ועדת הבריאות, כנסת 24, פרוטוקול מספר 77, 2022-02-07 09:00

עידית סילמן: בוקר טוב לכולם.

עידית סילמן: היום 7 בפברואר 2022 למניינם, ו' באדר א' התשפ"ב.

עידית סילמן: אנחנו נמצאים כאן בדיון מיוחד היישר מוועדת הבריאות של הכנסת בנושא מתן חיסון קורונה לילדים.

עידית סילמן: זו גם ישיבת מעקב ועדכון, לאור ישיבה קודמת שקיימנו.

עידית סילמן: מכבדים אותנו כאן בנוכחותם ד"ר שרון אלרעי-פרייס ממשרד הבריאות, שהייתה שותפה לדיון קודם, דלית שטאובר מנכ"לית משרד החינוך, אריה מור סמנכ"ל ומנהל אגף בכיר חירום, ביטחון ובטיחות במשרד החינוך, אפרת לאופר, מנהלת תחום קידום בריאות במוסדות חינוך, ממשרד הרווחה והביטחון החברתי נמצאת ד"ר שגית ארבל אלון, רופאה ראשית ומנהלת אגף מערך שירותי הבריאות.

עידית סילמן: נמצאים אתנו כאן מי שיציגו גם חומרים: פרופ' צחי גרוסמן, יושב-ראש האיגוד לרפואת ילדים, ד"ר ליאור הכט שגיא, רופאת ילדים, ד"ר אורי לרנר, מנהל מקצועי של מדעת, ד"ר גיל צ'פניק, מומחה ברפואת ילדים ועוד רבים גם בזום.

עידית סילמן: המטרה של הדיון שלנו היום היא להעביר מסרים הסברתיים בנושא חיסוני ילדים, גם להורים וגם לצוותי החינוך ובכלל למנכ"לים ולמשרדים השונים.

עידית סילמן: יש לנו את קהל ההורים, שאנחנו כאן נציג את ה-Evidence base, החומרים האחרונים ותחומי הדעת המחקריים בתחום חיסוני הילדים, מדוע חשוב וכדאי לחסן את הילדים, נביא גם נתונים.

עידית סילמן: וגם למקבלי ההחלטות, חברי הכנסת, שרים, מנכ"לים, ראשי רשויות, מנהלי בתי ספר שמצטרפים אלינו גם בזום וגם בשידורים הישירים – מדוע ואיך נכון וכדאי לעודד חיסונים והשפעתם.

עידית סילמן: בדיון האחרון נוכחנו לדעת שכמות המתחסנים, בעיקר בקרב הילדים, יורדת והנתונים הם דרסטיים וחד-משמעיים.

עידית סילמן: כאן אנחנו רוצים להביא את כל המידע ולחשוף אותו.

עידית סילמן: נפתח במי שמכבדת אותנו היום ממשרד החינוך, דלית שטאובר, מנכ"לית משרד החינוך, גם בדברים שלכם, גם אם יש לכם נתונים כלשהם ומה לחדש לנו.

עידית סילמן: חשוב לנו לציין שהדיון הזה נקי.

עידית סילמן: הוא מניח את הדברים כדי להעביר מידע וידע להורים ולמי שצופה בנו עכשיו.

עידית סילמן: הוא משודר גם בישראל היום, גם בוו'יינט ובערוצים נוספים, בערוץ הכנסת.

עידית סילמן: יש אפשרות להורים ולמי שצופה בנו לשלוח שאלות אל הוועדה ישירות וגם אל קבוצת הווטסאפ שנפתחה בטלגרם של הוועדה לצורך זה.

עידית סילמן: בבקשה.

דלית שטאובר: בוקר טוב לכולם.

דלית שטאובר: תודה רבה.

דלית שטאובר: קודם כול, אשמח לתת סקירה קצרה, לפתוח ולומר את העמדה הערכית.

דלית שטאובר: למשרד החינוך במדינת ישראל יש תפקיד חשוב מאוד בהיות החברה שלנו חברה שמשרתת אוכלוסיות עם פערים חברתיים משמעותיים מאוד, עם שונות גדולה מאוד בין קהילות.

דלית שטאובר: לכן תמיד לאורך שנים משרד החינוך ראה חשיבות עצומה בשיתוף פעולה עם כל מה שקשור לקידום בריאות הציבור ולהנגיש את מוסדות החינוך עבור משרד הבריאות כדי לקדם את בריאות הציבור.

דלית שטאובר: אסקור, גם במגפה שפוקדת אותנו עדיין בימים אלה, ונקווה שבמהרה ניפרד ממנה בצורה כזו או אחרת, ומשתדלים לחיות לצדה, מה הפעולות שעשינו.

דלית שטאובר: קודם כול חשוב לציין, היום אין מחלוקת על כך שחלק חשוב מאוד מבריאות הילדים הוא שמירה על שגרת לימודים.

דלית שטאובר: אנחנו רואים את הנזקים הגדולים מאוד של הסגר.

דלית שטאובר: יש על זה הסכמה גם עם החברים שיושבים כאן.

דלית שטאובר: ברור שככל שהאוכלוסייה מחוסנת יותר כך יש יותר סיכוי לשמירת שגרת הלימודים החשובה, על כל התופעות השליליות שאנחנו רואים אותן ונצטרך לטפל בהן, בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות, עוד שנים רבות: עלייה בתופעות אלימות, עלייה בצריכת תרופות פסיכיאטריות, עלייה בדיכאון, בעיות אכילה כאלה ואחרות ועוד תופעות שפורסמו כבר במחקרים, גם של קופת חולים כללית וגם בסקרים ומחקרים שאנחנו עשינו.

דלית שטאובר: יש לנו על זה דיונים משותפים חשובים מאוד עם משרד הבריאות, גם בהיבט של הבריאות הנפשית של הילדים ושמירה עליהם.

דלית שטאובר: אנחנו נמצאים כרגע – אתחיל מן הסוף – בתוך מבצע שמיני של אנטיגן, שבו אני רוצה לעדכן שיותר מ-600,000 הורים מדווחים על בדיקות שהם ביצעו לילדים שלהם.

דלית שטאובר: כתוצאה מזה בימי ראשון ורביעי מאז שהתחיל המבצע התגלו כבר יותר מ-60,000 ילדים שעל פי המתווה הקודם היו בתחלואה סמויה והיום הבדיקות האלה הציפו את מצבם הרפואי והם נכנסו לבידוד.

דלית שטאובר: זה כמובן מתווה שמסייע מאוד למניעת התפשטות תחלואה, גם עבור הילדים וגם עבור הצוותים החינוכיים.

דלית שטאובר: אנחנו רואים בזה שכבה נוספת של הגנה, כי אלו ילדים שלפני שבועיים לא היו נבדקים.

דלית שטאובר: קודם כול, בואו נסקור מה נעשה.

דלית שטאובר: עוד מחודש ינואר היה מבצע שנקרא "נותנים כתף", שבו קופות החולים, בשיתוף פעולה אתנו ועם משרד הבריאות, אפשרו קודם כול למורים להיות אוכלוסייה מועדפת לחיסונים בשל העובדה שהם צריכים להיות בבית הספר.

דלית שטאובר: מכאן מבצע "חוזרים לחיים" במרץ 2021 – התחסנו בו ילדים בני 16 פלוס וצוותי חינוך.

דלית שטאובר: באוגוסט 2021 היה מבצע "חוסן לתלמיד", שבו התחסנו ילדים בני 12–15, ו"חוסן לתלמיד 2" בדצמבר 2021, שבו ניתנו חיסונים לילדים הצעירים יותר ברגע שאושר המתווה.

דלית שטאובר: אם נצטרך לפרט, במבצעים הללו היה שיתוף פעולה הדוק מאוד עם משרד הבריאות, עם פיקוד העורף, עם הרשויות המקומיות, עם מנהלי אגפי חינוך, עם השלטון המקומי, עם מועצות אזוריות, עם הנהגת ההורים ועם מועצת התלמידים, כדי להנגיש את מערכות החינוך על ידי האמצעים שהועמדו ממשרד הבריאות, בהתחלה ניידות ואחר כך אחיות שהגיעו לבית הספר.

דלית שטאובר: אנחנו פעלנו לאורך כל התקופה, קודם כול לכתוב נהלים והנחיות למערכת החינוך, בשיתוף משרד הבריאות, כדי לפתוח את בית הספר, להנגיש.

דלית שטאובר: כל הנהלים פורסמו בפורטל מוסדות החינוך ועודכנו לפני מבצעי החיסון.

דלית שטאובר: ההנחיות השתנו לעתים ואנחנו עדכנו גם את הצוותים וגם את ההורים.

דלית שטאובר: אנחנו מנהלים חדר מצ"ב יומי שבו אני אישית ואריה מור מעדכנים את מנהלי המחוזות, ובאמצעות סמסים גם את כלל ההורים.

דלית שטאובר: אנחנו מוציאים מכתבים שוטפים למנהלי המחוזות.

דלית שטאובר: מיד עם כניסתי לתפקיד ההודעה הראשונה שהוצאתי למנהלי המחוזות הייתה על החשיבות של עידוד החיסונים ועידוד הצוותים לסייע, קודם כול בכל הקשור בהסברה לרופאים שנכנסים.

דלית שטאובר: אנחנו לא יכולים לתת את ההסבר הבריאותי אבל להנגיש את האפשרות להסבר בריאותי בתוך בתי הספר.

דלית שטאובר: הפקנו קמפיינים לעידוד ההתחסנות.

דלית שטאובר: קבינט הקורונה ב-28 באוגוסט אישר את ההתחסנות בקרב גילאי 12 ואז יצא קמפיין בכל המדיה: טלוויזיה, רדיו, דיגיטל ופרינט לכל המגזרים בשפות שלהם.

דלית שטאובר: כאשר אושרה התחסנות לגילאי 5–12 יצא קמפיין בכל המדיה לכל המגזרים, על אורחות חיים וחשיבות ההתחסנות.

דלית שטאובר: צוות הדוברות שלנו עלה לתקשורת.

דלית שטאובר: מה זה צוות דוברות?

דלית שטאובר: אלעד טנא, ממטה ההסברה במשרד ראש הממשלה, ביקש מאתנו להשתתף במטה הדוברות.

דלית שטאובר: הנגשנו מנהלת מחוז, יועצת בכירה.

דלית שטאובר: בנינו צוות שעלה באופן תדיר, על פי תיאום שלו, להסביר את חשיבות ההתחסנות.

דלית שטאובר: אני עליתי בכל אמצעי התקשורת להסביר ולקדם את חשיבות ההתחסנות.

דלית שטאובר: פרופ' נחמן אש ואני הוצאנו מכתב משותף לכל ההורים, שהגיע בסמס לכל הורי ישראל, קיבלנו על זה הרבה מאוד הדים, שבו כל אחד מאתנו שם את הזרקור, פרופ' אש על החשיבות ועל הרגעה של ההיבטים הבריאותיים.

דלית שטאובר: החיסון הזה קצת שונה מחיסוני ילדים אחרים.

דלית שטאובר: כפי שאתם יודעים, בשל אי הוודאות והעובדה שהמגפה היא חדשה אנחנו רואים כאן חששות גדולים מאוד של הורים.

דלית שטאובר: המכתב כלל הרגעה בהקשר הזה במילים של פרופ' אש, והחלק שלי התייחס לחשיבות של החיסונים בהיבט של שמירת שגרת החיים ופתיחת המוסדות.

דלית שטאובר: למכתב הזה הייתה המון עוצמה, קיבלנו הרבה מאוד הדים.

דלית שטאובר: הייתה אליי פנייה מד"ר צחי גרוסמן, יושב-ראש איגוד רופאי הילדים.

דלית שטאובר: רק לצערי לא נמסרו הנתונים הנכונים ואני שמחה לעדכן.

דלית שטאובר: מיד חיברתי אותו לד"ר שי פרוכטמן, יושב-ראש איגוד מנהלי אגפי החינוך.

דלית שטאובר: יצא מכתב לכל הרשויות בארץ על הנגשה של רופאי ילדים והסבר להורים.

דלית שטאובר: כתוצאה מכך 30 רשויות מקומיות נוספות, מעבר למה שעודדנו קודם, נתנו הסבר מקיף להורים.

דלית שטאובר: זה מעבר לכל היוזמות המקומיות שעודדו עוד קודם לכן, שבהן רופאים ורופאי ילדים עלו באמצעות זום להסביר להורים, לענות על שאלות ועל הרבה מאוד חששות של הורים.

דלית שטאובר: כפי שאמרתי, מנהלים, מנהלי אגפי חינוך יזמו מפגשי זום ייעודיים להסברה על ידי רופאים ואחיות לצוותי החינוך ולהורים, בכל רשות בהתאם לאופי שלה.

דלית שטאובר: צילמנו שיעור מקוון על ידי אחות שמסבירה איך לערוך את הבדיקות.

דלית שטאובר: בכל מחוז כונסו באופן קבוע פורומים מחוזיים, שהוזמנו אליהם מנהלי כל אגפי החינוך שכל מחוז אחראי עליהם ועל המפקחים והמנהלים, כדי לתת הסברה על חשיבות עידוד החיסונים.

דלית שטאובר: במחוזות מקיימים חדרי מצ"ב בהקשר הזה.

דלית שטאובר: כפי שאמרתי, הסברה והדרכה למנהלי אגפי החינוך.

דלית שטאובר: תרגמנו את מסמך החיסונים לכל השפות: ערבית, אנגלית, צרפתית, רוסית, אמהרית וספרדית.

דלית שטאובר: הפצנו מכתב לרבנים לצורך עידוד במגזר החרדי.

דלית שטאובר: זכינו לתגובות טובות מאוד.

דלית שטאובר: אני בהחלט רוצה לציין שגם משרד הבריאות עשה עבודה משמעותית מאוד עם הרבנים.

דלית שטאובר: שיתוף הפעולה הזה, שכל צד הביא את שלו, היה משמעותי מאוד.

דלית שטאובר: בהתחלה הם לא שמעו למדינה ושמרו את המוסדות פתוחים אבל פה הם היו שותפים לאמירה כמה חשוב להתחסן וזה היה דבר חשוב מאוד.

דלית שטאובר: המנהל שלנו בבית הספר רואה ב-dashboard שלו את המאומתים הפעילים כפי שמדווחים על ידי משרד הבריאות.

דלית שטאובר: אנחנו מקבלים את הנתונים ממשרד הבריאות.

דלית שטאובר: אנחנו יודעים מי הם הפטורים מבידוד, יש לנו את הנתונים על פטורים מבידוד.

דלית שטאובר: במתווה החדש כאשר מנהל יודע בכיתה על מאומת הוא מיד מעדכן את כל ההורים כדי שמי שצריך להיכנס לבידוד ייכנס לבידוד.

דלית שטאובר: לפעמים התקשורת נותנת תמונה לא מדויקת.

דלית שטאובר: חשוב לי מאוד לומר שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק ומקצועי מעולה עם משרד הבריאות.

דלית שטאובר: אנחנו נכונים לכל פעולה שמשרד הבריאות מבקש, שהיא באחריותנו ובתחום תפקידנו.

דלית שטאובר: מנהלים עשו מעל ומעבר לתפקידם, בעומס אדיר כדי להתמודד עם כל המטלות שעידן כזה של פנדמיה מביא, והכול מתוך הבנה של חשיבות המהלך ושמירת המוסדות פתוחים, וכך גם נמשיך.

דלית שטאובר: אני בטוחה שרק בשיתוף פעולה ובאווירה של מסרים משותפים נוכל לקדם את בריאות הציבור.

דלית שטאובר: אם יבקשו עוד נתונים, כמובן הכול נמצא כאן ואשמח למסור אותם.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אני רוצה להתייחס לכמה מן הנתונים שהבאת.

עידית סילמן: היום כ-600,000 ילדים מדווחים און-ליין.

עידית סילמן: הם מהווים רבע מסך הלומדים, שהם 2.4 מיליון במערכת החינוך.

דלית שטאובר: רק לעדכן: מדובר על 1.8 מיליון תלמידים.

דלית שטאובר: כל השאר פטורים מבידוד.

דלית שטאובר: יש לנו נתונים על פי השכבות.

עידית סילמן: אבל מי שפטור מבידוד זה לא אומר שהוא לא נבדק.

דלית שטאובר: יש פטורי בדיקה.

דלית שטאובר: בואו נדייק את הדבר.

דלית שטאובר: 1.8 מיליון ילדים אינם פטורי בדיקה, הם הפוטנציאל.

דלית שטאובר: מהם בשלושת המבצעים שהיו מאז כניסת המתווה, בין 35%–30.7% דיווחו און-ליין.

דלית שטאובר: יש עוד טפסים ידניים רבים שלא הוקלדו כי זה עומס שאי אפשר לעמוד בו בזמן אמת.

דלית שטאובר: אנחנו רואים בזה, כפי שהדגשתי בתחילת דבריי, רובד הגנה נוסף.

דלית שטאובר: אלה ילדים שלפני שבועיים לא היו נבדקים, וכל ילד כזה מהווה שכבת הגנה נוספת.

דלית שטאובר: חשוב מאוד לציין את סך הכול יותר מ-60,000 מאומתים בתחלואה סמויה שאותרו בעקבות המבצע הזה ונשארו בבית.

עידית סילמן: צריך לומר שפטורי בידוד עדיין יכולים להידבק ולהדביק כי האומיקרון מדביק גם מחלימים.

עידית סילמן: לעניות דעתנו בוועדת הבריאות צריך להתאים את הקריטריונים.

עידית סילמן: אנשים שואלים באון-ליין: כמה ילדים היום נמצאים לא מחוסנים או לא מוגנים בתוך מערכת הבריאות?

עידית סילמן: לא מחוסנים זה אומר שבאמת לא התחסנו, ולא מוגנים זה עצם העובדה שהם לא סיימו לעשות את כל שרשרת תהליך ההגנה שלהם מבחינת כמות החיסונים שהם צריכים לעשות.

עידית סילמן: הנתונים שקיבלנו בישיבה הקודמת היו גבוהים מאוד.

עידית סילמן: האם יש איזשהו הבדל?

עידית סילמן: האם יש משהו שאתם רוצים להגיב על זה?

עידית סילמן: שאלו לאור הנתונים הגבוהים הללו, של יותר מ-50% תלמידים שלא מוגנים בתוך מערכת החינוך - - -

דלית שטאובר: היום זה קצת פחות מ-50% בסך הכול אבל זה עדיין נתון גבוה.

עידית סילמן: תוכלו להביא את הנתונים אם תרצו.

עידית סילמן: האם אתם רואים בעצמכם כמי שצריכים לעודד התחסנות של ילדים?

עידית סילמן: איך בפועל אתם עושים את זה הלכה למעשה?

דלית שטאובר: כפי שאמרתי, עשינו את כל הקמפיינים של עידוד חיסון.

דלית שטאובר: יועצת שלנו ממערכת החינוך – חשבנו שנכון שאדם מתוך מערכת החינוך יעלה ויסביר.

דלית שטאובר: הקמפיין הזה – המנהלים מעודדים.

דלית שטאובר: אנחנו פתוחים לכל שיתוף פעולה שמשרד הבריאות יבקש כדי להנגיש את המידע.

דלית שטאובר: המערכות שלנו תמיד – וזאת המדיניות – יפתחו את השערים לכל הסבר שמשרד הבריאות רוצה להנגיש.

דלית שטאובר: הנתונים שלנו הם מה שאנחנו מקבלים ממשרד הבריאות.

דלית שטאובר: אנחנו יודעים רק מה שמשרד הבריאות מעדכן אותנו ומעביר לנו.

דלית שטאובר: כאשר המנהלים יודעים על מגע הם פועלים באופן יזום ומעדכנים את ההורים בווטסאפים באותו יום.

דלית שטאובר: אבל כפי שאתם יודעים, בית הספר לא יכול להיות סגור בפני ילדים.

דלית שטאובר: אמצעי האכיפה שלנו הם מה שאנחנו יכולים ולא מעבר לזה.

דלית שטאובר: הסברה על חיסונים צריכה להיות - - -

עידית סילמן: האם נכונה הסברה שמגיעים לבית ספר ילדים שלא עשו בדיקת אנטיגן?

דלית שטאובר: זה לא דבר שאנחנו יכולים לעשות על פי החוק.

דלית שטאובר: אני רוצה להסביר.

דלית שטאובר: אני רואה את תפקידי בנאמנות רבה לבצע מדיניות ממשלה עד קוצו של יו"ד.

דלית שטאובר: לכן תראו שכל החלטת ממשלה שהתקבלה בוצעה במלואה.

דלית שטאובר: אלה החלטות שמתקבלות תוך ניהול הסיכונים בין כל הגורמים שנמצאים בדיונים הללו ומכאן אני צריכה לקחת אותן הלאה ולבצע אותן.

דלית שטאובר: כך עם המתווים המשתנים – לנו יש עמדה, העמדה שלנו היא שבתי הספר צריכים להיות פתוחים.

דלית שטאובר: אנחנו צריכים להבין שהציבור מושפע גם מאיזו מגמה כללית.

דלית שטאובר: ככל שהתו הירוק הולך ומצטמצם בציבוריות כך גם התמריץ להתחסנות.

דלית שטאובר: יש איזו מין תחושה כללית.

עידית סילמן: שהסכנה יורדת.

עידית סילמן: תחושת סוף הקורס.

דלית שטאובר: משרד החינוך יכול לעסוק בחינוך, יכול לפתוח את השערים, יכול לשתף פעולה עם כל דבר, אבל יש דברים שלא קשורים למהות ולתפקיד שלנו.

דלית שטאובר: אנחנו נשמח תמיד לשתף פעולה עם כל יוזמה.

עידית סילמן: אוקיי, ולכן נביא כאן יוזמות ורעיונות, שאפשר לקחת אותם צעד אחד קדימה.

עידית סילמן: בסופו של דבר אנחנו רואים שבתוך מערכת החינוך אנחנו מגלים מאומתים.

עידית סילמן: אנחנו מגלים לא מעט מאומתים כשהם נבדקים, ובואו נגיד את האמת, שרק 30% מתוך האנשים נבדקו, ומתוכם אנחנו רואים אחוז גדול למדי של מאומתים.

עידית סילמן: ואז מה אנחנו עושים עם הנתון הזה?

עידית סילמן: הנתון הזה קופץ לכולנו בעין ואנחנו רואים שבתי הספר מהווים סוכני הדבקה.

דלית שטאובר: לא, את זה אני לא מוכנה לקבל.

דלית שטאובר: אנחנו לא יודעים איפה ילדים נדבקים.

דלית שטאובר: הרי ילדים לא יושבים רק בבית הספר.

עידית סילמן: היום אנחנו יכולים לבדוק.

עידית סילמן: כפי שאמרת, בעבר לא ידענו.

עידית סילמן: עכשיו כשנערכות בדיקות, שזה טוב, זה מראה לנו מי נמצא ומי לא, בסוף ילדים יושבים האחד ליד השני, נכון שגם בבית, גם עם החברים אחר הצוהריים, גם בתנועות הנוער, הכול פתוח היום.

עידית סילמן: גם מתוך ראייה של בריאות הנפש של התלמיד, שאת זה אתם הצגתם לא פעם, שהיא אותה מגפה שקטה שאולי לא מותירה צלקות קשות ומורכבות.

עידית סילמן: במסגרת הישיבה פה אנחנו נסקור בקצרה עבור ההורים ועבור מי שצופים בנו היום גם את המידע המקצועי שקיים בספרות המדעית בנושא החשיבות של חיסוני הקורונה כדי להגן על הילדים, למה המומחים ממליצים לחסנם, ונאתר את כל הכלים שעומדים היום לרשות ההורים שרוצים לקבל החלטה שהיא מבוססת נתונים ומידע ולהנגיש להם את הנושא.

עידית סילמן: נוכל עוד מעט לפתוח את הדיון לשאלות מן הבית ויש אפשרות לשלוח לנו שאלות, כפי שציינתי, גם בווטסאפ וגם בקישור ההצטרפות.

דלית שטאובר: במבצע החיסונים אנחנו שיתפנו פעולה עד הרגע שמשרד הבריאות החליט שהוא זקוק לכוח האדם הזה במקומות אחרים.

דלית שטאובר: ברור שיש פה ניהול משאבים.

דלית שטאובר: צריך לזכור, על פי הצו אין חובת דיווח, אנחנו לא יודעים על המחוסנים.

דלית שטאובר: אנחנו יודעים על פטורי בידוד, זה המידע שאנחנו מקבלים.

דלית שטאובר: אנחנו פתוחים לכל רעיון.

דלית שטאובר: ככל שמתווה ישתנה לכאן או לכאן אנחנו נבצע אותו בדייקנות.

דלית שטאובר: כרגע זאת ההחלטה.

דלית שטאובר: ההחלטה הזאת מאוד מאוד מידתית, במובן של ניהול הסיכונים.

דלית שטאובר: היא הוסברה בצורה מפורטת מאוד גם אל מול בית המשפט.

דלית שטאובר: כפי שאתם יודעים הסתדרות המורים הביעה דאגה.

דלית שטאובר: היה הסבר גם של פרופ' זרקא וגם של פרופ' אש מדוע המתווה הזה לכל הפחות לא מסכן יותר ממתווים קודמים, להיפך, הוא חושף תחלואה סמויה שלא ידענו עליה קודם.

דלית שטאובר: הרי הילדים מגיעים לבתי הספר והם הגיעו גם קודם, בתי הספר פתוחים.

עידית סילמן: רק שעכשיו מקיימים בדיקות.

דלית שטאובר: וכמובן יש כאן סוגיה שאנחנו צריכים לומר אותה, שהחיסון הזה מלווה בהרבה מאוד חששות של הורים, שנדרשת הסברה מדויקת מאוד של אנשי בריאות כדי להפיג אותה.

דלית שטאובר: ככל שיחליטו על מבצע נוסף אנחנו נפתח את השערים ונשתף פעולה.

עידית סילמן: זו בדיוק הסיבה שאנחנו מקיימים את הדיון הזה.

עידית סילמן: אני רק שואלת לגבי אותן בדיקות אנטיגן שהתלמידים נדרשים היום לבוא איתן לבית הספר.

עידית סילמן: יש איזה מהלך שאתם כמשרד מבצעים דרך המורים ודרך המנהלים?

דלית שטאובר: כן.

דלית שטאובר: הוצאנו סמס לכל ההורים לעידוד.

דלית שטאובר: הוצאנו שאלון להורים, סקר להורים.

דלית שטאובר: אנחנו עושים תדיר פעולות לעודד ואנחנו רואים איזו מגמה ציבורית שבסוף מסתכמת בין 30%–35%, שאפשר לומר רק ואפשר לומר בנוסף, אפשר לראות את חצי הכוס המלאה ואפשר לראות את חצי הכוס הריקה.

דלית שטאובר: בהתחשב בסיטואציה הקודמת ובאלטרנטיבה שהייתה קודם אנחנו רואים בכך צעד משמעותי מאוד למניעת התפשטות תחלואה כי כל עשרות אלפי הילדים האלה נחשפו והם היו אסימפטומטיים, כי מי שחולה מרגיש בכך.

עידית סילמן: אני לא יכולה שלא להסכים אתך.

עידית סילמן: אני יכולה לומר גם בנשימה נוספת שהדבר שיצמצם הכי הרבה תחלואה הוא בסופו של דבר התחסנות של הילדים.

דלית שטאובר: אנחנו מסכימים עם זה לגמרי.

דלית שטאובר: אנחנו נשתף פעולה עם כל מבצע.

דלית שטאובר: הוחלט שהמערכת תהיה מונגשת באופן מלא לכל מבצע שמשרד הבריאות יחליט עליו.

דלית שטאובר: אנחנו רואים בזה חשיבות גדולה מאוד.

דלית שטאובר: אמרתי את זה מעל כל במה.

דלית שטאובר: אנשי החינוך שלנו רתומים לזה ואנחנו נעשה כל מה שאפשר, אם יהיה מבצע נוסף, כמובן להעלות את שיעור ההתחסנות.

שרון אלרעי-פרייס: אני חייבת תיקון קטן כי גם בישיבה הקודמת אפרת לאופר אמרה וגם עכשיו נאמר, או שיוצא מן הדברים, שמשרד הבריאות משך, שמשרד הבריאות לא מנגיש.

דלית שטאובר: לא אמרתי דבר כזה, סליחה.

דלית שטאובר: אמרתי שלנו יש את הנתונים שמועברים ממשרד הבריאות.

דלית שטאובר: אמרתי שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק.

שרון אלרעי-פרייס: אני מבקשת לדייק בעניין החיסונים.

שרון אלרעי-פרייס: כל שירותי מערך בריאות התלמיד עצרו למשך שלושה שבועות את נתוני השגרה ואת כל בדיקות השגרה של הילדים כדי להנגיש גם בבתי הספר להורים שמעוניינים בכך את חיסוני הקורונה.

שרון אלרעי-פרייס: הדבר הזה הוא במחיר כבד מאוד של עצירת התוכנית של חיסוני השגרה לילדים.

שרון אלרעי-פרייס: הגענו לכל בית ספר, דיברנו עם כל מנהל בית ספר שהיה מעוניין בכך.

שרון אלרעי-פרייס: הרופאים המצוינים שיושבים מן הצד השני של השולחן עשו עדכון ברשת להורים כמה ימים לפני כן כדי לענות על כל השאלות.

שרון אלרעי-פרייס: עשינו את הכול.

שרון אלרעי-פרייס: ככל שרואים שיש עוד רצון בבתי ספר, בסוף מי שעומד מול בתי הספר זה אתם ולא משרד הבריאות.

שרון אלרעי-פרייס: ככל שאתם רואים שיש עוד רצון ואתם עושים פעולות, משרד הבריאות ייתן כל ניידת חיסון שצריך כדי לתת חיסונים.

שרון אלרעי-פרייס: אנחנו לא יכולים להמשיך להיות בתוך מערכת החינוך כאשר יש מערכת חינוך שנמצאת שם ויכולה לעשות גם את האיתור וגם את הגישה להורים.

עידית סילמן: מבחינת ועדת הבריאות של הכנסת עצירת חיסוני שגרה זה אירוע גדול מאוד.

דלית שטאובר: אני לגמרי מסכימה עם הדברים שנאמרים פה.

דלית שטאובר: יש משאבים מוגבלים.

דלית שטאובר: מחליטים איך לנהל אותם.

דלית שטאובר: היה מבצע.

דלית שטאובר: אני חושבת שאף אחד פה לא יחלוק על העובדה שבסופו של דבר מי שמחליט אם לחסן את הילד שלו או לא – כולנו עשינו מאמצי-על, משרד הבריאות, משרד החינוך.

דלית שטאובר: אני בכלל לא אנטגוניסטית.

דלית שטאובר: אני מדברת כאן ברוח שיתוף הפעולה.

דלית שטאובר: בסופו של דבר הורה הוא מי שמחליט.

דלית שטאובר: זה כנראה חיסון שהוא לא מובן מאליו לרוב ההורים.

דלית שטאובר: נדרשו פה עוד פעולות הסברה של הפגת חששות.

דלית שטאובר: ככל שהציבור ישנה מגמה ויהיה רצון – הנה יש פה רצון מצד משרד הבריאות ומצד משרד החינוך להמשיך לשתף פעולה, אני רואה פה רק דברים טובים.

עידית סילמן: אנחנו כאן כדי להביא את המגמה הזאת להורים.

עידית סילמן: רק אומר שמבחינת ועדת הבריאות של הכנסת עצירת חיסוני שגרה במדינת ישראל זה אירוע.

עידית סילמן: אנחנו נדבר על כך בהמשך.

עידית סילמן: אני חושבת שהעצירה והירידה בכמות החיסונים בכלל, גם של השגרה, יכולה לפגוע בבריאות התלמידים.

עידית סילמן: לכן מבחינתנו אם עוצרים חיסוני שגרה כדי לאפשר משהו אחר, אני בטוחה שמשרד החינוך יבחן איפה הכי נכון לכם.

עידית סילמן: אתם מקבלים את אותו dashboard, כשאתם רואים שכמעט 50% מן התלמידים במערכת החינוך לא מחוסנים, אז אני בטוחה שהאדום קופץ לכם אל מול העיניים ואתם יודעים לאן צריך להביא את אותם כלים שמשרד הבריאות מוכן לתת.

עידית סילמן: אנחנו יוצאים פה בדרישה לנסות לסייע, ולכן אנחנו מעודדים גם ברמה ההסברתית, ואתם ברמה שלכם.

עידית סילמן: אנחנו מבקשים מכם לנסות לסייע כמה שניתן כדי שמי שרוצה זה יהיה נגיש אליו, כי באמת אם זה במחיר של חיסוני השגרה אז אנחנו מעוניינים שזה יתבצע בצורה הכי טובה שיכולה להיות.

עידית סילמן: מכאן אנחנו קוראים גם להורים לא לוותר על חיסוני שגרה באופן כללי, להשלים אותם וללכת לעשות אותם.

עידית סילמן: זה אחד הדברים הכי חשובים, ויש פער משמעותי מאוד בין חיסוני השגרה – אנחנו נדבר עליהם בשבוע הבא, נקיים על זה דיון: מה הם חיסוני השגרה, מה הם חיסוני הקורונה, ההבדל בין חיסוני הרנ"א וכל חיסוני השגרה למיניהם שהם משמעותיים, שנשארים בגוף, שהגוף צריך אותם בשביל להגן על עצמו, ושם התחלואה גם מסוכנת יותר.

דלית שטאובר: אני רוצה להתייחס לנקודה החשובה מאוד שאמרת, לגבי אזורים שהם חלשים מבחינה סוציו-אקונומית.

דלית שטאובר: החיסונים נמשכים בקהילה.

דלית שטאובר: הורה שהוא במודעות גבוהה יכול לגשת להתחסן בקהילה.

דלית שטאובר: לכן ביקשנו, ונענינו, שהניידות ימשיכו להגיע במבצע לאזורים שבהם להורים יש פחות נגישות להתחסנות בקהילה, וגם בזה היה שיתוף פעולה.

דלית שטאובר: בסופו של דבר המודעות הציבורית לחיסון הזה צריכה לעבור עוד פאזה כדי שנראה עוד גל של היענות, בגלל החששות.

צחי גרוסמן: שלום.

צחי גרוסמן: ראשית, המנכ"לית, אני מסכים לרישה של דבריך לגבי המיזם שלנו עם גיוס רופאי ילדים לערבי זום.

צחי גרוסמן: אמרתי גם בישיבה הקודמת שנדה

צחי גרוסמן: מתי מן המוכנות של 50 רופאי ילדים להקדיש מזמנם לערבי הזום הללו, זה פשוט היה מדהים.

צחי גרוסמן: היום המגע של הורים שמעוניינים אמור להיות דרך מנהלי מחלקות חינוך ברשויות המקומיות.

צחי גרוסמן: זה לא מגע טוב.

צחי גרוסמן: ביקשנו, ולצערי לא נענינו, שהמגע יהיה עם המנהלים, מנהלי בתי הספר, ואפילו כתבתי לך את זה באופן אישי.

צחי גרוסמן: המנהלים הם המפגש האמיתי בשטח של בית הספר בין הורים לבין המיזם הזה.

צחי גרוסמן: אם המנהלים לא יופעלו כפי שצריך על ידי מכתב שניזום מטעמך זה לא ייצא אל הפועל.

דלית שטאובר: עובדה שזה יצא ב-30 רשויות.

צחי גרוסמן: זה יצא אל הפועל בצורה מאוד מאוד מינורית.

צחי גרוסמן: זה היה יכול לצאת אל הפועל פי עשרה אילו המנהלים היו מעורבים.

צחי גרוסמן: מנהל שיוזם בבית הספר שלו ומעביר את המסר להורים, מחבר אותם בצורה הרבה יותר מוצלחת למיזם הזה מאשר מה שקורה היום.

דלית שטאובר: העומס שנמצא על המנהלים, שאני רואה אותו בתמונה הכללית, אתה רואה את הזווית שלך ואני את התמונה הכללית, ולכן בשיקול דעת, בשיח עם מנהלים ובשיח עם מנהלי אגפי חינוך מצאנו את הפתרון המידי.

דלית שטאובר: אתה יודע שאני נעניתי באותו יום ובאותה שנייה כדי לדחוף את המיזם קדימה.

דלית שטאובר: זה לא דיון של ועדת הבריאות.

דלית שטאובר: אם אגיד לך את מספר המנהלים שהודיעו לי שהם עוזבים את העבודה בשל הדבר הזה, שהם הפסיקו להיות מנהלי בתי ספר, הם מנהלי בריאות, מה שאנחנו חווים במצוקות של צוותים – זה לא דבר שאפרוס כאן עכשיו כי אנחנו מדברים על חיסוני ילדים, אבל אני חושבת שיש שיקול דעת למנהלת המשרד, כפי שיש שיקול דעת למנהל אחר, איך להשתמש במשאבים בצורה שלא תשבור את המערכת אלא תקדם אותה, וזה שיקול דעת שלי כמי שראתה את התמונה הכללית.

דלית שטאובר: מנהלים אמרו לי: אם את מטילה עלינו עוד דבר אחד בעת הזאת – הרי כל מנהל ידע על המיזם, הוא קיבל את המידע באופן אישי מד"ר שי פרוכטמן במכתב משותף שיצא.

דלית שטאובר: הוא ידע על זה, והנהגת ההורים שלו ידעה על זה.

דלית שטאובר: מנהלים כתבו לי: הנהגת ההורים שלי פונה אליי.

דלית שטאובר: עוד התרעמו עליי על הדבר הזה, ואני כמובן מן המקום של עידוד החיסונים הסברתי, ונענו.

דלית שטאובר: הרבה דברים גם נעשו עוד קודם.

דלית שטאובר: זה היה משאב נפלא, עם נכונות נהדרת.

דלית שטאובר: היה לו אימפקט מסוים.

דלית שטאובר: אולי אפשר להשתמש בו שוב בצורה אחרת בזמן הנכון והמתאים.

דלית שטאובר: באותה עת זה היה בלתי אפשרי.

עידית סילמן: מכאן את העבודה שלנו בתור ועדת בריאות באשר להנגשת המידע אנחנו נעשה.

עידית סילמן: זה הזמן שלכם פה, מי שצופה בנו וההורים.

עידית סילמן: אני רוצה לתת לד"ר שגית ארבל אלון, רופאה ראשית, מנהלת אגף מערך שירותי הבריאות במשרד הרווחה והביטחון החברתי – היא נמצאת אתנו בזום – לומר כמה מילים.

עידית סילמן: בוקר טוב, שגית.

עידית סילמן: קודם כול, אני רוצה לברך אותך על שיתוף פעולה טוב מאוד אתנו בוועדת הבריאות של הכנסת בכל הנוגע לנושאי רווחה, תודה לך על זה.

עידית סילמן: בבקשה.

שגית ארבל אלון: בשמחה.

שגית ארבל אלון: אני רוצה לברך את משרד הבריאות על כל הפעולות שהוא עושה, כי הן בהחלט חשובות.

שגית ארבל אלון: אני ממש חייבת להודות למשרד הבריאות על שותפות, ממש ברית, שהם מלווים אותנו לאורך כל המגפה, ובעיקר בסוגיה של מניעת התפרצות תחלואה, אם זה בנושא של מניעת התחלואה באמצעות מיגון, גם סיוע בקביעת ההנחיות, ובוודאי בסוגיות של בדיקות והנגשתן, ובסוגיה הספציפית של חיסוני ילדים.

שגית ארבל אלון: אנחנו בנינו, בגלל אופי המסגרות שלנו, מעטפת שמסתמכת על כלל ההיבטים שיכולים לייצר מניעת תחלואה, גם הנחיות שהן שונות מכלל האוכלוסייה.

שגית ארבל אלון: במסגרות שלנו אנחנו נמצאים בקפסולות, משתדלים לא להעביר הדבקה ממקום למקום, מקפידים מאוד על סוגיית המיגון, על בדיקות של עובדים וכמובן על חיסון של עובדים ועל כל תהליכי הבקרה שמתלווים לזה.

שגית ארבל אלון: למשרד הרווחה יש ילדים במסגרות חוץ-ביתיות גם בפנימיות ילד ונוער רבות.

שגית ארבל אלון: יש לנו כ-6,000 ילדים שנמצאים במסגרות הללו.

שגית ארבל אלון: במסגרת חסות הנוער של מינהל תקון יש 70 מסגרות של ילדים.

שגית ארבל אלון: שתי האוכלוסיות הללו נמצאות לא תמיד בצווים אבל חלקן על ידי צווים.

שגית ארבל אלון: ילדים עם מוגבלויות שנמצאים במסגרות שלנו, ילדי אומנה, וילדים במרכזי חירום לילדים נפגעי אלימות במקלטים לנשים נפגעות אלימות וילדיהן.

שגית ארבל אלון: וכמובן בקהילה, אבל לכך אני אתייחס פחות.

שגית ארבל אלון: בכל אינדיקציה שהרחיב משרד הבריאות את החיסונים אנחנו נערכנו למתן חיסונים במסגרות החוץ-ביתיות שלנו על ידי מיפוי הילדים ופנייה, עם הסברה רחבה מאוד, להורים ולצוותים.

שגית ארבל אלון: אני מזכירה שנדרשים אישורי הורים לכל מתן חיסון לילדים.

שגית ארבל אלון: במורכבות הסוציאלית שמוצגת בחלק מן המקומות לפעמים הילדים נמצאים בצו טיפול והשגחה כי יש קושי בביתו של הילד או הנער ולכן גם הסוגיה של האישורים הרבה פעמים הופכת להיות הרבה יותר מורכבת.

שגית ארבל אלון: הצוותים במסגרות שלנו, העובדים הסוציאליים, העו"סים לחוק הנוער, כל הנבחרת הזאת של העובדים ברווחה עשתה ועושה כל הזמן תהליכים כדי להעלות את שיעור החיסונים.

שגית ארבל אלון: אני חייבת להגיד שהגענו לשיעור בממוצע של 65%, עם איזשהו יתרון דווקא לצפון ולדרום.

שגית ארבל אלון: אנחנו ממשיכים ומציעים, שוב בשיתוף פעולה אדיר עם מגן ישראל, לפני שלושה שבועות יצאנו למבצע נוסף כדי לאתר עוד קבוצות של הילדים שכבר נכנסו – יש כאלה שלפני כמה חודשים לא היו ברי חיסון ועכשיו הם ברי חיסון – ואנחנו מוסיפים עוד ועוד הצעות למבצעים, בשיתוף באמת יוצא מן הכלל עם משרד הבריאות.

שגית ארבל אלון: אני מקווה שככל שיחלוף הזמן נוכל להוסיף עוד.

שגית ארבל אלון: אני חייבת להגיד שאחד המחסומים – וזה משחק לשני הכיוונים – הוא נושא התו הירוק.

שגית ארבל אלון: כאשר היה תו ירוק אמרו: טוב, נחכה עד שיפקע התו הירוק, כך אמרו ההורים הרבה פעמים כטיעון.

שגית ארבל אלון: עכשיו עם הביטול שלו אני צופה שייתכן שיהיו שינויים כלשהם בהיענות לזה.

עידית סילמן: לכן אנחנו כאן.

שגית ארבל אלון: בשילוב של כלל הפעולות האלה, של חיסון הילדים, של חיסון העובדים, של בדיקת העובדים, שהרבה פעמים היו שער הכניסה של תחלואה אל תוך המסגרות, של בקרות על המיגון ועבודה מסודרת עם מיגון, למי שיכול להיות עם מיגון – חלק מן האוכלוסיות שלנו אינן יכולות להיות עם מיגון, וכאשר ישנים שלושה ילדים בחדר אז למיגון יש משמעות חלקית.

שגית ארבל אלון: אני חייבת להגיד שהצלחנו לשמור על תחלואה ברמות שאינן נוסקות בתקופה הזאת, אפילו בגל החמישי, שהיה גל עם יותר תחלואה.

שגית ארבל אלון: ההיערכות של הרווחה בכל הנושא הזה, לפחות אני כמי שמסתכלת על עבודת אנשי המקצוע מתחום העבודה הסוציאלית ומכל התחומים, היא בעיניי לא פחות מאשר מעוררת התפעלות.

שגית ארבל אלון: עד כאן.

עידית סילמן: תודה.

עידית סילמן: יש לי שאלה אל מנכ"לית משרד החינוך.

עידית סילמן: האם חשבתם שאולי תצטרף אל תוך מערכת החינוך מישהי שתנהל את התחום הזה ברמת רופאה ראשית במשרד החינוך?

עידית סילמן: יש איזו חשיבה כזאת?

עידית סילמן: כלומר איזשהו תפקיד מקביל לתפקיד של ד"ר שגית ארבל אלון במשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

דלית שטאובר: לנו יש את סמנכ"ל בטיחות וביטחון.

דלית שטאובר: אני שמעתי רק מחמאות עליו מרגע שנכנסתי לתפקיד.

דלית שטאובר: דרך אגב, אני חושבת שהוא בסכנה בריאותית, אם את שואלת אותי על שעות השינה שהיו לו בשנתיים וחצי האחרונות, אז מגיע לו כל הכבוד.

דלית שטאובר: אם היו מעמידים לנו רופאה - - -

עידית סילמן: בעבר היו אחיות בבתי הספר, זה היה אדיר.

דלית שטאובר: אני חושבת שהקורונה שוב הציפה עד כמה התפקיד הזה נדרש.

דלית שטאובר: לעניות דעתי, אם היו אחיות בבתי הספר שהן דמות משמעותית שיש אליה אמון גדול מאוד של הילדים ושל הציבור - - -

עידית סילמן: הוציאו את האחיות מבתי הספר.

עידית סילמן: כמות הילדים שנדרשים לליווי כזה או אחר של גורם מקצועי בריאותי רק הלכה וגדלה וכמות הילדים המאובחנים בהרבה דברים, אפילו אם זה הפרעות אכילה, אנחנו לא יכולים לספור אותם.

עידית סילמן: כאן בוועדה זה עולה חדשות לבקרים.

עידית סילמן: אנחנו מדברים היום על תחומי בריאות הנפש.

עידית סילמן: העבירו את הנושא הזה לענייני חיסונים, אנשים שמגיעים מבחוץ לבתי הספר ומחסנים.

עידית סילמן: אני דווקא חשבתי שלאור זה יהיה כאן אימפקט גדול יותר של חיסונים בתוך מערכת הבריאות, כי אם זה המיקוד בסוף, שהוא על חיסונים בתוך מערכת הבריאות, והוציאו את האחיות, אז היינו צריכים לראות היום נתונים אחרים לגמרי.

עידית סילמן: בסוף נראה שאנחנו מפסידים גם מפה וגם מפה.

עידית סילמן: אני אומרת את זה באופן אמיתי, כי בסוף הילדים שלנו שנמצאים בתוך מערכת החינוך, ואם אנחנו מסתכלים בראייה הכללית של מצבם הפיזי, הבריאותי והנפשי אז אחיות בבתי הספר הן נדרשות, מקדמות בריאות בתוך מערכת החינוך.

דלית שטאובר: יש הסכמה כללית למה שאת אומרת.

דלית שטאובר: שרת החינוך תומכת בזה מאוד.

דלית שטאובר: שוחחתי על זה עם פרופ' נחמן אש.

דלית שטאובר: זה אמונה בסיסית שלי.

דלית שטאובר: אני חושבת שהאחיות בתוך בתי הספר דואגות לבריאות הציבור ולבריאות ילדים בהרבה מאוד היבטים.

דלית שטאובר: אני מקווה שאחד הדברים הטובים שייצאו מן הקורונה הוא שנחזיר את אחיות בריאות הציבור לבתי הספר.

עידית סילמן: חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי הייתה אחת הראשונות שהעמידה את הנושא הזה על סדר יומה של הוועדה.

דלית שטאובר: זה חשוב מאוד.

דלית שטאובר: אנחנו תומכים מאוד.

עידית סילמן: טוב לדעת.

עידית סילמן: אנחנו קוראים פה בקריאה ברורה לעודד חיסוני ילדים, לערב צוותי מנהלים וצוותי חינוך.

עידית סילמן: אני מבינה שיש עליהם עומסים.

עידית סילמן: כל דבר שייראה לכם במשרד החינוך שאתם צריכים בו עזרה או שאתם חושבים שנדרש כדי לעשות את זה, ואני אומרת את זה בכל מקום, אנחנו לא רוצים רק לגלות את ה-PCR ואת המאומתים בתוך המערכות, אם זה מערכות החינוך, החינוך הבלתי פורמלי ובכלל גם ביום-יום בבתים בקרב המשפחות.

עידית סילמן: אנחנו קוראים גם למשפחות, אנחנו צריכים למנוע את זה.

עידית סילמן: איך מונעים את זה?

עידית סילמן: איך מעודדים?

עידית סילמן: אנחנו נעבור לחלק השני.

שרון אלרעי-פרייס: ברשותך, חברת הכנסת סילמן, אני רוצה להגיד משהו בהקשר למתווה של האנטיגן.

שרון אלרעי-פרייס: נכון שאפשר להסתכל על חצי הכוס המלאה של אלה שעושים, אבל 30% זה לא חצי אלא שליש, וזה גם אומר שיש שני-שלישים שיכול להיות שגם בהם יש 10% מאומתים שאנחנו לא יודעים עליהם.

שרון אלרעי-פרייס: מה שיותר מטריד הוא שממשלת ישראל קיבלה החלטה שבמידה וילד מאומת והמגעים שלו לא ביצעו שתי בדיקות אנטיגן ביומיים לפני כן הוא הולך לבידוד.

שרון אלרעי-פרייס: אני לא מבינה איך אנחנו עושים את התהליך הזה כי כרגע השמות האלה לא מגיעים למשרד הבריאות ולכן אין לנו דרך להכניס אותם לבידוד.

שרון אלרעי-פרייס: זאת אומרת, אין באמת מעקב אחרי המתווה.

שרון אלרעי-פרייס: אז גם יש רק 30% שנבדקים וגם כשיש מאומתים, ויש עוד לא מעט מאומתים בתוך מערכת החינוך, אנחנו לא יודעים מי מהם נדרש לבידוד ואנחנו מבקשים את המידע הזה.

עידית סילמן: זו גם קריאה, חשוב לומר את זה.

עידית סילמן: בסופו של דבר זה מייצר חוסר מוגנות בתוך המערכת.

עידית סילמן: בכלל צריך לומר את האמת, הנושא של פטורי בידוד, אם הורדנו בידוד של תלמידים, ואנחנו קוראים פה גם להורים לקחת אחריות ביתר שאת על הבדיקות ועל מה שקורה בתוך המערכת, וזה גם לתשומת לבכם.

דלית שטאובר: זה מאוד לתשומת לבנו, וגם פה חשוב להדגיש שההורים הם חלק מכלל הציבור במדינת ישראל.

דלית שטאובר: כאשר ממשלת ישראל החליטה על מדיניות של אמון, כל בדיקות של הציבור מבוססות על וולונטריות.

עידית סילמן: על ערבות הדדית.

דלית שטאובר: בזה אנחנו טובים מאוד, לקדם ערבות הדדית, אבל בסופו של דבר בתי הספר במובן מסוים הם גם ראי מסוים של החברה ושל מגמת השחיקה אל מול המגפה המתמשכת.

דלית שטאובר: המתווה הוא החלטת ממשלה.

דלית שטאובר: אנחנו חושבים שיש בו יתרון עצום בעובדה שהמערכות פתוחות.

דלית שטאובר: כפי שד"ר שרון אלרעי-פרייס אמרה, אני מסכימה עם זה לגמרי, הכול הוא בתוך ניהול סיכונים.

שרון אלרעי-פרייס: אשמח לדייק את האמירה על הוולונטריות.

שרון אלרעי-פרייס: נכון שהרבה עבר לוולונטרי, וטוב שכך, כי בסוף אנחנו צריכים גם להנחות, אבל לא לגבי אנשים שהם לא מחוסנים.

שרון אלרעי-פרייס: אנשים לא מחוסנים עדיין מוגדרים כחבי בידוד.

שרון אלרעי-פרייס: כאשר אנחנו מדברים על ילדים שבאים במגע - - -

עידית סילמן: אגב, אין בעיה לדעת מי אלה.

עידית סילמן: גם יצאה כתבה, אחד המחקרים שלדעתי מקור ראשון פרסמו אתמול, על המקומות שבהם ילדים פחות מתחסנים, שזה בהתאם למציאות ולמצב סוציו-אקונומי.

עידית סילמן: כלומר גם מערכות החינוך, גם משרד הבריאות, אנחנו יודעים איפה נמצאים אותם ילדים לא מחוסנים, איפה קשה יותר, איפה המודעות נמוכה יותר, באילו קהלים, באילו מגזרים.

עידית סילמן: לכן באמת אולי שם צריך לבוא ולמקד את המאמצים, וגם לראות: אותם ילדים שלא מחוסנים ונמצאים בתוך המערכת, בוודאי ובוודאי אם יש ילדים שהגיעו עם בדיקות אנטיגן, או שהם חיוביים, אנחנו יודעים פחות או יותר מי נדרש לבידוד כזה או אחר.

עידית סילמן: נכון שזה עומסים על המערכת.

דלית שטאובר: בוודאי, כל מי שנדרש המנהל דואג שיהיה בבידוד, הוא מעדכן את כלל ההורים.

שרון אלרעי-פרייס: אבל בסוף המידע הזה על הילד שנדרש לבידוד צריך לעבור למשרד הבריאות, שיגדיר אותו כחב בידוד.

שרון אלרעי-פרייס: יפה שהמנהל אומר, אבל בסוף יש פה צו בידוד בית שצריך לעמוד בו במדינת ישראל.

אריה מור: אני חושב שצריך פה פעם אחת להסדיר את העניין הזה.

אריה מור: מפקדת אלון שביצעה חקירות חוקרת עכשיו, קוטעת שרשראות הדבקה מ-70 ומעלה או 60 ומעלה או משהו כזה.

אריה מור: אין חקירות.

אריה מור: דורשים רק ממערכת החינוך וממנהל בית הספר לבצע את החקירות.

אריה מור: אנחנו משקפים למנהל את התמונה, את מה שאנחנו מקבלים.

אריה מור: עד שבוע שעבר הנתונים בשלושה השבועות האחרונים זרמו בצורה לא הגיונית לחלוטין.

דלית שטאובר: לא הייתה שום משמעות לחקירות הללו.

אריה מור: הנתונים היו מגיעים שבוע אחרי שהיו צריכים כבר לצאת מבידוד.

אריה מור: אתמול זה התחיל להתייצב.

אריה מור: אתן דוגמה ממגן חינוך.

אריה מור: במגן חינוך יש לנו 356 בתי ספר, ובתוכם עשינו PCR.

אריה מור: היו 10%–12% לפני שבוע.

אריה מור: אתמול סוף-סוף פעם ראשונה אחרי חודש קיבלנו את התוצאות בזמן אמת, המנהלים קיבלו אותן ב-6 בבוקר.

אריה מור: האיגום הופסק, עושים רק פרטני.

עידית סילמן: כלומר יש צורך להדביק את הקצב.

אריה מור: עכשיו הוצאנו נוהל פשוט מאוד.

אריה מור: אין לנו מערכת משל"ט, אנחנו צריכים 7,000 חוקרים כדי לבצע את מה שמבקשים מאתנו.

אריה מור: לכן מנהל בית הספר רואה את התמונה שהוזרמה לו באותו יום, מה שיודעים באותו יום, בכל כמה שעות, זה בסדר גמור, אבל זה מה שנכנס למערכות.

אריה מור: הוא רואה והוא יכול באמת לעשות כפי שד"ר שרון אלרעי-פרייס אמרה: מי פטור בידוד, מי חב בדיקה, ומי שלא עשה בדיקה או הציג אותה ידנית או הציג אותה בפורטל, וכך הם מונחים, צריך לגשת למערכת משרד הבריאות ולדווח על הבידוד באופן פרטני.

אריה מור: המערכת לא מסוגלת יותר מכל גננת, מ-21,000 גני הילדים, ומ-5,300 בתי ספר, 2.5 מיליון תלמידים ועוד פעוטונים לקבל מידע שיזרום באון-ליין למשרד הבריאות.

אריה מור: המערכות לא עומדות בזה.

אריה מור: לכן זה לוקלי לחלוטין: מנהל, גננת מול ההורים, בווטסאפ ההורי אל תוך מערכות משרד הבריאות.

אריה מור: זו הדרך היחידה שזה יעבוד, כמו אזרח רגיל.

אריה מור: אני נחשפתי למאומת – אם היא תהיה מאומתת אני אצטרך לעשות את הפעולה כפי שהנחה אותי משרד הבריאות על פי צו הבריאות בעם.

שרון אלרעי-פרייס: הנתונים בסוף נמצאים בתוך משרד החינוך.

שרון אלרעי-פרייס: לנו קשה מאוד להכניס אנשים לבידוד כשאנחנו לא יודעים מי הם.

שרון אלרעי-פרייס: בעבר לפני המתווה הזה היינו מקבלים את שמות הילדים שהיו בכיתה והם היו מוכנסים לבידוד.

אריה מור: ב-200 ביום זה אפשרי, ב-6,000, ב-10,000 ביום זה בלתי אפשרי.

אריה מור: רק ה-60,000 בשבוע אחד – בואו תחשבו מה עושים איתם.

אריה מור: נורא קל לומר דברים מעין אופרטיביים כאשר אין להם איזו אחיזה בקצה.

אריה מור: בתחלואה של 500, של 1,000 ליום, כשמתוכם שליש ילדים – כל המשל"טים עבדו פנטסטי, כולל פיקוד העורף, כולל המשל"ט של משרד החינוך, כולל מדינת ישראל.

אריה מור: בשיא התחלואה היום הרצון הזה הוא בלתי אפשרי.

אריה מור: כולם מבינים שזה בלתי אפשרי לאף מערכת.

עידית סילמן: אתם גם לא אפידמיולוגים.

דלית שטאובר: חשוב ש-61,000 ילדים נמצאים בבידוד, כאשר קודם הם לא היו נמצאים.

דלית שטאובר: חשוב מאוד לציין את זה ולא לשכוח את זה.

עידית סילמן: אנחנו נעבור לחלק השני.

עידית סילמן: אתם מוזמנים להישאר אותנו כדי לראות ולהגיב.

עידית סילמן: ד"ר גיל צ'פניק, מומחה ברפואת ילדים, יעלה ויבוא ויפתח.

עידית סילמן: הורים, שימו לב, שתפו את הקישורים, תפיצו לכולם.

עידית סילמן: ה-Evidence base, מידע מבוסס נתונים יגיע זה עתה.

עידית סילמן: המומחים שנמצאים אתנו הם גם מארגון מדעת, וצריך לומר את זה, וגם ממשרד הבריאות.

עידית סילמן: תודה לכם על ההתגייסות.

עידית סילמן: הם הכינו מצגת חדשה וראשונית שאתם תראו היום עם כל הנתונים על מתן חיסוני קורונה לילדים, מידע וכלים להורים.

עידית סילמן: בבקשה.

גיל צ'פניק: בוקר טוב.

גיל צ'פניק: קודם כול אני רוצה לפתוח, לפני המצגת:

גיל צ'פניק: אנחנו כאן לבקשתה של חברת הכנסת סילמן.

גיל צ'פניק: אנחנו רוצים לנתק את הדיון הנוכחי מכל מה ששמענו עכשיו על בידודים ועל הקושי בבתי ספר וכל הדברים שקיימים.

גיל צ'פניק: אנחנו רוצים לדבר ספציפית על החיסונים לילדים.

גיל צ'פניק: מה שהביא אותנו לכאן שבוע אחרי הדיון הקודם הוא הנתון הכואב שנחשפנו אליו, של צניחה חדה במספר המתחסנים באוכלוסייה הזאת.

גיל צ'פניק: זה בעצם דור העתיד שלנו.

גיל צ'פניק: אני מאמין שכולם כאן מסכימים שאלה מי שאנחנו הכי רוצים לשמור עליהם.

גיל צ'פניק: נכון להיום, עם הקשיים שיש לנו בכל מה ששמענו כאן, בעצם הדבר היחיד שנותר כדי לשמור על הילדים מתחלואה הוא החיסונים.

עידית סילמן: נכון, צריך לזכור ולומר שילדים עד גיל 5 הם עדיין לא מוגנים, לא יכולים להתחסן, אין חיסון שנמצא עבורם ולכן זאת אוכלוסייה שנמצאת בסיכון גבוה מאוד ואנחנו צריכים להגן עליהם.

עידית סילמן: לכן אנחנו גם מביאים את הנתונים לכאן כדי שאנשים יוכלו לראות ולא לחשוב שאם אותם ילדים עוברים את המחלה בצורה קלה או שהם אסימפטומטיים זה משהו שאנחנו יכולים לעבור עליו לסדר היום.

גיל צ'פניק: אנחנו נתייחס גם לזה, אדבר על זה אולי קצת בהמשך.

גיל צ'פניק: החיסונים נכון להיום, נכון שיש מי שיכולים לקבל אותם ויש גם מי שלא יכולים לקבל אותם, שזה הצעירים יותר, אבל זה מה שיש לנו.

גיל צ'פניק: כמו הרבה דברים בפנדמיה הזאת האויב של הטוב הוא המצוין.

גיל צ'פניק: אנחנו לא יכולים לשאוף כאן למשהו אבסולוטי.

גיל צ'פניק: יש לנו את זה כרגע ביד, זה מה שיש לנו ועם זה ננצח, כפי שאוהבים להגיד.

גיל צ'פניק: זה מה שיש לנו וזה טוב מאוד וחשוב שנשתמש בכלי הזה.

גיל צ'פניק: אני בטוח, כפי שגם גברת שטאובר אמרה, שזו החלטה לא פשוטה בשביל הרבה מאוד הורים.

גיל צ'פניק: יש המון מידע שהורים נחשפים אליו, המון דיסאינפורמציה, המון עובדות שמסלפים, המון חצאי אמיתות.

גיל צ'פניק: חשוב לנו בכמה דקות האלה לנסות לעשות סדר ולענות על שאלות.

גיל צ'פניק: בסופו של דבר אנחנו מאמינים שמי שמחליט על הילדים שלו זה ההורים וכדי שהורה יקבל את ההחלטה הנכונה, שהוא גם עצמו יהיה שלם איתה אחר כך, חשוב שיהיו לו כל הנתונים.

גיל צ'פניק: מה זאת אומרת "שהוא עצמו יהיה שלם איתה אחר כך"?

גיל צ'פניק: אני פוגש לצערי לא מעט הורים במרפאה של ילדים שחוו קורונה, ואני יודע שנאמר כאן שזו מחלה קלה – זה לא, יש ילדים שחווים את זה בצורה לא קלה.

גיל צ'פניק: זו מחלה שפוגעת בילדים.

גיל צ'פניק: זה יכול להיות ילד שחולה עם חום במשך מספר ימים וזה יכול להיות גם דברים משמעותיים יותר, גם עבור התא המשפחתי וגם עבור הורה שרואה את הילד שלו סובל ובידיעה שאולי היה לו כלי ביד להקל את הסבל הזה.

גיל צ'פניק: אנחנו כאן כרופאים, כאנשי בריאות הציבור, כמחנכים צריכים לתת להורים את המידע המדויק כדי שהורים יקבלו החלטה שנכונה בעיניהם, והיא תהיה נכונה בעיניהם גם בהמשך, לא רק לנקודת הזמן הנוכחית.

גיל צ'פניק: היום אנחנו רוצים להציג את העובדות המדעיות, את הנתונים כפי שהם.

גיל צ'פניק: זה מיועד גם להורים וגם למקבלי החלטות.

גיל צ'פניק: אם יש בקהל שלנו או באנשים שמצטרפים אלינו מורים, מנהלים, מנהלי מחלקות חינוך, מנהלים בפנימיות וכדומה, חשוב לנו מאוד שהנתונים יימסרו.

גיל צ'פניק: אני חוזר לשאלה למה אנחנו פה, מה זה חיסון.

גיל צ'פניק: חיסון הוא הדוגמה המיטבית לרפואה מונעת, למשהו שהוא בריאות הציבור.

גיל צ'פניק: אנחנו יכולים לעשות השפעה במהלך קטן עכשיו כדי למנוע נזק משמעותי מאוד בהמשך.

גיל צ'פניק: נכון שיש לנו תרופות ויש לנו בתי חולים ויש לנו את כל המשאבים, ואם ילד חולה מאוד במדינת ישראל, אנחנו לא מדינת עולם שלישי, הוא מגיע לבית החולים, למחלקת טיפול נמרץ ואפשר יהיה לטפל בו, והוא מגיע לרופא הילדים שלו ואנחנו יכולים לעזור בשלל דרכים, בשלל אמצעים.

גיל צ'פניק: אנחנו יכולים לעזור אבל כל הדברים האלה כרוכים בטיפול בילד כאשר הוא כבר חולה.

גיל צ'פניק: אנחנו יכולים למנוע את התחלואה הזאת.

גיל צ'פניק: לא תמיד למנוע את ההידבקות, לצערנו, עם הווריאנטים הנוכחיים, אבל אנחנו יכולים למנוע את התחלואה, אנחנו יכולים למנוע את הסבל.

גיל צ'פניק: ילד חולה זה לא משהו שאנחנו אוהבים לראות ואין להקל ראש בזה, במיוחד כשאנחנו מדברים על מחלה חדשה שאנחנו לא מכירים אותה עד הסוף.

גיל צ'פניק: אני לא רוצה להיכנס יותר מידי לנושא מנגנון החיסון.

גיל צ'פניק: אולי ד"ר הכט שתדבר אחריי תרחיב גם על הנושאים הללו.

גיל צ'פניק: אבקש שד"ר הכט תציג את הידע הרפואי והמדעי שיש לנו נכון להיום ואחר כך נפתח את הדיון, נענה על שאלות.

גיל צ'פניק: אנחנו לא רוצים שזה יהיה מין דיון אקדמאי ברומו של עולם.

גיל צ'פניק: אנחנו רוצים לענות לשאלות ברמה שכל הורה ששומע אותנו יוכל לקבל את הנתונים ולקבל את ההחלטה הנכונה, כפי שאמרתי, לא רק לרגע זה אלא גם לעתיד שלו כהורה ולעתיד של הילד שלו.

עידית סילמן: בבקשה ד"ר ליאור הכט שגיא.

עידית סילמן: קודם כול אני רוצה להודות לך על העבודה הקשה.

עידית סילמן: ד"ר ליאור הכט שגיא היא רופאת ילדים, שותפה בקמפיינים של משרד הבריאות ונמצאת על המחקר המבוסס המדעי כל הזמן.

עידית סילמן: בבקשה ותודה.

ליאור הכט שגיא: תודה על ההזמנה.

ליאור הכט שגיא: קוראים לי ליאור, אני רופאת ילדים.

ליאור הכט שגיא: מרפאת הילדים שלי נמצאת בטבריה.

ליאור הכט שגיא: בשנתיים האחרונות התחלתי את הפנדמיה בתוך בית החולים ועם התקדמות המגפה עברתי לקהילה, כך שיצא לי כרופאת ילדים לחוות את ההתחלה בתוך בית החולים ואת ההמשך של הפנדמיה מן העיניים של הקהילה בפריפריה, בטבריה, שהייתה עיר אדומה לאורך רוב המגפה.

ליאור הכט שגיא: היום אביא את המחקרים מבוססי הראיות, מבוססי הנתונים, שאנחנו כרופאים בכלל, וכרופאי ילדים בפרט, נוהגים לעבוד לפיהם.

ליאור הכט שגיא: ננסה לתת לכם את הטעם של איך מרגיש המפגש בתוך המרפאה בין הרופאים והרופאות לבין ההורים, בהיבט של ההסבר של הנתונים המדעיים והנגשה שלהם להורים, בדיוק כפי שד"ר צ'פניק אמר לפניי, בשביל שההורים יוכלו לקבל את הידע בשביל להחליט עבור הילדים ולקבל בחירה נכונה.

ליאור הכט שגיא: כאשר אני מתחילה מפגש עם ההורים אני מסבירה להם שאנחנו צריכים להבין, כשאנחנו רוצים לחסן ילדים, למעשה בזמן הפנדמיה הפעילה אנחנו לא בוחרים בין לחסן לבין לא לחסן, הבחירה האמיתית שלנו היא בין לחסן אותם לבין בסבירות גבוהה מאוד לדעת שהם ייפגשו עם הקורונה לא מחוסנים.

ליאור הכט שגיא: כרופאי ילדים אנחנו תמיד עוסקים במניעה.

ליאור הכט שגיא: לפני הכול, עוד לפני שהגיחה הקורונה אל חיינו, כרופאי ילדים עסקנו ונעסוק תמיד במניעה ראשונית.

ליאור הכט שגיא: כפי שד"ר צ'פניק הסביר לפניי, המדע מראה שזאת האסטרטגיה הנכונה.

ליאור הכט שגיא: אנחנו תמיד מעדיפים ואוהבים ילדים בריאים.

ליאור הכט שגיא: אני תמיד דואגת להגיד: אני אוהבת את הילד אוכל במבה ומפרק את חדר הבדיקה – כך אנחנו אוהבים את הילדים, בריאים ושמחים.

ליאור הכט שגיא: למה לחסן את הילדים נגד קורונה – זו שאלה מצוינת, שאני חייבת להגיד שגם אני בתור אימא לילדים צעירים, שלמעשה רק הגדול מביניהם יכול היה להתחסן מבחינת הגיל, גם אני שאלתי את עצמי.

ליאור הכט שגיא: לכן צללתי לעולם המחקר ולעולם הנתונים.

ליאור הכט שגיא: מה שניסינו לאגד לכם פה בדקות הקרובות – ובאמת אנחנו מבטיחים שזה יהיה קצר ולעניין – הוא לנסות להראות את המדע, את הראיות שנמצאות כבר בשטח למה לחסן את הילדים.

ליאור הכט שגיא: חשוב לי להגיד דבר אחרון לפני שאתחיל, הפנדמיה הזאת היא פעילה, היא נושמת, היא מתקדמת כל הזמן בקצב מהיר מאוד, וכך גם הנתונים שמצטברים, המחקרים שיוצאים.

ליאור הכט שגיא: אנחנו ממש און-ליין נמצאים על המחקרים, בוחנים אותם בעין ביקורתית ומנגישים אותם להורים בשפה כזאת שהורה יוכל לקבל את הנתונים ולקבל את ההחלטה.

ליאור הכט שגיא: כמה מילים על מה זה חיסון המסנג'ר רנ"א – בישראל יש לנו חיסון של הילדים בטכנולוגיית מסנג'ר רנ"א של חברת פייזר, שאושר לשימוש בהתחלה מגיל 12 שנים ומעלה ובהמשך מגילאי 5 עד 11 שנים.

ליאור הכט שגיא: מבחינת קבוצת הגיל הצעירה מתחת לגיל 5 עדיין אין אישור לחסנה.

ליאור הכט שגיא: חשוב להגיד שבערך בעוד שבוע יהיה דיון ב-FDA לגבי קבוצת הגיל הזאת.

ליאור הכט שגיא: כמה מילים, משום שנזרק פה כבר המושג מסנג'ר רנ"א לחלל הוועדה – מסנג'ר רנ"א זה מולקולה שנמצאת בכל התאים בגוף שלנו באופן תקין, הגוף שלנו מייצר אותה.

ליאור הכט שגיא: אמנם זו הפעם הראשונה שהוא אושר כטכנולוגיה של חיסון אבל הטכנולוגיה עצמה מוכרת לנו כבר עשרות שנים.

ליאור הכט שגיא: התבצעו ניסויים בטכנולוגיה הזאת עוד לפני שאושר החיסון לקורונה וזו לא טכנולוגיה חדשה, בכלל לא.

ליאור הכט שגיא: חשוב גם להגיד שכל תהליך הרגולציה, כל תהליך אישור החיסון, למרות שהוא קרה מהר יחסית בקבועי הזמן של אישור חיסונים או טכנולוגיות רפואיות, לא קוצר שום שלב בו וה-FDA לא ויתר לחברת פייזר על שום שלב, לא בהיבט המועילות שלו ולא בהיבט הבטיחות שלו.

ליאור הכט שגיא: החברה עמדה בכל קריטריוני הבטיחות לפני שהוא אושר.

ליאור הכט שגיא: נתחיל ממה החיסון מקנה לנו.

ליאור הכט שגיא: מנתונים שכבר נאספו פה במדינת ישראל על ידי משרד הבריאות והשותפים במכוני המחקר אנחנו כבר יכולים לראות נתונים גם לגבי ילדים בגילאי 5–11 שנים וגם לגבי נערים בגילאי 12 ומעלה.

ליאור הכט שגיא: הנתונים הראשוניים האלה כבר מצביעים לנו על נקודה חשובה מאוד: החיסון מקנה הגנה מהדבקה גם בגל האומיקרון המדבק מאוד.

ליאור הכט שגיא: אנחנו יודעים שילדים בגילאי 5–11 שנים שחוסנו בשתי מנות לפי פרוטוקול החיסון המומלץ על ידי ה-FDA ומשרד הבריאות היו מוגנים פי שניים מאשר ילדים שלא חוסנו.

ליאור הכט שגיא: בנתוני תחלואה כאלה כפי שהוצגו על ידי משרד החינוך ומשרד הבריאות הגנה פי שניים היא הגנה משמעותית ביותר.

ליאור הכט שגיא: כפי שאמרנו, כל ילד שאנחנו מצליחים למנוע ממנו את המחלה, שתיכף נראה מה היא עלולה לעשות בסבירות נדירה יחסית אבל עלולה לעשות עדיין, אנחנו שמחים על כך.

ליאור הכט שגיא: בואו נצלול מעט לנתונים.

ליאור הכט שגיא: מחקר מבריאות הציבור בניו יורק מצא כי החיסונים מגנים באופן משמעותי על ילדים מפני אשפוזים, גם בגל האומיקרון.

ליאור הכט שגיא: אני חייבת להגיד שאנחנו רואים איזשהו טרנד בעולם, וגם בישראל במידה פחותה, שבכל האומיקרון יש עלייה באשפוזי הילדים.

ליאור הכט שגיא: נכון שהמחלה לא מאוד מאוד חריגה בהסתמנות האקוטית שלה בילדים אבל בהחלט אנחנו רואים עלייה באשפוזי הילדים, גם בעולם וגם בישראל.

ליאור הכט שגיא: חשוב להדגיש שהעלייה בישראל מתונה יותר.

ליאור הכט שגיא: אנחנו זוקפים את זה גם לטובת קופות החולים החזקות מאוד במדינת ישראל.

ליאור הכט שגיא: הרפואה הקהילתית במדינת ישראל היא רפואה חזקה מאוד וחשוב להמשיך ולחזק אותה.

ליאור הכט שגיא: אנחנו מניחים שאחת הסיבות שבמדינת ישראל המצב שלנו, תודה לאל, הרבה יותר טוב היא בזכות הרפואה הציבורית שקיימת כאן, שמטפלת בילדים בעיקר בקהילה, מה שלא קיים במדינות אחרות.

ליאור הכט שגיא: אנחנו בהחלט רואים גם פה עלייה באשפוזי הילדים אבל היא מתונה יותר.

ליאור הכט שגיא: חשוב להדגיש את זה.

ליאור הכט שגיא: במחקר הזה של בריאות הציבור בניו יורק החיסונים נמצאו יעילים בכ-80% במניעת אשפוז לילדים מגיל חמש ומעלה.

ליאור הכט שגיא: פה אני רוצה להגיד עוד דבר מן העיניים שלי כרופאת ילדים.

ליאור הכט שגיא: גם אם הילד מתאשפז עם קורונה או מקורונה, אשפוז של ילד הוא אירוע שאנחנו תמיד מעדיפים להימנע ממנו, הן בהיבט הבריאותי והנפשי של הילד, שיוצא מחלל הבית שלו, שמפסיד ימי לימודים, והן מן ההיבט של ההורים.

ליאור הכט שגיא: אנחנו יודעים מה זה אשפוז עבור הורים, אנחנו רואים את זה, אנחנו מלווים את ההורים במהלך האשפוז.

ליאור הכט שגיא: חשוב להדגיש פה את כל קשת וכל מגוון ההסתכלות על בריאות הילד השלמה, הן מן ההיבט הפיזי שלה והן מן ההיבט הנפשי שלה, כולל התא המשפחתי.

ליאור הכט שגיא: לכן יש משמעות כפולה ומכופלת למניעת אשפוזים של ילדים.

ליאור הכט שגיא: קצת על נושא של מיוקרדיטיס – אגע בזה פה ממש בקצרה ואם תרצו נוכל לענות על זה בפירוט יתר בחלק של השאלות והתשובות.

ליאור הכט שגיא: ראינו איזשהו סיגנל שעלה בהיבט של חיסוני הקורונה ומיוקרדיטיס.

ליאור הכט שגיא: הסיגנל הזה עולה בעיקר בגילאי 16–19 בזכרים, כלומר הרבה מעל קבוצת הגיל שאנחנו מדברים עליה היום.

ליאור הכט שגיא: חשוב לי להדגיש בשקף הזה את הסיבוכים ממחלת הקורונה בעצמה עבור הילדים לעומת הסיבוך המשמעותי ביותר מן החיסון אבל חשוב להדגיש את הנדירות שלו.

ליאור הכט שגיא: כששמים את זה מול העיניים רואים שהסיבוך מן החיסון הוא כמעט אפסי לעומת הסיבוך שגורמת מחלת הקורונה בעצמה, שהוא בסדרי גודל הרבה יותר גבוהים, וכפי שאמרנו, אנחנו תמיד נעדיף את המניעה.

ליאור הכט שגיא: ניגע בנושא המיוקרדיטיס באופן מעמיק יותר בהמשך.

ליאור הכט שגיא: דיווחים ספורים על דלקת בשריר הלב בילדים המתחסנים – כפי שאמרתי קודם, בגילאי 12–15 שנים.

ליאור הכט שגיא: ה-pick של המיוקרדיטיס סביב החיסון הוא דווקא בגילאים המבוגרים יותר והרבה פחות מזה בגילאים הצעירים, אבל היה לנו חשוב להביא את הנתונים בשקיפות מלאה.

ליאור הכט שגיא: כפי שאמרתי, ניגע בזה בפירוט מאוחר יותר.

ליאור הכט שגיא: הבנו שהחיסון גם בטוח וגם יש לו יעילות משמעותית, כולל בגל האומיקרון.

ליאור הכט שגיא: חשוב להגיד שגל האומיקרון הוא גל חדש.

ליאור הכט שגיא: אנחנו מתייחס לווריאנט הזה כווריאנט חדש עם מאפיינים חדשים.

ליאור הכט שגיא: אנחנו למדים מן המחקר המדעי שהוא גם מדבק הרבה יותר וגם יש עדויות ראשונות לכך שהחיסוניות שמחלים מפתח מהידבקות בו היא כנראה נמוכה יותר מן החיסוניות שפיתחו מחלימים מווריאנטים קודמים.

ליאור הכט שגיא: כאשר אנחנו משקללים את כל הגורמים האלה ביחד, אוכלוסיית ילדים, שהיא ברובה אוכלוסייה לא מחוסנת, הן מבחינת ההיענות של ההורים לחיסון עד כה והן מבחינת האוכלוסייה הצעירה של הילדים, גילאי חמש שנים ומטה שלא יכולים עדיין להתחסן, והסיבוכים שהם אמנם נדירים אבל קיימים שתיכף נציג בפניכם ממחלת הקורונה, כאשר אנחנו מכניסים אל תוך המשוואה הזאת את וריאנט האומיקרון אנחנו מבינים כמה הדגש על התחסנות הילדים הוא חשוב.

ליאור הכט שגיא: מכאן אצלול לנושא הסכנות מן המחלה עצמה.

ליאור הכט שגיא: עוד לפני כן, כפי שאמרתי קודם, יש עלייה בתחלואת הילדים בישראל.

ליאור הכט שגיא: אנחנו יודעים שהיא קיימת.

ליאור הכט שגיא: אנחנו צפינו שהיא תגיע.

ליאור הכט שגיא: כפי שאמרתי, היא מתונה בישראל הרבה יותר ואנחנו זוקפים את זה לטובת מערכת הבריאות החזקה, הן הציבורית והן בבתי החולים.

ליאור הכט שגיא: בארצות הברית אשפוזי הילדים הגיעו לשיא כל הזמנים.

ליאור הכט שגיא: ה-CDC האמריקאי הוציא אזהרה ובקשה וקריאה לציבור לחסן את הילדים מגיל חמש ומעלה.

ליאור הכט שגיא: אגע מעט בסיבוכים של המחלה וחשוב לי לפני שאני נוגעת בחלק הזה להדגיש, הקורונה היא מחלה שמסוכנת בסבירות גבוהה הרבה יותר במבוגרים מאשר בילדים, אבל זה ששכיחות הסיבוכים במבוגרים גבוהה יותר מאשר בילדים לא אומר שאין סיבוכים בכלל בילדים.

ליאור הכט שגיא: אמנם הסיבוכים האלה נדירים מאוד, הם לא שכיחים, רובם לא קורים בזמן האקוטי, בזמן הראשוני של המחלה, אבל הם בהחלט סיבוכים שקיימים ולכן חשוב לנו תמיד להסביר להורים.

ליאור הכט שגיא: כפי כשאנחנו עושים פרוצדורה רפואית אנחנו מספרים להורים גם על הסיבוכים הנדירים מאוד שאולי עלולים לקרות, חובתנו להביא את המידע הזה להורים ולמסגר אותו בצורה הנכונה, שהוא נדיר מאוד יחסית וצריך לשים את זה על השולחן.

ליאור הכט שגיא: הדבר הראשון שנדבר עליו הוא ה-PIMS, דלקת רב-מערכתית בילדים מחלימים.

ליאור הכט שגיא: יש לה שני שמות בגלל שיש שני סולמות של קריטריונים לאבחן אותה, האחד של ה-WHO והשני של ה-CDC.

ליאור הכט שגיא: נקרא לה לצורך העניין PIMS.

ליאור הכט שגיא: זאת תסמונת שראינו בגל הראשון – זה התחיל באיטליה אבל לאחר מכן הגיעו דיווחים מכל העולם – של ילדים שהחלימו מקורונה, חלקם אפילו לא ידעו שחלו, אותרו רק בבדיקה הסרולוגית כמחלימים, או ילדים שחלו בצורה אסימפטומטית כמעט לחלוטין והגיעו עם איזו תסמונת רב-מערכתית דלקתית.

ליאור הכט שגיא: בהתחלה היא הזכירה איזו תסמונת שאנחנו מכירים דמוית קוואסקי.

ליאור הכט שגיא: אנחנו תמיד מסבירים להורים שלא מדובר במחלת קוואסקי.

ליאור הכט שגיא: מדובר בתסמונת חדשה שקיבלה קריטריון ואבחנה רק אחרי שהחלה הפנדמיה וזאת מחלה שונה לחלוטין.

ליאור הכט שגיא: התסמונת הזאת תוארה במקומות רבים בעולם ומגיעה בעיכוב מסוים, אחרי גל תחלואה של בין 4–6 שבועות.

ליאור הכט שגיא: חשוב להגיד שמהנתונים הראשונים שאנחנו מתחילים לקבל מן העולם, ומעט מאוד בישראל, בגל האומיקרון יש רושם שכנראה היא מגיעה עכשיו קצת יותר מוקדם, אבל זה מאוד ראשוני ואני מסייגת את הדברים שלי בזהירות הנדרשת.

ליאור הכט שגיא: התסמונת הזאת יש לה גם ספקטרום.

ליאור הכט שגיא: יש ילדים שחולים ב-PIMS בצורה קלה מאוד, רובם חולים בה בצורה קלה, אבל מיעוטם חולים בה בצורה קשה.

ליאור הכט שגיא: לפי מחקרים שונים אנחנו יודעים שכ-50% מן הילדים מתאשפזים בטיפול נמרץ, 1% תמותה – זה הנתון שיש בספרות, כלומר 1% מכל הילדים שמפתחים PIMS נפטרים.

ליאור הכט שגיא: זו מחלה שיש בה תמותה ויש בה תחלואה קשה וסיבוכים של אשפוזים בטיפול נמרץ.

ליאור הכט שגיא: כפי שאמרתי קודם, אמנם היא נדירה מאוד אבל לא לחלוטין חסרת סיכון.

ליאור הכט שגיא: לכן תיכף תראו שיש לנו כלי אפקטיבי ביד כמעט למנוע אותה, בסבירות גבוהה מאוד.

ליאור הכט שגיא: מחקר שיצא מה-CDC האמריקאי הראה שההתחסנות לפי הפרוטוקול שנהוג גם בישראל על ידי משרד הבריאות, התחסנות ילדים בשתי מנות יעילה ב-91% למניעת ה-PIMS.

ליאור הכט שגיא: חשוב לי להדגיש את זה.

ליאור הכט שגיא: ברפואת ילדים אין לנו מספרים כאלה.

ליאור הכט שגיא: אם הייתי יכולה להגן על הילדים מכל המחלות שלצערי אנחנו רואים את הילדים חולים בהן במרפאות בבתי החולים ב-91% הייתי קונה את זה מיד.

ליאור הכט שגיא: חשוב להגיד שכאשר יש לנו כלי ביד שנותן לנו 91% הגנה נגד מחלה, שהיא אמנם נדירה אבל כשהיא קורית היא יכולה להיות מסכנת חיים, זה כלי שגם בתור רופאת ילדים, ואני חייבת להגיד שגם בתור אימא, אני חושבת שכדאי מאוד להשתמש בו.

ליאור הכט שגיא: באותו מחקר פורט ש-95% מבני הנוער שפיתחו את התסמונת היו לא מחוסנים.

ליאור הכט שגיא: זה נתון מדהים.

ליאור הכט שגיא: מי שכן פיתח PIMS למרות החיסון, ההסתמנות הקלינית שלו הייתה הרבה יותר קלה.

ליאור הכט שגיא: כל בני הנוער שהגיעו למצב קריטי, כלומר לטיפול נמרץ עקב התסמונת, היו לא מחוסנים.

ליאור הכט שגיא: אני חושבת שכאשר ד"ר צ'פניק ואני יושבים עם ההורים במרפאה ומספרים להם את הדברים האלה בגובה העיניים ההחלטה הופכת להיות קלה יותר.

ליאור הכט שגיא: עוד נושא שניגע בו בקצרה הוא ה-Long Covid.

ליאור הכט שגיא: אני מניחה שגם אתם שמעתם עליו.

ליאור הכט שגיא: ממחקרים שונים מן העולם, מחקרים שונים מישראל – זו תסמונת שמופיעה בילדים גם מחלימים, שחלו או בצורה א-תסמינית או בצורה קלה.

ליאור הכט שגיא: היא מאופיינת בקוצר נשימה, בקושי בחזרה לבצע פעילות גופנית, בירידה קוגניטיבית כלשהי, חלק מן ההורים מתארים ממש תסמינים של ADHD, של הפרעת קשב וריכוז.

ליאור הכט שגיא: אני חייבת להגיד באופן אישי שאתמול פתחתי את המרפאה עם ילד כזה, שנכנס והאבא אמר לי את המשפט שאני מאוד לא אוהבת לשמוע: ליאור זה לא הילד שלי.

ליאור הכט שגיא: לצערי אנחנו נחשפים לילדים האלה.

ליאור הכט שגיא: כפי שאמרתי, נדיר, לא שכיח, אבל כשקורה, ולצערנו זה קורה, אנחנו לא אוהבים את זה.

ליאור הכט שגיא: מחקרים שונים מדברים על היארעות שונה, בין 40% ל-70%.

ליאור הכט שגיא: במדינת ישראל לפי הסקר שבוצע והמחקר שבוצע אנחנו רואים שכנראה השכיחות היא סביב 1% מן הילדים המאומתים.

ליאור הכט שגיא: כאשר אנחנו מדברים על ילדים מאומתים בסדרי גודל של עשרות ומאות אלפי ילדים, 1% ממספר גדול בסופו של דבר מיתרגם למספר לא קטן.

ליאור הכט שגיא: כפי שאמרנו, למרות שזה לא שכיח זה עדיין קיים והיינו מעדיפים למנוע.

ליאור הכט שגיא: מחקרים שבוצעו במבוגרים, חשוב להדגיש שלא בילדים אלא במבוגרים, הראו שההתחסנות מפחיתה את תסמיני ה-Long Covid גם מבחינת הסיכוי לפתח אותם וגם כשהם כבר קרו את הווליום של אותם תסמינים.

ליאור הכט שגיא: אגע פה ממש בקצרה.

ליאור הכט שגיא: אני רוצה להדגיש שההסתמנויות הנוירולוגיות הן מאוד מאוד ראשוניות, מאוד מאוד נדירות, אבל הן כן קיימות.

ליאור הכט שגיא: אנחנו רואים דיווחים מישראל ומן העולם.

ליאור הכט שגיא: כרגע בגדר דיווחים אבל חשוב להדגיש גם את זה.

ליאור הכט שגיא: נושא אחרון שניגע בו הוא סוכרת.

ליאור הכט שגיא: החלו לצאת מחקרים, גם מארצות הברית וגם ממדינות אירופה המערבית השונות, על עלייה בהיארעות של סוכרת, גם סוג 1 וגם סוג 2, בילדים במהלך הפנדמיה.

ליאור הכט שגיא: העדויות האלה הולכות ומצטברות, המחקרים יוצאים, כולל מחקר גדול מארצות הברית, שהראה שהסיכוי לפתח סוכרת חודש אחרי ההחלמה הוא פי שניים וחצי בהשוואה לווירוסים נשימתיים אחרים.

ליאור הכט שגיא: חשוב להגיד שגם הנושא הזה נמצא במחקר.

ליאור הכט שגיא: עדיין לא ברור לחלוטין האם הווירוס עצמו, הקורונה בעצמה היא הגורם או שאלה גורמים סביבתיים שונים כחלק מן הפנדמיה, אבל הנתון הזה חוזר על עצמו במחקרים נוספים ואנחנו רואים לצערנו שבהחלט הסיכון של ילדים מחלימים מקורונה לפתח סוכרת עלה.

ליאור הכט שגיא: כפי שאמרתי כל הזמן, אם אנחנו יכולים למנוע מן הילדים את המחלה אנחנו תמיד נעדיף זאת.

ליאור הכט שגיא: שקף סיכום לפני שנעבור לשאלות ותשובות: הקורונה האקוטית בילדים היא מחלה פחות שכיחה מאשר במבוגרים, זה נכון, אבל היא קיימת.

ליאור הכט שגיא: הסיבוכים הם נדירים אבל הם קיימים.

ליאור הכט שגיא: כאשר יש לנו כלי ביד שהוא גם בטוח וגם יעיל, כרופאי ילדים – ואני מוקפת פה ברבים ובטובים שבהם – אנחנו תמיד נעדיף להנגיש להורים את המידע כדי לעזור להם לקבל החלטה, שכפי שאמר ד"ר צ'פניק, יהיו שלמים איתה ותגן על הילד שלהם.

ליאור הכט שגיא: מבחינתי כאשר אתה מחסן את הילד שלך, אני לא מדברת על תו ירוק או על שום דבר מסביב, אני אומרת: קודם כול בואו נסתכל על הילד, דבר ראשון.

ליאור הכט שגיא: אתה שם שכבת מגן על הילד, את שכבת המגן הכי טובה שאתה יכול.

ליאור הכט שגיא: אנחנו לא יכולים למנוע מן הילדים את כל התחלואה אבל את מה שאנחנו כן יכולים, בואו נגן עליהם, בדיוק כפי שאנחנו עושים בחיסוני השגרה עשרות שנים.

ליאור הכט שגיא: תודה רבה.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: ד"ר גיל צ'פניק, בבקשה.

גיל צ'פניק: נשמח לענות על שאלות.

גיל צ'פניק: רק אתחבר לסיפה של דברי ליאור.

גיל צ'פניק: השאלה אל מול ההורה, ויצא לכולנו כרופאי ילדים לענות לשאלות של מאות, אם לא יותר, הורים בנושא הזה, היא לא האם לחסן או לא לחסן.

גיל צ'פניק: השאלה היא האם אנחנו רוצים שהמטופל שלנו, שהילד שלכם יפגוש את המחלה כאשר יש עליו את שכבת ההגנה הזאת או כאשר אין עליו את שכבת ההגנה הזאת, כי חיסון זה סוג של שכבת הגנה.

גיל צ'פניק: אנחנו מציגים לגוף מרכיב מסוים ולא מזיק מתוך הנגיף.

גיל צ'פניק: מערכת החיסון שלנו לומדת להכיר אותו בצורה כזו שכאשר יבוא הרגע ובו הוא ייחשף לדבר האמיתי המערכת תכיר, תתמודד עם הנגיף ועם מה שהוא עושה בצורה הרבה יותר טובה.

גיל צ'פניק: צריך להבין, המטרה של נגיף היא להתרבות, להתפשט.

גיל צ'פניק: כדי לעשות זאת הוא חודר לתאי הגוף שלנו, הוא מתרבה בתוכם, פורץ מתוכם החוצה ומותיר נזקים בתוך הגוף.

גיל צ'פניק: זה יכול להיות דברים מינוריים מאוד, וזה רוב הווירוסים לשמחתנו ורוב המקרים, וזה יכול להיות דברים הרבה יותר משמעותיים.

גיל צ'פניק: לכן כשאנחנו שמים דברים על המאזניים ואנחנו צריכים להחליט מה אנחנו רוצים עבור הילדים שלנו, מה אנחנו ממליצים עבור המטופלים שלנו, כובד הראיות מראה לנו – אנחנו רק לומדים יותר ויותר שהחיסון הוא אמצעי הבטוח והחשוב ביותר שיש לנו כרגע ביד כדי להתגונן מפני הנזקים של המחלה הזאת.

גיל צ'פניק: כשאנחנו מדברים על לחיות עם הנגיף, בין השאר זה אומר להתחסן.

גיל צ'פניק: אנחנו לומדים בשבועות האחרונים אל מול וריאנט חדש, שאנחנו מתייחסים אליו כמסוכן פחות, ככל הנראה חלק מן הסכנה המופחתת הזאת קשור בכך שהאוכלוסייה שלנו מחוסנת ברובה, ומסתכלים גם על אזורים שבהם רוב האוכלוסייה מחוסנת או שהיא פגשה בנגיף בעבר ולכן יש לה סוג של הגנה.

גיל צ'פניק: עדיף שההגנה הזאת תירכש מחיסון שהוא בטוח מאשר תירכש באופן הרבה יותר חלקי ממחלה, כי מחלות אנחנו לא אוהבים ורוצים למנוע אותן.

עידית סילמן: שאלות שאנחנו מקבלים כאן:

עידית סילמן: איך זה משפיע על הפוריות, על המחזור החודשי של נערות?

עידית סילמן: האם ואיך?

גיל צ'פניק: נושא הפוריות הוא לא רק נושא שצריך לענות עליו אלא הוא דוגמה פשוט לפייק-ניוז, כזב, משהו שהתחיל הרבה לפני שהתחלנו לחסן, עוד בשלב המחקרים אפילו, שאנשים הפיצו ללא שום בסיס מדעי.

גיל צ'פניק: כאשר אני אומר בסיס מדעי זה לא רק לראות בשטח שהחיסון פוגע, והוא לא, אלא בסיס מדעי זה אומר האם יש איזשהו רציונל, האם יש איזשהו מנגנון פעולה ביולוגי שבאמצעותו אנחנו יכולים להסביר איזו פגיעה בפריון.

גיל צ'פניק: התשובה היא שאין, אין שום מנגנון כזה.

גיל צ'פניק: יש איזשהו פייק-ניוז שהסתובב.

גיל צ'פניק: זה פשוט דבר שהוכח כשקרי, זה פשוט שקר.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: עוד לא עבר מספיק זמן כדי להגיע לתוצאות והשלכות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: החיסונים בוצעו רק בשנה האחרונה וכדי לראות איך זה מתבטא אצל נערות שטרם גדלו – אנחנו לא יכולים לדעת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אפשר להגיד שעוד לא ידוע, אבל להגיד שזה פייק-ניוז – זה טענה לא מבוססת.

גיל צ'פניק: אסביר למה אני אומר את זה ולמה אני כל כך נחרץ.

גיל צ'פניק: אתן גם למיכל להתייחס.

מיכל שטיין: אני יושבת-ראש החוג למחלות זיהומיות בילדים.

מיכל שטיין: קודם כול, כפי שד"ר צ'פניק אמר, אין שום היגיון ביולוגי בזה שהחיסון הזה עלול לגרום לאיזו בעיה בפוריות.

מיכל שטיין: אנחנו היום כבר במרחק של שנה פלוס מתחילת החיסונים, יש הרבה מאוד מחקר, שד"ר צ'פניק סיכם אותו בשקופית הזאת, שמראה שאין שום בעיה בפריון, לא של אישה ולא של גבר, בכל ההיבטים של הפריון.

מיכל שטיין: לגבי גדילה והתפתחות – גם בזה אין שום היגיון.

מיכל שטיין: יש לנו מולקולה של מסנג'ר רנ"א שמקודדת לחלבון, שנמצאת זמן קצר מאוד בגוף, שעות, ימים ספורים.

ליאור הכט שגיא: פריון, נשים שנכנסו להיריון סימולטני, היריון על כל שלביו, תינוקות או סוף ההיריון.

ליאור הכט שגיא: בשנה הזאת צברנו מחקרים על עשרות אלפי נשים בכל השלבים של הפוריות, החל מטיפולי פוריות, כלה בכניסה להיריון ספונטני, כל שלבי ההיריון והלידה וסיבוכי הלידה השונים.

ליאור הכט שגיא: המחקרים האלה הראו ללא יוצא מן הכלל שהחיסון לא מעלה סיכון לאף אחד מן הקריטריונים האלה והוא לא פוגע לא בפוריות האישה וגם לא בפוריות הגבר.

ליאור הכט שגיא: כפי שאמרתי בתחילת דבריי, אנחנו משווים תמיד גם מה החיסון יודע לעשות לעומת מה הקורונה יודעת לעשות.

ליאור הכט שגיא: לצערנו בהיבט של הקורונה אנחנו כן יודעים שהיא נכנסת לרקמות גוף שונות ואנחנו צריכים לשים גם את זה על השולחן כאשר אנחנו באים לדון בנושא הפוריות.

גיל צ'פניק: אני מקווה שקיבלנו תשובה.

גיל צ'פניק: אני רוצה להדגיש, הסיבה שאני נותן את הדבר הזה כדוגמה היא כי קל מאוד להגיד את זה וזה מאוד מפחיד הורים, מאוד מפחיד את הציבור.

גיל צ'פניק: לצערי יש אנשים שמפיצים את הדיסאינפורמציה הזאת.

גיל צ'פניק: זה אמצעי להפחיד.

גיל צ'פניק: מאוד מפחיד להגיד: אתה לא יודע מה יהיה בעוד עשר שנים.

גיל צ'פניק: זה נכון, אבל אנחנו יודעים את המדע, אנחנו יודעים איך רפואה עובדת ומכירים את המנגנונים.

גיל צ'פניק: אנחנו יודעים שחיסון, כפי שד"ר שטיין אמרה בצדק, נמצא בתוך הגוף שלנו זמן קצר ומתפוגג, מתפנה ממנו.

גיל צ'פניק: לעומת זה, כפי שאמרתי בהתחלה, השאלה היא לא אם לחסן או לא לחסן, השאלה היא האם אנחנו נותנים את ההגנה בפני המחלה.

גיל צ'פניק: במחלה עצמה הנגיף נשאר הרבה יותר זמן בגוף שלנו.

גיל צ'פניק: אנחנו מוצאים את הנגיף הזה ברקמות לפעמים שבועות אחרי המחלה.

גיל צ'פניק: זו בעצם השאלה שיש לנו ביד.

גיל צ'פניק: אנחנו יודעים שבגלל המנגנון של החיסון ובגלל מה שאנחנו יודעים על חיסונים מן ההיסטוריה, בבסיס הם פועלים באותו מנגנון, שבו אנחנו מציגים לגוף חלק קטן שאנחנו רוצים שהגוף יכיר, איזשהו חלבון מתוך הפתוגן, מתוך הנגיף או החיידק המזיקים ואז אותו חיסון יוצא מן הגוף.

גיל צ'פניק: אנחנו יודעים שלחיסונים אין השפעה מעבר לשבועות בודדים לאחר ההתחסנות, ולעומת זה לנגיפים יש ועוד איך השפעה, ואנחנו מכירים המון דוגמאות לזה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: שאלה קצרה: איך נעשה איסוף נתונים של תופעות לוואי או השלכות המחלה עצמה?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש מקום מיוחד בתיק הרפואי של המטופל, של הילדים, כדי שתשלבו את המידע?

גיל צ'פניק: התשובה היא שכן.

גיל צ'פניק: קודם כול, אני יכול לענות לגבי מה שאני יודע במדינת ישראל וגם מה שנעשה בעולם, וזו שאלה חשובה מאוד.

גיל צ'פניק: מדינת ישראל היא לא הגוף היחיד שאוסף את הנתונים בנוגע להתחסנות.

גיל צ'פניק: אענה לגבי מדינת ישראל.

גיל צ'פניק: במדינת ישראל יש גם איסוף וולונטרי, שכל אחד יכול לדווח על תופעות לוואי למשרד הבריאות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש אתר שנגיש לכל אזרח?

גיל צ'פניק: כן.

גיל צ'פניק: ברגע שאני כצוות רפואי כותב במחשב שלי אבחנה, כל אבחנה, והמטופל נמצא בפרק זמן של חודשיים מהחיסון, אוטומטית המחשב שואל אותי – אפילו אם בא ילד עם חום למרפאה, המחשב מעלה לי את השאלה: הילד הזה התחסן, אתה חושב שתופעת הלוואי הזאת קשורה?

גיל צ'פניק: ולפעמים אני כותב: כן.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה נעשה באופן אוטומטי או שכל קופת חולים פיתחה את המערכות שלה?

גיל צ'פניק: אני יודע לגבי קופת החולים שלי אבל בכל קופת חולים יש אפשרות לרופא לדווח, ורופאים מדווחים, יש נתונים.

שרון אלרעי-פרייס: תיכף אסביר איך זה בצד של משרד הבריאות.

שרון אלרעי-פרייס: תסביר קודם את הצד של קופת החולים ושל הרופא המטפל.

גיל צ'פניק: ארצות הברית למשל היא מדינה הרבה יותר גדולה, יש בה מיליוני ילדים שהתחסנו – אמנם זה עדיין לא כל הילדים בארצות הברית אבל אנחנו מדברים על כ-7 מיליון ילדים בגילאי 5–11 שקיבלו שתי מנות חיסון ובערך 14 מיליון ילדים בגילאי 12–16 שקיבלו שתי מנות חיסון.

דלית שטאובר: מה אחוז התחסנות הילדים בארצות הברית לעומת ישראל?

גיל צ'פניק: אני לא זוכר את הנתונים.

גיל צ'פניק: אני חושב שזה כ-30%.

ליאור הכט שגיא: אבדוק נתון מדויק.

ליאור הכט שגיא: הראינו בישיבה קודמת את החלוקה למדינות.

גיל צ'פניק: שם יש כמה מנגנונים שחשוב להכיר אותם כי הם נותנים גם לנו ביטחון.

גיל צ'פניק: בסופו של דבר זה שה-FDA אישר את החיסון נתן לנו את הביטחון.

גיל צ'פניק: נתונים שנאספים בארצות הברית, שיש בה מספרים גבוהים הרבה יותר של מתחסנים, גם נותנים לנו ביטחון.

גיל צ'פניק: שם יש כמה מערכות, כולל מערכות ממוחשבות, שעובדות על תיקים ממוחשבים בתוך אוכלוסייה.

גיל צ'פניק: יש מערכת שנקראת VCD – Vaccine Safety Datalink.

גיל צ'פניק: היא לא התחילה עם הקורונה, היא פועלת שם כבר שנים וזיהתה סיגנלים בחיסונים אחרים לתופעות לוואי, והיא פועלת כל הזמן.

גיל צ'פניק: זאת אומרת, סוקרת את התיקים באופן ממוחשב ובכל פעם שצץ איזשהו קשר אפשרי בין חיסון שניתן לבין עלייה בתחלואה מסוימת הסיגנל הזה קופץ.

גיל צ'פניק: יש איסוף של נתונים כאלה.

גיל צ'פניק: יש בארצות הברית מאות אלפים שקיבלו ליד שלהם איזו אפליקציה ששואלת אותם בכל יום אחרי החיסון לגבי תופעות לוואי.

גיל צ'פניק: יש לנו את הנתונים האלה, זה נקרא V-Safe.

גיל צ'פניק: יש לנו את הנתונים על ארצות הברית והם מעידים לנו על כך שמדובר בחיסון בטוח.

גיל צ'פניק: למה אנחנו כל כך משוכנעים וכל כך מכירים את הנתונים?

גיל צ'פניק: כי אני לא חושב שיש איזשהו טיפול, שיש איזו טכנולוגיה רפואית שנבדקה בצורה כל כך יסודית כמו חיסוני ה-mRNA.

גיל צ'פניק: אנחנו מדברים על חיסונים שניתנו במיליארדים בכל העולם, מחקרים שרצים כל הזמן, טכנולוגיית מידע שלא הייתה לפני 10 או 20 שנים בחיסוני השגרה, שאז לקח הרבה יותר זמן לאסוף נתונים ולגשת אליהם, והיום יש לנו את האמצעים האלה, יש לנו את היכולת הזאת.

גיל צ'פניק: אנחנו ממש און-ליין על החומר הזה, גם מנתונים מכל העולם.

גיל צ'פניק: הנה עכשיו ד"ר ליאור הכט שגיא מחפשת, תוך שנייה אנחנו מקבלים את הנתונים על מדינות אחרות.

גיל צ'פניק: זה לא היה לנו בעבר.

גיל צ'פניק: לכן איסוף הנתונים על תופעות הלוואי הוא ברמה אחרת בכל העולם.

עידית סילמן: שואלים אותי כאן:

עידית סילמן: מה אנחנו יודעים על הישארות החומר החיסוני בגוף?

עידית סילמן: הורים כותבים לי: אנחנו מבינים שזה שונה מחיסונים אחרים, חיסוני השגרה שמקבלים, כמו נגד חצבת, אדמת, שעלת וכדומה.

ליאור הכט שגיא: כפי שאמרתי בראשית דבריי, המסנג'ר רנ"א זה מולקולה שהגוף שלנו בעצמו מייצר בכל רגע ורגע בתאים שלנו.

ליאור הכט שגיא: אנחנו יודעים שהחיסון צריך להישמר בטמפרטורה מאוד מסוימת ונמוכה, השינוע שלו בעייתי.

ליאור הכט שגיא: למה?

ליאור הכט שגיא: כי המולקולה הזאת לא יציבה, כלומר היא מתפרקת מהר, וכך קורה גם בתאים שלנו.

ליאור הכט שגיא: ברגע שהחיסון מוזרק לנו לגוף הוא מתפרק.

ליאור הכט שגיא: כפי שד"ר שטיין אמרה, בין שעות לימים בודדים הוא מתפרק, נעלם ומתפוגג מן הגוף.

ליאור הכט שגיא: לכן חשוב להדגיש שיש המון פייק-ניוז שרץ ברשתות החברתיות.

ליאור הכט שגיא: אנחנו מזהים את הפייק הזה כחוט השני בכל השאלות שנשאלות כאן, כי הוא קיים והוא מייצר חששות אצל ההורים.

ליאור הכט שגיא: חשוב להגיד שבשיח הרפואי שלנו לא רק שאנחנו מביאים את הנתונים, אנחנו מבינים את החששות ואנחנו כרופאי ילדים, לצערי, חלק מן העבודה שלנו הוא לעבוד עם הורים חוששים, עוד הרבה לפני הקורונה.

ליאור הכט שגיא: כשהילד חולה ההורה חושש, זה הגיוני מאוד.

ליאור הכט שגיא: אנחנו רגילים לעבוד עם ההורים לא רק על ההיבט המקצועי, על הנתונים והמחקרים, אלא גם על ההיבט הרגשי, על החששות.

ליאור הכט שגיא: לצערנו הפייק-ניוז נוגע בדיוק בנקודה הזו, בחששות.

ליאור הכט שגיא: המקום שלנו כרופאי ילדים הוא להנגיש את הנתונים, אבל גם להביא את הנתונים עם המילה הנכונה סביב החשש, והיה לי חשוב להביא את זה כי ראיתי שזה חוזר.

מיכל שטיין: אני רוצה להוסיף עוד משהו.

מיכל שטיין: המטרה של חיסונים באופן כללי היא להפוך את מערכת החיסון שלנו ממשהו כמו פלוגת טירונים לא מנוסה לקומנדו מאומן ומנוסה כאשר הגוף יפגוש את מחולל המחלה.

מיכל שטיין: זה נכון לכל מחלה, לא רק לקורונה.

מיכל שטיין: כאשר אנחנו מדברים על חיסון מסנג'ר רנ"א, המולקולה שאנחנו מזריקים לגוף נועדה ליצור חלבון אחד בלבד, חלבון הספייק.

מיכל שטיין: כשהנגיף עצמו חודר לגוף הוא מכניס את כל החלבונים שלו, גם את חלבון הספייק, ובכמות הרבה יותר גדולה ממה שהגוף מייצר בשריר אחד שמוזרק לתוכו החיסון.

עידית סילמן: תודה.

עידית סילמן: הייתי רוצה לחזור לנושא המחזור החודשי כי אימהות שואלות אותי כל הזמן על העניין הזה בקרב נערות.

עידית סילמן: האם יש סיכוי לדחייה, לשינויים במחזור החודשי?

עידית סילמן: האם זה מסתדר לאחר מכן?

עידית סילמן: מה אנחנו יודעים בנושא הזה?

דלית שטאובר: באופן לא מדעי אני יכולה לומר מבנותיי וחברותיהן שהיו תופעות של שינוי במחזור.

דלית שטאובר: זה הסתדר אחרי זמן מה.

דלית שטאובר: אז כן יש איזה בסיס לחשש, שצריך להסביר אותו.

מיכל שטיין: יש הרבה מאוד דיווחים על שיבושים במחזור החודשי.

מיכל שטיין: בדרך כלל, בדיוק כפי שתיארת, זה מסתדר בתוך מחזור או שניים.

מיכל שטיין: זה כנראה נכון לא רק לחיסון הקורונה, אנחנו פשוט עדים לזה בבת אחת כי אוכלוסייה גדולה מאוד התחסנה באותה עת, אבל זה כנראה קיים גם בחיסונים אחרים שנותנים בגיל המבוגר, כמו נגד פפילומה ושפעת.

מיכל שטיין: בכל מקרה, זה כנראה חסר משמעות בטווח הארוך.

עידית סילמן: אנחנו יודעים משהו שקשור ללידות מוקדמות, להפלות?

עידית סילמן: אני מוצפת בשאלות בנושא הזה.

מיכל שטיין: קודם כול, לא.

מיכל שטיין: אנחנו כן יודעים שהקורונה עצמה עושה לידות מוקדמות.

עידית סילמן: יש כאן מישהי ששואלת: יכול להיות שמצב שהייתי בו אסימפטומטית ולא ידעתי על הקורונה וזה עבר עליי בצורה כזאת או אחרת וכתוצאה מכך זה משפיע ולא מהחיסון?

עידית סילמן: זו תהייה לגבי לידה מוקדמת או הפלות.

מיכל שטיין: אנחנו יודעים באופן כללי שהזיהום בקורונה, המחלה עצמה יכולה לגרום ללידות מוקדמות וללידות שקטות.

גיל צ'פניק: אחד המחקרים הטובים שפורסמו ממש בחודש האחרון בארצות הברית בנושא המחזור החודשי – בעצם הייתה לנו בעיה, גם בישראל, נשים לא מדווחות לרופאים שלהן על דבר כמו עיכוב במחזור החודשי, זה דבר שאין לנו את הנתונים לגביו.

גיל צ'פניק: כאשר אנחנו מדברים על תופעות לוואי מחיסון, לא מספיק לנו לדעת שתופעה מסוימת, כאב ראש נניח, התרחשה זמן מסוים לאחר החיסון, מכיוון שדברים קורים לנו כל הזמן.

גיל צ'פניק: אנחנו חייבים להשוות מחלות שמתגלות לרמה שלהן ברקע, מה שיעור תופעות לוואי, למשל שיעור כאבי הראש לאחר החיסון לעומת מה שיעור כאבי הראש המשמעותיים באוכלוסייה.

גיל צ'פניק: אנחנו יודעים, כאשר יש כאב ראש באים לרופא; כאשר יש שינוי במחזור החודשי לא תמיד באים לרופא.

גיל צ'פניק: מה נעשה במחקר הזה?

גיל צ'פניק: יש אפליקציות מסוימות שעוקבות אחרי המחזור החודשי, נשים רוצות לדעת ועוקבות אחרי המחזור החודשי שלהן הרבה לפני הקורונה.

גיל צ'פניק: לקחו את מסד הנתונים הזה, שהוא מסד נתונים אובייקטיבי, נשים שדיווחו אל תוך מסד הנתונים הזה לא ידעו שיזדקקו לזה בעתיד.

גיל צ'פניק: אבל הנה, השתמשו בנתון הזה, כמובן בהסכמת הנשים באותה אפליקציה שאספה את הנתונים, ויכלו להשוות מה קרה כאשר אותן נשים התחסנו.

גיל צ'פניק: באמת ראו שיש עיכוב ויש שינוי קטן בדפוס המחזור החודשי.

גיל צ'פניק: זה יכול להיות 0.6 ימים אחרי מנה אחת, נדמה לי יום או יומיים אחרי מנה שנייה.

גיל צ'פניק: יש עיכובים, הדברים האלה כן נמצאו וכן הצליחו להוכיח אותם, אבל זה מסתדר וחוזר לעצמו, חשוב לדעת את זה.

עידית סילמן: לגבי מיוקרדיטיס, מה אתם יכולים להאיר את עינינו?

עידית סילמן: בואו נגדיר להורים מה זה אומר מיוקרדיטיס.

מיכל שטיין: מיוקרדיטיס, הכוונה לדלקת של שריר הלב.

מיכל שטיין: ישראל הייתה הראשונה ששמה לב לעלייה בשכיחות של מיוקרדיטיס, וזה באמת בזכות מערכת הבריאות הטובה והריכוזית שלנו.

מיכל שטיין: אני רוצה ללכת אחורה ולהגיד שאנחנו מכירים את המחלה הזאת ויש לה שני גלים: בתקופת הגיל הצעירה מאוד של הינקות יש מיוקרדיטיס שנובע מזיהומים ויראליים שונים, אחר כך ירידה, ואז שוב עלייה סביב גיל ההתבגרות המאוחר יותר, כנראה בהשפעה הורמונלית, ושם בדרך כלל המחלה היא בעקבות זיהום.

מיכל שטיין: לא חלק מן הזיהום עצמו אלא משהו שהוא פוסט זיהומי.

מיכל שטיין: כאשר אובחן המיוקרדיטיס בעקבות החיסון ראינו שזו תופעת לוואי שקיימת, נדירה, ובאמת היה לנו חשוב מאוד לבדוק האם התועלת עולה על הסיכון.

מיכל שטיין: ראינו שעדיין, למרות שתופעת הלוואי הזאת קיימת, היא הרבה יותר נדירה מן הסיכון בקורונה עצמה ולכן המלצנו על המשך מתן החיסון.

מיכל שטיין: בעקבות הדיווחים מישראל היו דיווחים דומים מאוד ממדינות עולם אחרות, בשיעורים דומים.

מיכל שטיין: ככל שאנחנו יורדים בגילאים כך אנחנו רואים ששיעור תופעת הלוואי הזאת הולך ויורד, כאשר בגילאים הצעירים הוא כמעט אפסי.

שרון אלרעי-פרייס: קודם כול, להשלים את הצד של משרד הבריאות.

שרון אלרעי-פרייס: אנחנו מקבלים דיווחים מגורמי מקצוע שמדווחים לנו, זה סוג אחד, והסוג השני הוא מהאנשים שרוצים לדווח.

שרון אלרעי-פרייס: בהתחלה זה היה דיווח אנונימי.

שרון אלרעי-פרייס: הגענו למצב שיש הרבה מאוד דיווחים.

שרון אלרעי-פרייס: בסוף כשאתה מנסה לבדוק מה קרה, לבדוק מול קופות החולים, אז לא באמת מצליחים לאמת את הנתונים האלה.

שרון אלרעי-פרייס: לכן עברנו לדיווח שמי, שאם אתה רוצה לדווח שקרו לך תופעות לוואי אז תדווח בצורה שמית.

שרון אלרעי-פרייס: אז גם הציבור יכול לדווח וגם עובדי הבריאות.

שרון אלרעי-פרייס: הדבר הזה נקרא Passive Surveillance, זה אנשים שבאים ויוזמים, אבל לגבי מיוקרדיטיס יש לנו מה שנקרא Active Surveillance, זה אומר שמיוקרדיטיס אמורה להיות מחלה שבה אנשים מגיעים ובאבחנה כזאת מתאשפזים בבית החולים.

שרון אלרעי-פרייס: משרד הבריאות פונה לבתי החולים אחת לשבוע ומקבל את הנתונים על אנשים שאושפזו עם מיוקרדיטיס, עם קשר לחיסון ובלי קשר לחיסון, כל מקרי המיוקרדיטיס.

שרון אלרעי-פרייס: זה באמת מה שעוזר, כפי שגיל אמר, לעשות השוואה כזאת: האם השנה יש לנו יותר מיוקרדיטיס מאשר בעבר.

שרון אלרעי-פרייס: כך הצלחנו להוכיח שאכן יש קשר לחיסון גם בתופעת הלוואי הנדירה הזאת.

שרון אלרעי-פרייס: חשוב לומר, ליאור אמרה את זה קודם, שהשיעור הכי גבוה, וגם שם זה תופעה נדירה, הוא בגילאי 16–19, ומפה זה יורד, בגילאי 12–16 השיעור נמוך יותר.

שרון אלרעי-פרייס: עד עצם היום הזה לא היה לנו מקרה אחד של מיוקרדיטיס בגילאי 5–11.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אפשר כהשלמה לקבל מידע טכני?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הרופא ציין שיש לו אופציה לעדכן בתוכנה בתיק המטופל האם זה שייך לחיסון קורונה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: האם זאת הייתה הנחיה של משרד הבריאות לכל קופות החולים, או שקופת חולים אחת יזמה את הדבר הזה?

שרון אלרעי-פרייס: הייתה הנחיה של משרד הבריאות עם תחילת מבצע החיסונים, בלי קשר לחיסוני ילדים, שהקופות נדרשות לעקוב אחרי תופעות לוואי באנשים מחוסנים בתקופה של 30 הימים אחרי מתן חיסון, זה מה שמוגדר בדרך כלל כתופעה שקשורה לחיסון, ויש מצבים מסוימים שזה אפילו 60 ימים.

שרון אלרעי-פרייס: נדרשים לעקוב אחרי תופעות הלוואי ולדווח למשרד הבריאות על כל תופעת לוואי.

שרון אלרעי-פרייס: אנחנו לא מנחים את הקופה האם יגיע חלון קופץ שאומר כך אבל הקופות יודעות לחלוטין.

שרון אלרעי-פרייס: הייתה אפילו שיחה עם מנכ"לי הקופות והמנהלים הרפואיים של הקופות להגיד: אנחנו מתחילים במבצע חיסונים – זה היה אי שם בדצמבר 2020 – יש לעקוב אחרי תופעות הלוואי, יצאו מכתבים שאומרים את זה, ואיך לדווח לנו על זה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש פורמט אחיד שבו הם מדווחים?

שרון אלרעי-פרייס: בהחלט.

שרון אלרעי-פרייס: זה יוצא גם בתדריך החיסונים.

שרון אלרעי-פרייס: זה משהו מוכר מאוד.

שרון אלרעי-פרייס: אגב זה לא רק לחיסוני קורונה, עושים את זה לכל החיסונים.

שרון אלרעי-פרייס: הרופאים מכירים את זה, בקיאים בזה, יודעים למי מדווחים.

שרון אלרעי-פרייס: אין פה שום דבר חדש או מיוחד או יוצא דופן.

ליאור הכט שגיא: לא רק שזה קיים.

ליאור הכט שגיא: זה גם נגיש מאוד לאוכלוסיית הרופאים והרופאות שהיא אוכלוסייה עמוסה.

ליאור הכט שגיא: אנחנו לא מדברים על זה היום אבל באמת העבודה היא מאוד מאוד אינטנסיבית בשנתיים האלה.

ליאור הכט שגיא: הכלי הזה מונגש לרופאים כל כך בקלות, כפי שגיל אמר.

ליאור הכט שגיא: אנחנו במקרה באותה קופה אבל זה לא משנה, זה כך בכל המקומות.

ליאור הכט שגיא: זה פשוט קופץ לך כך שגם אם שכחת כי חשבת על משהו אחר המערכת דואגת להזכיר לך וצריך לדווח.

ליאור הכט שגיא: אני רוצה לומר עוד דבר על ההיבט הקליני של המיוקרדיטיס, שאנחנו מדברים עליו ממש בקצרה.

ליאור הכט שגיא: יש מיוקרדיטיס מן החיסון, שההסתמנות הקלינית שלו ברוב המקרים היא הסתמנות קלה.

ליאור הכט שגיא: אנחנו יודעים שההסתמנות הקלינית של מיוקרדיטיס בעקבות החיסון היא לא ההסתמנות הקלינית של מיוקרדיטיס או PIMS מהקורונה בעצמה והיא לא ההסתמנות של מיוקרדיטיס, כפי שאמרה ד"ר שטיין, בילדים שחולים במיוקרדיטיס ממחלה ויראלית כזאת או אחרת או פוסט מחלה ויראלית בילדים הצעירים והמבוגרים.

ליאור הכט שגיא: חשוב להגיד שההסתמנות הקלינית הקלה ביותר היא זו שבאה בעקבות החיסון.

ליאור הכט שגיא: חשוב להדגיש את זה, ואנחנו גם מדגישים את זה להורים.

עידית סילמן: תודה.

עידית סילמן: אני רואה שיש כאן בקשות לדיבור אבל אנחנו מסיימים את אותו חלק וחשוב לנו לשמוע, ד"ר אילן לרנר, מנהל מקצועי של מדעת, לגבי אותם כלים להורים, כלי הסברה, ובכלל למי שצופה בנו בעת הזו.

אורי לרנר: תודה רבה.

אורי לרנר: כל המידע שהצגנו פה היום, הכול קיים והכול נמצא.

אורי לרנר: אני רוצה לספר לכם בכמה דקות איך אפשר להגיע לזה.

אורי לרנר: הכלי הראשון הוא המיזם שפרופ' גרוסמן הציג לפני כמה דקות.

אורי לרנר: זו הייתה יוזמה של פרופ' גרוסמן, עם שיתוף פעולה של משרד החינוך ושל רשויות מקומיות ושל הנהגות הורים ומועצות תלמידים ועמותת מחוסגן, לתת לרופאי ילדים אפשרות לדבר עם ההורים בשיחת זום, לתת להם מקום לשאול שאלות, לשמוע תשובות.

אורי לרנר: אתם יכולים לראות פה דוגמאות להזמנות שיצאו.

אורי לרנר: היו כמעט 40 מפגשים, יותר מ-1,500 הורים שקיבלו את הכלים האלה.

אורי לרנר: הדרך היום לעשות את זה היא לפנות למנהלי מחלקות החינוך ברשויות המקומיות.

אורי לרנר: כפי שפרופ' גרוסמן אמר קודם, אולי דרך מנהלי בתי הספר בהמשך, אני לא יודע.

אורי לרנר: אבל המיזם הזה קיים ואפשר להשתמש בו.

עידית סילמן: אז כל מי שרוצה, אפשר להזמין.

אורי לרנר: גם לנו בעמותת מדעת יש פרויקט דומה שעשינו, של הרצאות בנושא קורונה.

אורי לרנר: התחלנו בהן ממש כשהחיסון למבוגרים יצא, לפני כבר יותר משנה.

אורי לרנר: העברנו עשרות הרצאות לאלפי משתתפים, לא רק להורים אלא לחברות, לישובים שרצו להזמין אותנו.

אורי לרנר: כמובן אפשר ליצור אתנו קשר לגבי זה.

אורי לרנר: עוד מיזם שלנו, שאנחנו קוראים לו "ווטסאפ דוק" – אנחנו יודעים היום שאחד הכלים הכי נגישים והכי נוחים לשיח זה דרך הטלפון, דרך תוכנת ווטסאפ.

אורי לרנר: לא תמיד יש את הזמן לשבת ולצפות בשיחת זום או לשאול את השאלות.

אורי לרנר: יש לנו פלטפורמה שמאפשרת, באמצעות כלי שיושב על ווטסאפ, לאפשר שיח ישיר של הורים עם מומחיות ועם רופאות שלנו.

אורי לרנר: אנחנו מפעילים את המיזם הזה, שד"ר צ'פניק הוא מי שהמציא אותו, כבר כמה שנים.

אורי לרנר: זה היה על חיסוני החצבת וחיסוני שגרה.

אורי לרנר: רק בנושא קורונה יצא לנו כבר לדבר עם יותר מ-4,000 משתתפים.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שאני העליתי "ווטסאפ דוק" של מדעת לקבוצת הורים וזה מדהים.

עידית סילמן: יש שם אנשים מקצועיים שעונים בצ'ט קבוצתי לכל השאלות.

עידית סילמן: אני ממליצה, בטח למורים ומנהלים, למדריכים בתנועות נוער, למי שחושב שצריך לחזק אמירות מסוימות או להעביר מידע בצורה אמינה ומקצועית, רוצו לשימוש הזה.

עידית סילמן: אפשר באתר של מדעת לפנות אליהם בצורה פשוטה מאוד והם מיד מעלים את ה"ווטסאפ דוק".

אורי לרנר: חברת הכנסת סילמן הרימה לי פה להנחתה.

אורי לרנר: היום בערב יתקיים מפגש כזה שפתוח לכל מי שרוצה להשתתף.

אורי לרנר: יש כאן קישור, נכנסים אליו ואז מגיעים לקבוצת ווטסאפ, לוחצים "שלח" וזה כל מה שצריך לעשות כדי להירשם למפגש.

אורי לרנר: כאשר המפגש יתחיל יהיו הסברים של המומחיות והמומחים שלנו, הרופאות שיהיו שם יסבירו קצת על המחלה, יסבירו קצת על החיסון ויהיה מקום לשאול שאלות.

אורי לרנר: לכל מי שמעוניין, אנחנו עושים את זה היום, ואפשר ליצור אתנו קשר גם לגבי מפגשים נוספים.

אורי לרנר: כל אלה כלים אקטיביים, שפונים או למחלקות החינוך או אלינו ויוזמים שיחה ויוזמים הסבר.

אורי לרנר: אבל יש גם המון מידע ברשת, והוא מידע אמיתי.

אורי לרנר: אני מציג פה כמה מן המקורות: קודם כול האתר של החוג הישראלי למחלות זיהומיות בילדים, ד"ר שטיין מייצגת אותו כאן.

אורי לרנר: יש שם המון מידע, ולא רק על הקורונה אלא בכלל על חיסוני שגרה.

אורי לרנר: כמובן אתר משרד הבריאות, שעשו עבודה מדהימה סביב המגפה הזאת.

אורי לרנר: מעבר למידע הטכני של החוזרים והנהלים יש כאן הסברים ויש כאן הפרחות של שמועות ושל פייק-ניוז שמסתובב, יש פה הנחיות לצוותים מקצועיים, יש פה את הפרוטוקולים של הוועדות, של הצט"מ ושל הוועדה שמלווה את מבצע החיסונים.

אורי לרנר: כל המידע הזה זמין וקיים ונכון להשתמש בו.

אורי לרנר: ואחרון, אני לא יכול שלא להציג את האתר שלנו, את האתר של מדעת.

אורי לרנר: הקמנו אתר של מרכז מידע, עם הנחיות ומדריכים.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שגם פה בוועדה יש לנו את כל המידע שלכם ומאוד פשוט לקחת את זה, להדפיס את זה, להנגיש את זה.

עידית סילמן: מדהים.

אורי לרנר: אחד הדברים הכי גדולים שעשינו השנה, זה בעצם סוג של פינה קבועה, שאנחנו קוראים לה "מדעת עושה סדר".

אורי לרנר: כשמסתובבת איזו שמועה או איזה מידע לא ברור, לחיוב או לשלילה, אנחנו מנסים להנגיש אותו בגובה העיניים.

אורי לרנר: יש לנו קבוצות פייסבוק פעילות שנותנות להורים מקום.

אורי לרנר: כשמדברים על חיסונים יש את קהילת מדעת ואפשר לשאול אותנו שאלות.

אורי לרנר: אנחנו רוצים לתת את המידע הזה, משרד החינוך רוצה לתת אותו, איגוד רופאי הילדים והחוג למחלות זיהומיות בילדים רוצים לתת את המידע הזה.

אורי לרנר: בואו ותבקשו מאתנו, אנחנו שם בשביל זה.

עידית סילמן: תודה.

עידית סילמן: דקה לפני שמנכ"לית המשרד מתייחסת ורופא הכנסת, אני רוצה להעלות את אלי בן ברון, הוא הורה.

עידית סילמן: הוא כתב לנו שהוא נמצא פה בזום ונכנס במיוחד לוועדה המיוחדת.

עידית סילמן: יצא לי לדבר אתו.

עידית סילמן: הוא אבא מדהים, מיוחד, שרוצה לדבר דווקא על ילדים שלא יכולים להתחסן בתוך מערכת החינוך ואיך הוא רוצה שנעזור לו לשמור על הילד שלו.

עידית סילמן: בבקשה.

אלי בן ברון: תודה רבה על ההזדמנות.

אלי בן ברון: רק אחדד משהו כאבא לעומר, ילד בן 16.5 עם ניוון שרירים.

אלי בן ברון: הוא על כיסא גלגלים, ילד עם מוגבלות מסוימת.

אלי בן ברון: הוא התחסן שלוש פעמים ואנחנו מאמינים מאוד בחיסונים וכך גם כל החבר'ה שאני מייצג.

אלי בן ברון: אני מייצג 250,000 ילדים ובני נוער בסיכון, עם מוגבלות, שהם לא יכולים ללכת רגיל לבתי הספר כי בבתי הספר הם יכולים להידבק.

אלי בן ברון: אנחנו נמצאים במצב שהילדים שלנו לא מקבלים מענה איך הם יכולים להתנהל בתקופה הזאת.

אלי בן ברון: הם ילדים שכבר חודשים על חודשים יושבים בבית כי אנחנו לא יכולים לשלוח את הילדים לבית הספר, כי שם חס וחלילה הם יכולים להידבק, וכל הידבקות של הילדים שלנו היא מצב קשה מאוד.

אלי בן ברון: פנינו למשרד החינוך, ויש גם מי שדיברו עם שרת החינוך, שייתנו מענה, אך לא נותנים מענה.

אלי בן ברון: 250,000 ילדים נמצאים במצב בעייתי מאוד, גם רגשית, גם הפחד להדביק.

אלי בן ברון: קשה לשלוח גם את האחים לבית הספר, כדי שהאחים לא יביאו את המחלה הביתה.

אלי בן ברון: אם חלילה ילד כזה נדבק במחלה – זה מוות ודאי.

אלי בן ברון: בקיצור, המצב של הילדים שלנו בעייתי מאוד.

אלי בן ברון: אין מענה.

אלי בן ברון: רק הורה שיש לו קצת כוח ועזרה מול העירייה ומול אגף החינוך מקבל מענה.

אלי בן ברון: אנחנו עזרנו קצת לילד שלי וקיבלנו מענה.

עידית סילמן: אלי, איבדנו אתך את הקשר, כי אתה גם זז וגם מדבר תוך כדי, אבל הנקודה ברורה.

עידית סילמן: דלית שטאובר מנכ"לית המשרד, בבקשה.

דלית שטאובר: קודם כול אתייחס לסוגיה האחרונה ואחר כך באופן כללי גם לסיכום וגם להצעות אופרטיביות.

דלית שטאובר: כולנו כאן כדי לקדם חיסוני ילדים, אני חושבת שזאת המטרה המשותפת של כולנו.

דלית שטאובר: קודם כול לגבי ילדים בסיכון – אני רוצה לומר שיש נוהל ברור.

דלית שטאובר: ילדים שלא יכולים לבוא כמובן אף אחד לא יסכן אותם ואת בני ביתם.

דלית שטאובר: הם מקבלים הנגשה הביתה.

דלית שטאובר: אם יש בעיה פרטנית אני מבקשת שייפנו אליי והבעיה תיפתר.

דלית שטאובר: יש לנו נוהל ויש לנו את הכלים לתת מענה.

דלית שטאובר: זה לא אמור להיות המצב.

דלית שטאובר: זה יתוקן באופן מידי.

דלית שטאובר: אני רוצה לסכם.

דלית שטאובר: קודם כול, תודה רבה.

דלית שטאובר: ההסבר מאוד מאיר עיניים.

דלית שטאובר: זה רק מראה כמה חשובה הנגשה של מידע שקוף ואמין, כולל הסיכונים.

דלית שטאובר: אני רוצה להדגיש, כפי שאמרתי בפתיח, שאני רואה במתווה החדש קודם כול שכבת הגנה נוספת, שבזכותה אנחנו מאתרים עשרות אלפי ילדים בתחלואה סמויה, שכתוצאה מזה אנחנו מצמצמים את התפשטות המחלה ותורמים לבריאות הציבור.

דלית שטאובר: על פי הנהלים של משרד הבריאות, שאנחנו מקפידים עליהם מאוד, תלמיד מחוסן, כמו כל מחוסן אחר במשק שנחשף לחולה מאומת, לא נדרש לבידוד.

דלית שטאובר: תלמיד לא מחוסן שנחשף לחולה מאומת מחויב לבצע בדיקות.

דלית שטאובר: אם הוא לא מבצע את הבדיקות האלה הוא נדרש בכל מקרה, גם היום, להיכנס לבידוד.

דלית שטאובר: צריך לציין בשקיפות, לאור כל מה שקורה במשק היום וביטול התו הירוק, מערכת החינוך היא המקום הכי מוקפד, היא המקום שבו מתנהלות בדיקות ומתקבל מידע יותר מאשר בכל פורום אחר במשק.

דלית שטאובר: מה אנחנו יודעים להגיד על מקומות אחרים יותר מאשר על מערכת החינוך?

דלית שטאובר: המערכת שלנו היא הכי מוקפדת לאור המתווה.

דלית שטאובר: לגבי הבקשה של משרד הבריאות לקבל מאתנו שמות של מאומתים – זה עובד בדיוק הפוך, זה תמוה.

דלית שטאובר: אנחנו מקבלים את השמות של המאומתים ממשרד הבריאות.

דלית שטאובר: שם נמצאים שמות המאומתים, הם מגיעים אלינו ולפי זה המנהלים שלנו פועלים.

דלית שטאובר: אז שלא יהיה חלילה בלבול בדבר הזה.

דלית שטאובר: מבחינה אופרטיבית אני רוצה להציע, בצניעות, עשייה נוספת משותפת.

דלית שטאובר: בעיניי הקמפיין של הנגשת המידע הוא סופר חשוב והוא צריך להיות בזרוע של משרד הבריאות, בכלים האלה שמדברים באופן הברור לאוכלוסיות השונות, בשפות השונות.

דלית שטאובר: יש גם מקום שלנו, לאור המידע החשוב מאוד והצורך להגן על ילדים, להנגיש שוב אופציות נוספות כפי שאנחנו יודעים לעשות במערכת החינוך.

דלית שטאובר: לצורך זה, ככל שיהיה קמפיין שיביא להורים את המידע, במקביל אליו אני מציעה, אני אקח על עצמי בתוקף תפקידי כמנהלת משרד החינוך להוציא ריענון לכל מנהלי המחוזות, שבו הייתי רוצה לכלול גם את ההנגשה של מידע מרופאי ילדים, גם את הקישורים לכל האתרים שאתם מנגישים בהם אפשרות להורים לדבר וגם להפנות שוב למנהלים.

דלית שטאובר: הלוואי שזה ירחיב את האופציה לקבל מידע נוסף.

דלית שטאובר: כפי שראינו, היה לזה הד ראשון.

דלית שטאובר: כדאי לעשות עוד גל שני ולראות את מידת ההיענות.

דלית שטאובר: לגבי השוני בשיעור המתחסנים באזורים שונים בארץ – ככל שהדבר הזה יעלה צורך של מקום מסוים להנגשה של מבצע אני ארים את הכפפה שהוצעה כאן על ידי ד"ר שרון אלרעי-פרייס לשליחת ניידת ממוקדת למקומות שבהם אין הנגשה.

דלית שטאובר: לגבי שאר הציבור אני חושבת שזה צריך לקרות בקהילה, לציבור שהוא ממעמד סוציו-אקונומי בינוני ומעלה.

עידית סילמן: משרד החינוך כן יכול לדעת היום באיזה בית ספר שיעור ההתחסנות נמוך.

דלית שטאובר: אנחנו יודעים מה המקומות עם שיעורי התחסנות נמוכים, לכולם ברור שזה מקומות בדרום ובאוכלוסיות כאלה ואחרות.

דלית שטאובר: ככל שיהיה לנו שם צורך אנחנו נעבוד בשיתוף פעולה.

דלית שטאובר: נבקש מן המנהלים שאם עולה צורך שמצדיק ניידת, כי זה משאב יקר מאוד, אנחנו נפנה ונפעל בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות להנגיש נקודתית למקומות הללו.

דלית שטאובר: כל זה מתוך מטרה משותפת לכולנו להנגיש את שכבת ההגנה הזאת, שמסייעת גם למטרה הקדושה שלנו, להשאיר את מערכת החינוך פתוחה.

דלית שטאובר: אף אחד מאתנו לא רוצה לראות ילד חולה, ובוודאי לא ילד עם נזקים.

דלית שטאובר: אני מאמינה שרק ברוח טובה ובשיתוף פעולה ובהעמקת הכלים, מה מצליח יותר, נצליח לקדם את המודעות, קודם כול, את המידע, כאשר אנחנו תמיד ננגיש את המערכת לכל דבר אפשרי.

עידית סילמן: אני רוצה לחזור למקרה של אלי בן ברון, שהביא לנו דוגמה של ילד שלמרות שהתחסן בכל החיסונים הוא פוחד לשלוח אותו לבית ספר, ילדים בסיכון.

דלית שטאובר: יש לנו נוהל שמחייב שיגיעו אליהם הביתה לתת מענה.

דלית שטאובר: ככל שזה לא נעשה, אבדוק את זה.

דלית שטאובר: יש לנו ממש נוהל ברור, הוא מופיע גם בפורטל.

דלית שטאובר: הוא צריך לקבל את המענה שלו.

דלית שטאובר: ביקשתי את המידע, אני אוודה שהוא יקבל מענה.

עידית סילמן: קיבלנו כאן הרבה פניות בנושא הזה.

דלית שטאובר: אני מבקשת שיפנו אותן ללשכתי, לשכת המנכ"לית.

דלית שטאובר: כל מקרה כזה יטופל באופן מידי.

דלית שטאובר: הם ילדים שזכאים לשירותי חינוך.

דלית שטאובר: הנוהל הזה נמצא.

דלית שטאובר: ילדים בסיכון לא אמורים להידבק, לא אמורים לסכן את בני משפחתם.

עידית סילמן: שמעתם.

עידית סילמן: אם צריך לדאוג לאלפי ילדים שנמצאים בבית, לדאוג להם ללימודים בבית, זה משאבים גדולים מאוד שמשרד החינוך יצטרך לספק.

עידית סילמן: לכן אני חושבת, ומכאן אנחנו יוצאים להורים בקריאה, בואו נגן על הילדים האלה כדי שיוכלו להיות בתוך המסגרות ויוכלו להרגיש בהן בטוחים.

עידית סילמן: אין שום סיבה שחבריהם לא יהיו מחוסנים.

עידית סילמן: אם אנחנו מדברים על רעות וערבות הדדית אז זו הערבות ההדדית והרעות האמיתית, לא להשאיר אחרים מחוץ לאותו מעגל ושיגיעו אליהם הביתה כי מישהו לא רוצה להתחסן.

עידית סילמן: שמענו כאן את כל המידע אודות החיסונים ואני מקווה שזה היה נגיש ובהיר.

שרון אלרעי-פרייס: אני רוצה להבהיר משהו.

שרון אלרעי-פרייס: קודם כול, שאלה לדלית.

שרון אלרעי-פרייס: זה גם לגבי ילדים שיש להם במשפחה מישהו שהוא בסיכון?

שרון אלרעי-פרייס: יש הרבה מאוד ילדים שההורים מפחדים לשלוח אותם והילדים פוחדים ללכת כדי לא להדביק בני בית.

דלית שטאובר: אכן יש נוהל שאומר שאם רופא המשפחה הקבוע שולח מכתב ומציין שזה טיפול קבוע – יש ממש נוהל, אשלח לך אותו, הוא מופיע בפורטל, שתואם ביחד עם משרד הבריאות, עם פרופ' אש, כתבנו אותו ביחד.

שרון אלרעי-פרייס: שמגיעים לילדים הביתה ומלמדים אותם?

דלית שטאובר: הם מקבלים מענה.

דלית שטאובר: אעביר לך את הנוהל.

שרון אלרעי-פרייס: אני רוצה לדייק משהו לגבי אילו נתונים עוברים ממשרד הבריאות למשרד החינוך ועל מה דיברתי, כי גם יצא פה איזה "פוש" שהוא לא לגמרי נכון וגם אני מבינה ממה שמנכ"לית משרד החינוך אמרה שאולי זה לא הובן.

שרון אלרעי-פרייס: קודם כול, הילדים המאומתים שמדווחים באנטיגן ביתי למשרד החינוך, מן הסתם המידע הזה לא מגיע אלינו.

שרון אלרעי-פרייס: אני לא יודעת מי הם אותם 60,000, ולא עליהם דיברתי.

שרון אלרעי-פרייס: אני מניחה שאותם הורים גם הולכים לעשות אנטיגן מוסדי.

אריה מור: גם זה מועבר אליכם, רק המערכות לא מסוגלות לקלוט את זה.

אריה מור: באותה מתכונת שהעברנו את הדיווחים של הכיתה גם את המידע הזה אנחנו מעבירים בכספות.

דלית שטאובר: פרופ' אש כתב לי מכתב.

דלית שטאובר: אמרתי לו: כל הנתונים שיש לנו יועברו אליכם, כל מה שנמצא אצלנו עובר.

שרון אלרעי-פרייס: רק אגיד שלא על זה דיברתי.

שרון אלרעי-פרייס: דיברתי לא על המאומתים, כי המאומתים – בסוף אני מאמינה שכל ההורים אחראיים, אם יצאה בדיקת אנטיגן חיובית בבית הם ילכו לעשות את הבדיקה המוסדית.

שרון אלרעי-פרייס: לא דיברתי על החלק הזה אלא על החלק שבסוף יש ילדים בכיתה והמתווה מדבר על כך שאם לא בוצעו שתי בדיקות אנטיגן ביתיות ביום רביעי וראשון לפני כן הילדים האלה חבי בידוד.

שרון אלרעי-פרייס: לנו אין שום דרך לדעת מי הם אותם ילדים ולכן אנחנו לא מכניסים אותם לבידוד.

דלית שטאובר: אבל זה לא אומר שהם מאומתים.

שרון אלרעי-פרייס: הם חבי בידוד, הם צריכים להיות בבידוד ואנחנו צריכים לדעת על כך.

שרון אלרעי-פרייס: זה המידע שצריך לעבור אלינו כדי לעקוב אחרי המתווה, שהוא באמת נעשה בצורה בטוחה כפי שממשלת ישראל קבעה אותו.

עידית סילמן: ד"ר נעם אופק, רופא הכנסת, בבקשה.

נעם אופק: שלום לכולם.

נעם אופק: אני עובד גם כמומחה ברפואת המשפחה בקהילה.

נעם אופק: ראשית, גם רופאי המשפחה מצטרפים לקריאה של רופאי הילדים לחסן את הילדים וגם את עצמנו המבוגרים.

נעם אופק: יש לי שאלה לד"ר שרון אלרעי-פרייס ולד"ר מיכל שטיין לגבי היעילות והבטיחות של חיסונים שהם לא מסנג'ר רנ"א, כלומר החיסונים בטכנולוגיות הקלסיות הישנות יותר, שהם פחות מפורסמים.

נעם אופק: ראשית, כדאי לפרסם את הנתונים.

נעם אופק: שנית, יש ילדים וגם מבוגרים שלא יכולים לקבל חיסון של מסנג'ר רנ"א בשל סיבות שונות, או לחילופין הורים שמעדיפים חיסונים בטכנולוגיות הישנות, כן רוצים להתחסן נגד קורונה אבל פוחדים מהמסנג'ר רנ"א.

נעם אופק: אם אפשר להתייחס.

שרון אלרעי-פרייס: בינתיים אין אישור FDA לאף חיסון פרט לחיסון של פייזר לילדים, זה פשוט לא מאושר.

שרון אלרעי-פרייס: ברגע שיהיה מאושר כמובן ייכנס.

שרון אלרעי-פרייס: כך היה גם עם החיסונים של המבוגרים, הכנסנו קודם את החיסונים שהיו מאושרים ראשונים, וככל שנכנסו עוד חיסונים מאושרים הכנסנו גם אותם.

שרון אלרעי-פרייס: כיום לאנשים מבוגרים יש יכולת לבחור באיזה חיסון הם רוצים להשתמש אז אין עם זה שום בעיה.

שרון אלרעי-פרייס: לילדים פשוט אין חיסון אחר שמאושר על ידי ה-FDA.

מיכל שטיין: אוסיף על זה שהביאו לארץ חיסוני אסטרה-זנקה כדי לתת אופציה לאנשים שהם מנועי חיסון מסנג'ר רנ"א.

מיכל שטיין: הם בטכנולוגיה אחרת שמבוססת על וקטור.

מיכל שטיין: בבני נוער ספציפיים שהם מנועי חיסון מסנג'ר רנ"א מאשרים להם באופן פרטני לקבל.

מיכל שטיין: לא לילדים צעירים.

צחי גרוסמן: אני מתחבר לדברים האחרונים של המנכ"לית.

צחי גרוסמן: אני רוצה מעט להגביה עוף ולומר שרופאי הילדים בהחלט מודאגים ממה שקורה עם חיסוני הילדים.

צחי גרוסמן: ולא רק זאת, אנחנו גם מזהים איזו זליגה של ירידה באמון ההורים גם לחיסוני השגרה, וזה ממש מדיר שינה מעינינו.

צחי גרוסמן: היום אין על כך דיון אלא בשבוע הבא, אבל זה מתחבר אצלנו לתופעה מדאיגה מאוד ואנחנו חשים שזו ממש עת חירום לעצור את המגמה הזאת עכשיו, משום שחיסוני השגרה הם קודש הקודשים של רפואת הילדים בכלל.

צחי גרוסמן: אני רוצה לנצל את המפגש הזה היום ולומר, חברת הכנסת סילמן, את חווית ביחד אתנו מה זה נקרא מפגש של שאלות ותשובות.

צחי גרוסמן: אנחנו רוצים לתת אפשרות להרבה יותר הורים – אם קודם הוצג ש-1,500 הורים היו במפגשים כאלה, היינו רוצים שזה יגיע ל-15,000 – ואנחנו זקוקים לכם, ממש זקוקים לכם, לכוחות של משרד החינוך, כדי לקדם את העניין הזה.

צחי גרוסמן: כמו למשל: קוקה קולה הוא משקה טוב אבל אם לא היו המשאיות של קוקה קולה שמביאות אותו לכל מקום בארץ אז לא היו שותים קוקה קולה.

עידית סילמן: אנחנו חלוקים עליך קצת.

דלית שטאובר: יש לי הצעת שיפור להצעה הקודמת שלך.

דלית שטאובר: למדנו כרגע שאנחנו פותחים שיחות זום להורים בנושאים שמעניינים אותם, ולכל שיחת זום כזאת נרשמים 1,000 הורים, בנושאים שונים.

דלית שטאובר: בעקבות המדיניות של השרה למניעת אלימות אנחנו מקיימים שיחות עם הורים בנושאים שונים.

דלית שטאובר: אנחנו יכולים להעלות – זה לא ברמת רשות אבל לא משנה, זה ברמת מדינה – כל הורה שרוצה מפגש עם רופא ילדים סביב הסברה כזאת, עד 1,000 אנשים יכולים להירשם למפגש.

דלית שטאובר: כאשר המפגש יתמלא נפתח עוד אחד.

דלית שטאובר: אז דרך הפלטפורמה שלנו אנחנו יכולים לתת ברמה ארצית מענה לדבר הזה עם הרופאים שלכם בשפות שונות.

עידית סילמן: נמצא אתנו בזום פרופ' חגי לוין, יושב-ראש איגוד רופאי בריאות הציבור, שרוצה להעיר.

עידית סילמן: בבקשה.

חגי לוין: תודה רבה לך, היושבת-ראש, ותודה לכולם על הדיון החשוב.

חגי לוין: אני רוצה להמשיך את הדברים שאמר כאן יושב-ראש איגוד רופאי הילדים.

חגי לוין: אנחנו בתוך העניין אבל בכל זאת להסתכל על זה בתמונה הרחבה יותר ולטווח רחוק יותר.

חגי לוין: אני מזכיר שעבר ולא הושלם תהליך החקיקה של חוק עידוד התחסנות.

חגי לוין: אני קורא לך, יושבת-ראש הוועדה, כבר במושב הקרוב לקדם את חוק עידוד ההתחסנות במדינת ישראל, שיש בו עקרונות של ריץ'-אאוט, נתונים שהם חיוניים כדי לקבל החלטות מושכלות וקביעת סדרי עדיפויות.

חגי לוין: המפתח להצלחה, גם בכלל בבריאות הציבור וגם ספציפית בנושא חיסוני הילדים כנגד קורונה, הוא במקצועיות, בגישת קידום בריאות.

חגי לוין: אני חייב להגיד שהילדים מתחסנים כנגד חצבת לא בגלל שהם מקבלים תו ירוק.

חגי לוין: אנחנו צריכים לעודד התחסנות, כפי הנתונים שהוצגו כאן שמראים שהורם נטל הראיה לגבי חיסון ילדים נגד קורונה, ובכך אנחנו צריכים להתמקד, במניעת סיבוכים ותחלואה קשה.

חגי לוין: נושא הפערים בין אוכלוסיות מאוד מאוד מטריד אותנו.

חגי לוין: אנחנו מציעים שיוצגו הנתונים בצורה כזאת שימחישו את הפערים בין אוכלוסיות במדינת ישראל בחיסון ילדים ומבוגרים נגד קורונה.

חגי לוין: זה הדבר שצריך להיות לנגד עינינו.

חגי לוין: אנחנו צריכים לעשות מאמץ ממוקד, ריץ'-אאוט לאוכלוסיות שבהן שיעור ההתחסנות נמוך יותר, שזה אוכלוסיות יותר בפריפריה, יותר במצב סוציו-אקונומי נמוך.

חגי לוין: צריך גם לעשות ריץ'-אאוט ייעודי לילדים שהם בסיכון גבוה יותר.

חגי לוין: צריך לא רק רוחבי, בהליקופטר את כולם, אלא למפות ספציפית ולוודא שבקרב הילדים בסיכון שיעור ההתחסנות הרבה יותר גבוה.

חגי לוין: יושבת-ראש הוועדה, את ציינת את חשיבות הסולידריות, וזה באמת חשוב מאוד.

חגי לוין: גם את המסר הזה צריך להגיד להורים ולילדים ולכולם כי חלק מן הסיבה להתחסן היא גם כחלק מן ההתמודדות הכוללת עם המחלה.

חגי לוין: דובר, ואני רוצה שלא נעזוב את העניין הזה, אם הייתה היום אחות בית ספר היינו במצב הרבה יותר טוב.

חגי לוין: לשם אנחנו צריכים לשאוף.

חגי לוין: זה הזמן לדאוג.

חגי לוין: יושבת-ראש הוועדה, הרי את ואני היינו בדיון לפני שהיית חברת כנסת, לפני יותר משנה, כשדיברנו על נושא מקדמי בריאות קהילתיים, על הצורך ביחידת בריאות בכל רשות מקומית.

חגי לוין: הדברים האלה מתקדמים, אבל לאט מדי.

חגי לוין: זה הזמן לעשות את הדברים האלה וזה גם מה שיוכל לעודד את ההתחסנות בכלל, ונגד קורונה בפרט.

חגי לוין: אנחנו צריכים לזהות את החסמים באופן מקצועי.

חגי לוין: הייתי רוצה לראות מחקר ייעודי, והוא יכול להיות דווקא איכותני ולא כמותי, עם קבוצות מיקוד, עם ראיונות של הורים, של ילדים, של מורים, כדי באמת להבין בשטח את החסמים ולתת להם מענה.

חגי לוין: כך נוכל לפעול על בסיס מידע.

חגי לוין: זה אולי ייקח קצת זמן אבל לפחות בעוד שבועיים, בעוד חודש נהיה חכמים יותר.

חגי לוין: בנושא תופעות הלוואי לצערי אנחנו רואים פער בין למשל הדיווחים שהיו במחקרים של פייזר לבין הניטור הפסיבי במדינת ישראל.

חגי לוין: אני חייב להגיד שזה דווקא המקצועיות, לנטר את תופעות הלוואי באופן אקטיבי עוד יותר מן המאמצים שנעשו, דווקא זה יחזק את אמון הציבור בחיסונים ויעלה את שיעור ההתחסנות, דווקא כשנדע יותר על תופעות הלוואי.

חגי לוין: תודה לך על הדיון החשוב.

חגי לוין: הצגתי כאן כמה נקודות קונקרטיות שאפשר להתקדם איתן.

חגי לוין: תודה.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: עוד משהו שאתם רוצים להוסיף כסיכום לדברים?

גיל צ'פניק: אני שמח מאוד שהוזמנו לכאן.

גיל צ'פניק: כפי שגברת שטאובר אמרה, אני חושב שהנתונים קיימים, אנחנו נותנים אותם כל הזמן במרפאות שלנו.

גיל צ'פניק: המגבלה שלנו, וזה אולי אחד הדברים שגרם לכולנו, כל מי שנמצא כאן, לפחות הרופאים, לעשות משהו שהוא מעבר לדל"ת אמותיו במרפאה, אחד הדברים שקשה לנו איתם הוא שאנחנו נותנים את כל המידע, אנחנו עושים את זה הרבה אחד על אחד, אבל אנחנו רוצים לעשות את זה בסדר גודל הרבה יותר גדול, באחד ל-100, באחד ל-1,000, באחד ל-10,000.

גיל צ'פניק: אני חושב שיש ערך למפגש הבלתי אמצעי, מצד אחד, אבל אפשר גם ליישם את זה בפלטפורמות ובאמצעים הרבה יותר רחבים.

גיל צ'פניק: לכן אני שמח שאנחנו פה.

גיל צ'פניק: אנחנו נשמח מאוד להמשיך לשתף פעולה, להמשיך לעזור, לתת את המידע להורים, גם למי שמקשיב לנו עכשיו וגם למי שיקשיב לנו בעתיד.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אני רוצה להודות לכם, לד"ר שרון אלרעי-פרייס, לפרופ' צחי גרוסמן, לד"ר נעם אופק, ממשרד החינוך דלית שטאובר המנכ"לית שנמצא אתנו כאן, אריה מור, אפרת לאופר, ממשרד הרווחה ד"ר שגית ארבל אלון שהייתה אתנו בזום, לד"ר אורי לרנר, ד"ר גיל צ'פניק, ד"ר ליאור הכט שגיא – באמת תודה.

עידית סילמן: אני רוצה קודם כול להודות לכם, לומר שהדברים נמצאים בשידורים הישירים ואפשר לצפות בהם.

עידית סילמן: אנחנו נוציא גם סיכום של הדברים, גם תצא הודעת דוברות מסודרת של הוועדה, ואם יש צורך באיזה סיוע, עזרה, אנחנו נמצאים כאן.

עידית סילמן: בשבוע הבא נקיים דיונים ייחודיים גם בתחום חיסוני הילדים של שגרה ובכלל נתונים בבדיקות שגרתיות, מדדי איכות רפואה, שאנחנו לא רוצים שהם ירדו לאור המציאות של הקורונה.

עידית סילמן: מכאן אנחנו קוראים גם למשרד החינוך לעשות כל צעד שניתן כדי לעודד ולסייע בנושא הזה של חיסוני הילדים, כל מה שנראה לכם לנכון, כפי שציינה המנכ"לית, כדי לערב צוותים של מנהלים, צוותי חינוך, הורים.

עידית סילמן: כל השו"תים למיניהם שהופיעו כאן – המידע כולו נמצא באתר הוועדה ויעלה אליו ממש או-טו-טו, כולל המצגות.

עידית סילמן: אני רוצה להודות לכולכם שבאתם.

עידית סילמן: רק בריאות, כפי שאומרים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני רוצה להודות שאנחנו בידיים טובות.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: הישיבה נעולה.