: למה אתה יכול להסתכל בדוח של - - -

יונה שרקי: אבל הנתונים אינם נכונים, אבל מה שאני רוצה לומר, שנייה, עכשיו מה שחשוב כאן לומר זה ש - - -

אבתיסאם מראענה: אתה יודע שאתה מסלף את הדברים.

יונה שרקי: דווקא ילדים כאלו שיש להם את היכולות ואת הרצון, צריך לתת להם את הכלים הנכונים ואת הדרך הנכונה להצליח וכאשר עושים בהם שימוש כפי שזה נעשה פה, ממש בחדר הזה.

אבתיסאם מראענה: מה זה עושים בהם שימוש?

אבתיסאם מראענה: לא, לא, מה זה לעשות בהם שימוש, סליחה?

יונה שרקי: לעשות בהם שימוש זה לומר להם, חברים תמשיכו לחתור בסוף תגיעו.

אבתיסאם מראענה: מי אומר, כן בוודאי, אתה רוצה לאני אגיד להם תתייאשו?

יונה שרקי: לא, העניין זה כאשר אתה קושר למישהו את הסירה ואתה אומר לו תחתור אתה תגיע, הוא לא יגיע אף פעם לשום מקום.

אבתיסאם מראענה: אז מה אתה מציע שנעשה?

יונה שרקי: מה שצריך לעשות זה דבר מאוד ברור, זה לשקף את המציאות כפי שהיא, להביא אותם להסדרת מעמד במובן הזה שאם זה לא ניתן כאן בישראל אז במקום אחר ואם זה אפשרי אז צריך לעזור להם בכיוון הזה.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

יונה שרקי: בבקשה.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: אני חייבת לציין פה לפרוטוקול הודעה בגלל שיש לנו בעצם היה לנו פה קטין, יש פה בחדר מישהו מתחת לגיל 17-18?

אבתיסאם מראענה: לא?

אבתיסאם מראענה: חוץ, אוקי, אנחנו ידענו שנתנאל בן 16 והוא מגיע?

קריאה: גילינו בתחילת הדיון.

אבתיסאם מראענה: גילינו את זה בתחילת הדיון אז בשביל שהיה פה קטין ואנחנו גילינו את זה בתחילת הדיון אז אני רוצה להגיד, כי ידוע שישיבות הוועדה מוקלטות ומשודרות והפרוטוקול גם השידור הישיבה עתידיים להתפרסם באתר הכנסת, בהתאם להוראת סעיף 120ד' לתקנון הכנסת יש אפשרות לחסות פרטים מזהים על הדוברים, או דברים שנאמרו, אם הדבר דורש לשם הגנה על עניינו של קטין, או חסר ישע, או אם פרסום הפרוטוקול ייגרם נזק למוזמן לוועדה, או אדם אחר, לפי כך אבקש להודיע כי ככול שייעלה צורך, או נתבקש, יימחקו מהפרוטוקול של הדיון פרטים מזהים של דוברים, או חלקים מסוימים מתוך הפרוטוקול.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה, עכשיו אני רוצה לתת זכות הדיבור לשרון טל, מעמותת אליפלט, מה נשמע?

אבתיסאם מראענה: בסדר, מה שלומך?

שרון טל: טוב.

שרון טל: אז עמותת אליפלט קמה כדי להסתכל על הילדים ממעוף הציפור על המענים שהם מקבלים מהמדינה, על חוסר המענים המאוד גדולים ולנסות ולמלא את החסר והחוסר מענים הם משוועים.

שרון טל: אנחנו מתמקדות באוכלוסייה צעירה יותר והיא הרוב, היא אוכלוסייה שלא דנו בה הרבה היום, אבל רוב הילדים הם בגילאי תשע ומטה, רוב ילדי מבקשי המקלט והמספרים שאנחנו מכירים הם מספרים מאוד שונים מאשר המספרים שהוצגו כאן, אנחנו מכירים שבתל אביב רשומים מגילאי שלוש עד 18 כ-5,500 ילדים חסרי מעמד שהרוב המוחלט שלהם הוא מבקשי מקלט.

אבתיסאם מראענה: אז רגע, חכי דקה, בואי ננסה גם אני רוצה להבין, למרות שהזמן דוחק, אבל אני רוצה גם להבין מה את אומרת בעצם, אוקי.

שרון טל: יש ארבעה בתי ספר יסודיים שמאה אחוז מבתי הספר הם של ילדים חסרי מעמד ועוד מספר אשכולות גנים, המספרים שהוצגו כאן הם נמוכים יותר מאשר המספרים בשטח.

אבתיסאם מראענה: זה נמוך ממה שיש בשטח אז אוקי, לא, בתל אביב זה 3,774, היא מדברת על ילדים, בעצם ילדים מאפס עד 17, 3,774, את אומרת בעצם זה לא במציאות זה לא זה?

שרון טל: זה לא זה.

אבתיסאם מראענה: מה, יוסי אדלשטיין, אתה יכול להסביר לנו מה סיבת הפער?

יולי יואל אדלשטיין: הפער הוא פשוט לטעמי, כי היא מדברת על ילדים חסרי מעמד ויש כאלה מאוכלוסיות נוספות ומה שיש לך בדוח זה נתינים, זה סודנים ואריתראים בלבד, יש בתל אביב גם קבוצה די גדולה של נתינים מפיליפינים, מכל מיני מדינות.

אביגיל הורביץ: (מתפרצת) 80 אחוז מהילדים שרשומים בתל אביב- - -

אבתיסאם מראענה: רגע שנייה, לא עושים דבר כזה, בואי שבי פה בבקשה, תציגי את עצמך לפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: אני אמרתי בראשית דברי שהנתונים הם על פי דיווח שההורים מוסרים לנו, אני לא יודע אם מישהו גר בתל אביב ולא מסר לנו אז אני לא יודע להגיד לך.

שרון טל: מכיוון שאין רישום יילוד חי והמדינה קיבלה כהחלטה לא להחליט לא לרשום את הילדים ולא לעקוב אחריהם והיו לנו דיונים ביחד עם הלמ"ס, חלק מההחלטה שלא להחליט היא האי ספירה הזאת, זה ההתחלה, זה ההתחלה שבו אתה גם מקבל מספר שמשתנה בכל מקום ושם שמשתנה בכל מקום והיכולת לעקוב אחרי הילדים מעת הלידה ודרך רישום בטיפת חלב עד לבתי הספר, לא מאפשרת למדינה אפילו לא להיערך בצורה מיטבית כדי לאפשר לילדים האלה את ה - - -

אבתיסאם מראענה: אז שרון את אמרת את מה שרצית, כי באת לפה ואז לא שמעתי אותך, תציגי את עצמך בבקשה.

אביגיל הורביץ: אני אביגיל הורביץ מנהלת מסיל"ה, עיריית תל אביב, כרגע רשומים לבתי הספר והגנים בתל אביב כ-5,500 ילדים שאין להם תעודת זהות, הערכות היא שמתוכם יש כ-80 אחוז שהם מבקשי מקלט, זאת אומרת שהם סודנים ומאריתריאה אז נכון המספרים קצת אחרים, נכון שיש כאן אנשים מהפיליפינים וכו', אבל עדיין הרוב המכריע הם מבקשי מקלט מסודן ואריתריאה.

אבתיסאם מראענה: אז לפי הדוח של הממ"מ בעצם אני מקבלת פה את המספר בתל אביב-יפו יש לנו מספר של 5,347 אבל למה?

אבתיסאם מראענה: למה אנחנו ?

אביגיל הורביץ: ציינתי את טיפות חלב ושוב זה הרבה בגלל הירשום ששרון אמרה.

אבתיסאם מראענה: אז בעצם מסיל"ה אומרים משהו אחד ואליפלט אומרות משהו אחר ואנחנו בדוח של הממ"מ.

שרון טל: אליפלט ומסיל"ה מתואמות.

אבתיסאם מראענה: מתואמות?

אבתיסאם מראענה: מזל ויש לנו את דוח הממ"מ שיש לנו, זאת אומרת מה שיש לנו זה לפי משרד החינוך ולפי הלמ"ס.

שרון טל: זה נקודת הבסיס של השיחה שלנו.

אבתיסאם מראענה: לא, נקודת הבסיס, יסכה, אמרתי לך תצטרפי, מזמן הזמנתי אותך לשולחן.

- גבעון: אני לא בטוחה שהנתונים הם מאוד סותרים, אתם מדברים על 5,500, 5,347 אז

שרון טל: לא, אנחנו מתייחסים ל- 3000.

- גבעון: כן, אז אני אומרת שהמספרים שלנו הם פחות, או יותר אותם מספרים, רק חשוב לציין שיש שיעור די גבוה של ילדים שלא גרים בתל אביב, אבל כן לומדים בה אז זה גם יכול להסביר חלק מהפער בנתונים.

אבתיסאם מראענה: מה זאת אומרת?

- גבעון: ילדים שבאים מבחוץ לא רשומים.

- גבעון: אני לא אומרת שהם לא בהכרח, יש שיעור של תלמידים א' שהם עדיין זאת אומרת מבחינת הפילוח שהם עדיין לא רשומים כגרים בתל אביב, זאת אומרת הם לא שויכו לרשות מסוימת בגלל שהם לא גרים בה, הם לא שויכו ולכן יש איזשהו פער שמוסבר בזה שהתלמידים לא שייכים ספציפית לרשות הזאתי, לכן בפועל תלמידים מסתכלים האם הם מה שנקרא רשות מגורים לעומת רשות לימודים, לא תמיד המספרים הם זהים, זה גם יכול להסביר איזשהו מקור של פער.

אבתיסאם מראענה: אדוני יוסי אדלשטיין ברשות האוכלוסין, מה הסיכוי שאנחנו בעצם נקבל מתישהו בקרוב איזה מין טבלה כזאתי הכי מדויקת שיש, לאור הפערים ששמענו.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול לשלוט בפערים, אנחנו הרישום שלנו הוא על פי דיווח של ההורים ומה שההורה מדווח זה מה שאנחנו רושמים, אין לנו דיווח אחר, שאנחנו פוגשים את הנתין, הוא מגיע, שואלים אותו מה הכתובת, הוא מוסר, אם הוא אחרי חודש עובר דירה, או לא, אנחנו לא יודעים וזה המידע שיש לנו.

אבתיסאם מראענה: אוקי, טוב, תמשיכי שרון, תיכף אני אתן לך בהחלט זכות דיבור.

שרון טל: אז הילדים אותם אלפי ילדים שרובם נמצאים היום בגילאי תשע ומטה, אכן מקבלים תחת זכות הילד חינוך חובה, אבל הפערים שהם באים איתם הם שיכבה על שיכבה, על שיכבה, הם שיכבה של עוני ושכיבה של הגירה ושיכבה של דור שני של טראומה ואלה שכבות שלא מטופלות בשום שלב ובעצם אנחנו דנים את הילדים האלה לכישלון מראש, הילדים האלה כשבמעמד הלידה נולדו שלמים, ללא שום פער, הולכים ומפתחים פער לאורך השנים, שאין למערכת החינוך סיכוי ואני לא מכירה את הכספים הנוספים שנשפכים, אני יודעת ששניים מתוך בתי הספר בתל אביב ניבנו באזור תעשייתי, מה שאומר שאין הזנה, אל אף ש-100 אחוז מהילדים הם ילדי שיקום שכונות, אין לבתי הספר הזנה, כי זה על פי המיקום ולא על פי האוכלוסייה, אני יודעת שאין צהרונים ושאנחנו כעמותה צריכים להביא חלק נכבד מהמשאבים כדי להפעיל את הצהרונים.

שרון טל: אני יודעת שאם להורים אין את הכסף לממן שיעורי עזר כמו שאני מממנת לילדים שלי, הם לא יקבלו את זה במסגרת הבית ספרית ושבע

שרון טל: צם אם אנחנו נסתכל מתוך המקום הכי אגואיסטי שחבל לי שזה נקודת ההסתכלות שלנו כמדינה, אבל אנחנו מגדלים פה אוכלוסייה שלא תוכל להיות אוכלוסייה שמחזירה חזרה, שלא תוכל להיות אוכלוסייה שחיה ביננו כמי שתורם למדינה, אלא כמי שממשיך להיות עול למדינה וזה רק התוצר שלנו, זה לא היה צריך להיות ככה בשום דרך.

אבתיסאם מראענה: אוקי, עכשיו מהנתון שטירה הציגה בהתחלת הדיון, האם העצם, היא אומרת שיש כן תקציב תוספתי, אתם לא ידעתם על זה, או שאתם לא הכרתם את הסיפור הזה אז אני אשמח שתכירו.

טירה גלינויר: את תוכנית גפן, שמעתם על תוכנית גפן?

שרון טל: לא.

טירה גלינויר: היא תחול החל משנה הבאה.

אבתיסאם מראענה: אה היא תחול.

טירה גלינויר: היא אמורה להתחיל ב-1 לספטמבר, זה תוכנית חדשה, בלי קשר למה שאמרתי, אני רגע עם הפנים קדימה.

אבתיסאם מראענה: כן.

טירה גלינויר: תירצי תקבע אחר כך, בואי, נראה מה אפשר לעשות ביחד.

שרון טל: בשמחה.

אבתיסאם מראענה: טוב, אנחנו גם נשמח שנקבל אינפורמציה על תוכנית "גפן", להבין היא מותאמת בעצם לאוכלוסייה?

טירה גלינויר: היא מותאמת לכלל בתי הספר, זה גמישות ניהולית פדגוגית, זה אומר שבתי הספר יקבלו סל נוסף, והם יוכלו באופן הרבה יותר גמיש לנהל את ה- - -

אבתיסאם מראענה: הבית ספר?

טירה גלינויר: את היעדים.

אבתיסאם מראענה: כל בית ספר לפי הזה שלו?

טירה גלינויר: כן, שזה גם מספר ילדים שיש בבית ספר, גם מדדי טיפוח.

אבתיסאם מראענה: אוקי, תודה, תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת זכות דיבור לברהנה, בבקשה, תציג את עצמך.

ברהנה נגסי: קודם כל תודה רבה, גברתי יושבת ראש הוועדה, שמי ברהנה נגסי, מבקש מקלט מאריתריאה, אני בזמן של הקורונה הייתי יושב ראש של קהילת אריתריאה מבקשי מקלט בארץ, מאז הקמנו וועדת קורונה, אחרי זה אנחנו הקמנו עמותת הנקראת "מבקשי חיים" ביחד אריתראים, סודנים, ישראלים, ציפורה פה, עם עמותת -- ביחד.

ברהנה נגסי: אני קצת קשה לי מה מריוסי אדלשטיין שאמר כל הזמן, זה נתונים ברורים, כאבא של ילד אני מייד רץ לרשום את הילד, לדווח לכם, איפה שאני מחדש את הוויזה, אתם יודעים, אנחנו שם רשומים, אנחנו מדווחים בזמנו, אנחנו לא מסתירים שום דבר, אתם פשוט לא עוקבים, אתה זרקת שם מספרים, אני לא יודע כנציג של חברת כוח אדם של ניקיון, אמרת 370 בתל אביב , 300 בירושלים, 200 בזה, זה קצת, כי רשות האוכלוסין וההגירה צריכה להכיר את הדברים האלה ואתם לא מכירים ואתם לא רוצים להכיר, זה קצת "הדג מסריח מהראש", אתם צריכים לטפל בדברים האלה, כל עוד נגרם נזק לילדות האלה, העתיד, מחר, אולי אני ואתה מבוגרים קצת, אבל הם מתקנים את העולם מחר, אנחנו סוגרים להם את הדלת, אנחנו מדברים על אנטישמיות בעולם, אבל אנחנו מדינה שיודעת מה זה מבקש מקלט, מדינה שעברה, צריך להחזיר להם לילדים האלה?

ברהנה נגסי: אם אנחנו מאמינים כמו נתנאל החמוד הזה, אחרי שחברת הכנסת שקילפה אותו, התחלנו לראות את הפרח בפנים, זה שהסתיר אותו מלמעלה, הילדים האלה הם העתיד והמחר, אנחנו צריכים להכיל אותם, אנחנו צריכים לתת את הכלים למר שיהיה טוב, אנחנו בוכים שאנחנו נרדפים, אבל אנחנו מגדלים פה דור שהוא נרדף, אנחנו לא מסתכלים רחוק.

ברהנה נגסי: גברתי נציגת משרד החינוך, הרגע שאת אומרת שאתם יוצאים לצמצום פערים, רק בגרמניה, באירופה ילדים יהודים בגלל שהם יהודים למדו בבית ספר בנפרד, בדרום תל אביב ילדים מבקשי מקלט ומהגרי עבודה, הם לומדים לבד.

טירה גלינויר: אני אמרתי שזה לא משהו שאנחנו - - -

ברהנה נגסי: כן, צמצום פערים, ברגע שאתה עושה בית ספר לילדים למהגרי עבודה ומבקשי מקלט בנפרד, בלי ישראלים שאתם יודעים, בלי פיקוח, למה צריך ילד מבקש מקלט ומהגרי מקלט, הוא לומד לבד בבתי ספר ואף ישראלי אחד לא נמצא שמה, זה באמת אישי פוגע.

טירה גלינויר: אבל אני אמרתי שהרישום הוא לפי אזור מגורים.

ברהנה נגסי: כן.

טירה גלינויר: זה לא מדיניות, אנחנו ממש - - -

ברהנה נגסי: אוקי, משרד החינוך צריך לפקח על הדברים האלה במדינת ישראל ילד לא צריך להפריד אותו מבית ספר כי המין שלו, או צבע העור שלו, זה קורה מתחת למשרד החינוך שצריך לפקח על זה בדרום תל אביב, זה הדברים שצריכים, אנחנו באמת הנערות האלה תשאלו אותם מה קורה בפער בדרום תל אביב, זה הדברים שאנחנו צריכים להסתכל רחב, בעיניים של ילדים גם נרשמים במשרד החינוך מזניח, הזוי מאוד, הזוי מאוד, אנשים שאמרו לנו שסודנים ואריתראים שנכנסים לבריכה צריך לרוקן את הבריכה ולנקות אותה עם אקונומיקה, כי אנחנו סרטניים.

ברהנה נגסי: הם חוקקו את החוק ב-2011, עדיין 2022 במשרד הרווחה אותו חוק הולך, אני באמת נמצא במדינת ישראל, במדינת יהודים?

ברהנה נגסי: ביהדות, מישהו דתי פה?

ברהנה נגסי: נתנאל שאמר רק 36 פעמים מדברת על גר בתורה, זה לא שייך גם לזה, גם לזה, איפה אתם?

אבתיסאם מראענה: תודה, תודה ברהנה.

קריאה: אולי לחדד שאלה למשרד החינוך?

אבתיסאם מראענה: לא, לא, תן לי דקה, אני חייבת לסיים את הדיון, יש לי ישיבה ממש עוד חמש דקות, ארסמה איתנו?

ארסמה טעמה: כן.

ארסמה טעמה: שלום, שמי ארסמה, בת 20, גם אני כמו כל החברות שלי סיימתי תיכון עם תעודת בגרות מלאה ואני רוצה להגיד שכן, אני אוהבת את ישראל ואני כן רוצה לחיות פה וללמוד, אבל אני גם חושבת כאילו שאני כאילו אולי אני חיה בסרט, באיזושהי בועה שכאילו כיף לי ואני כזה אוהבת, אבל אני גם לא יכולה, אני קשה לי לתכנן את העתיד שלי, כי אני חייה פה באי וודאות, אני לא יודעת אם אני אמשיך לחיות פה, או שיגרשו אותי ואני קשה לי להסתכל על העתיד וקשה לי להסתכל מה אני אעשה בעוד חמש שנים, בעוד עשר שנים, אני לא יכולה לראות את העתיד שלי, אני מאוד מתקשה.

ארסמה טעמה: אני רוצה ללמוד באקדמיה, אנשים שואלים אותי מה את רוצה ללמוד ואני אומרת שאני עדיין לא יודעת, אבל אני עמוק בפנים אני יודעת שזה לא שאני לא יודעת באמת מה אני רוצה ללמוד, אני פשוט מפחדת להתעניין במשהו ולרצות משהו ואז יגידו לי, לא את לא יכולה, כי אין לך תעודת זהות וחבל, חבל שאני חיה פה 14 שנה ופשוט לא קורה איתנו כלום, לא, אפילו לא תעודת זהות ישר, אבל לא איזשהו שינוי, לא משהו קטן וחבל מאוד, כאילו אני חושבת שמגיע לנו, מגיע לנו משהו קטן שיהיה, אני כאילו לפעמים חושבת בכלל אתם כאילו ישראל, אתם בכלל יודעים על קיומנו?

ארסמה טעמה: אתם בכלל יודעים שיש דבר כזה?

ארסמה טעמה: אני מרגישה שאתם כאילו עושים לנו את זה בכוונה אפילו, לא מסתכלים עלינו ולא מתעניינים בנו וחבל מאוד.

אבתיסאם מראענה: לא כולם.

ארסמה טעמה: לא כולם, ברור.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, לא.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה לך, אני רוצה אישה אחרונה שאני רוצה ממש ממש לשמוע אותה, היא סרנאי, היי, אישה מנהיגה ומתעסקת בגישור משפחתי, אני אשמח ככה שתגידי לי, תסבירי לנו קצת בבקשה מה את עושה?

אבתיסאם מראענה: ואיזה אתגרים את רואה בתוך המשפחה בין הורים לבין ילדים שגדלים פה, מדברים עברית, הורים פחות.

דורי סרנאי: שלום, שמי סרנאי דורי, אני מבקשת מקלט מאריתריאה, 14 שנים אני פה בישראל ואני עובדת בגישור וגם בעמותת ג'ק.

דורי סרנאי: אני רואה הרבה אתגרים מול המשפחה, כי המשפחות של הקהילה הם לא מגנים על הילדים שלהם מול הצוות בבית ספר בגלל השפה וגם תרבות, הם לא מכירים גם את החינוך וגם בדרך כלל להורים, כי ממש סובלים בגלל הילדים שאין להם מעמד במשרד החינוך, במשרד התחבורה, במשרד הבריאות, כי במשרד החינוך אני הדוגמא כאילו, אני אמא יש לי שלושה ילדים, הבן שלי הוא בן 14, הוא ממש היה טוב בכדורגל, הוא בחרו אותו לנבחרת כדורגל אז בגלל המעמד שלו, אני לא אקח אותך שתשב בספסל אז הילד הוא ממש התבאס וגם הלך לכדורסל וגם בכדורסל הוא הצליח, אמרו לו תירשם לנבחרת בגלל המעמד גם לשם לא התקבל, לא רשמו אותו וגם בבית ספר אמרו לו שאנחנו נעזור לכם למלאת כרטיס רב-קו, תביאו רק קו עם תמונה, הלכנו למשרד התחבורה, "איפה המספר?

דורי סרנאי: אני לא יכול לרשום", הפקיד שהיה שם, אז אמרתי "אין לו מספר", "הוא נולד פה, נכון?

דורי סרנאי: , אז איפה מספר?", "כי אין לו, גם אני לא יודעת", "אני לא יכול לרשום אותו", "תשאל את המנהל שלך", הוא שאל, "לא יכול לרשום אותו".

דורי סרנאי: הרבה ילדים של הקהילה בירושלים סובלים מהעניין הזה, בדרך כלל בארץ ישראל, כי הילד שאל אותי, "מה אין לי שום אזרחות של שום מדינה?

דורי סרנאי: למי אני שייך?

דורי סרנאי: " וזה ממש היה לי כואב, כי לא היה לי תשובה לזה, בזמנו בכיתי, כי זהו אין להם תקווה, כי יש להם יכולות ללמוד, הם ממש חכמים, אני רואה הילד שלי הוא ממש חכם, אבל אין לו תקווה, החברים שלו מתכננים כאילו ללכת לצבא, לבחור איזה מקצוע הם ילמדו, אבל הוא בגלל שאין לו שום מעמד, הוא לא יכול כאילו לבחור, הוא לא יכול לבחור את העתיד שלו, הוא לא יכול, כל הקהילה, החברים שלו, הילדים מהמשפחה שאני רואה, אז בגלל זה הילדים של הקהילה הם ממש כמונו, אני הייתי באריתריאה שאנחנו לומדים עד יא' אז אנחנו היינו אומרים אין לנו תקווה, אם אנחנו נלמד עכשיו עד יא', ייקחו אותנו לצבע, אנחנו נישאר כל החיים שלנו שם, כי לא היה לנו עתיד, בדיוק אני רואה את הילדים שלי עכשיו, בגלל זה ברחתי מהמדינה, מאריתריאה, מעבדות, כדי שאני אוכל לשרוד את החיים שלי מרדיפות, פה שאני ראיתי שלילדים שלי בדיוק קורה אותו דבר אז ממש כואב לי הלב, גם להרבה משפחות שאני רואה, זהו, אני מקווה שיהיה שינוי ועתיד למען הילדים של הקהילה.

אבתיסאם מראענה: תודה, תודה רבה לך, טוב אני רוצה להגיד תודה רבה על הדיון, על הנוכחות שלכם, על הנערות המדהימות הצעירות, אבות, אימהות שהגיעו, משרדי ממשלה.

אבתיסאם מראענה: זה רק דיון אחד מתוך עוד דיונים שיתקיימו בעתיד על מנת לעקוב אחרי הסוגייה הזאתי של חינוך ושל עתיד של ילדי פליטים.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לסכם את הדיון הזה ולהגיד באופן אישי אני רוצה לפנות לשרת הפנים, איילת שקד ולבקש ממנה להסדיר את מעמדם מיידית של ילדי פליטים, לתת להם אופק, לתת להם להיות וכשהם יהיו, יוכלו להגשים את עצמם ואת החלומות שלהם ואת הרצונות שלהם, שיהיה להם את האפשרות, שהיה להם עתיד טוב יותר לפחות מהעתיד של ההורים שלהם, שהיו צריכים לעשות מסע לתוך הפליטות, להגיע לכאן ולאפשר להם קודם כל חיים והדבר היחידי שאנחנו יכולות לתת, זה לאפשר להם חיים בכבוד, אז אני פונה לשרה ואני מבקשת ממנה בכל לשון של בקשה, לתת מעמד של הילדות והילדים והנערים והנערות האלה שרוצים חיים טובים כל עוד שהם בארץ.

אבתיסאם מראענה: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לקבל נתונים על התקצוב הנוסף שמקבלים בתי הספר בהם לומדים האחוזים הגבוהים מילדי הקהילה, לצורך צמצום פערים וכן על תוכנית "גפן" עליה דובר בדיון, הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תוכנית מקיפה וייעודית לתגבור למידה לילדי מבקשי מקלט, כולל קשר עם הורי הקהילה לשם צמצום הפערים השפתיים, ההתפתחותיים והלימודיים שמהם הם סובלים, אני מציעה למשרד החינוך להיפגש עם הארגונים המדהימים שעובדים מצוין מול הקהילה וגם אני חושבת שהקהילה בעצמה יש לה מנהיגות ומנהיגים מדהימים, יש את עמותת תקווה חדשה, שהם יכולים בעצמם גם לייצג את עצמם והגיע זמן שאף אחד לא יידבר מעליהם, הם יכולים גם לדבר בשם עצמם.

אבתיסאם מראענה: אני בהחלט מבקשת ממש שתדעו שיש ארגונים, יש אנשים מדהימים שיכולים באמת להגיד בשפה עברית מאוד גבוהה וגם פשוטה, להסביר בדיוק מה הצרכים שלהם ולהקשיב להם, זה יעשה לכולנו יופי של תהליך.

אבתיסאם מראענה: הוועדה קוראת למשרד החינוך והמועצה להשכלה גבוהה, לבחון דרכים לשפר את נגישותם להשכלה גבוהה ולהחריג את מחזיקי אשרה 2א'5 מהגדרה של סטודנטים זרים המשלמים כ-125 אחוז משכר הלימוד.

אבתיסאם מראענה: אנחנו כמובן מחכות, עורך הדין נדב שתיתן לנו בעצם תשובות ברורות לגבי הסוגייה הזאתי וגם תבחנו מול האקדמיה מה קורה שמה ולמה הם נופלים בכל הסוגייה של הרישום לאקדמיה.

אבתיסאם מראענה: הוועדה קוראת לזרוע העבודה לעדכן את הנוהל הנוגע להכשרות מקצועיות, אני חושבת שעברו מספיק שנים מ-2011 עד היום על מנת להסתכל כאן על המציאות הקיימת שבה גדלים אנשים ונשים, לעדכן את הנהלים שלכם שכבר לא מתאימים לסוג האוכלוסייה, למדינת ישראל, שנת 2022 ואני מבקשת שתעדכנו את הנוהל המקצועי ולהוסיף את קבוצת בעלי וויזות 2א'5 ולפעול לפתור את סוגיית הרישוי המקצועי, יש אנשים פה שעובדים, הגיע הזמן שיעבדו ויקבלו הכשרה ויאללה קדימה.

אבתיסאם מראענה: הוועדה קוראת לרשות האוכלוסין להשוות את מעמדם של ילדים אוטומטית, כאשר הוריהם מקבלים מעמד תושב ארעי ואם הדבר נדרש לתקן את התקנות אז בהתאם.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להגיד לכם תודה רבה, היה דיון סופר חשוב, קודם כל בערבית אומרים, אומרות אצלנו הכנסת היא הפכה להיות יותר מוארת, למה?

אבתיסאם מראענה: בזכותכן, כי אתן הבאתן אור ואתם תביאו אור ואנחנו כאן נעזור להפיץ את האור שלכם ותאמינו גם בתוך הגזענות שיש וגם בתוך ההדרה וגם בתוך השנאה כלפי זרים, היא קוראת בכל העולם, אבל תדעו שיש כאן ממש אנשים ונשים ואזרחים ואזרחיות טובות וטובים שכל כך יודעים מה הכישרונות שלכם והם רוצים שתצליחו ותהיו אור עבורנו, בסדר?

אבתיסאם מראענה: לא לשכוח את זה.

אבתיסאם מראענה: תודה, להתראות, הדיון הסתיים.