ועדת ביטחון הפנים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 110, 2022-06-14 11:30

מירב בן ארי: שלום לכולם, אנחנו פותחים את הדיון של הוועדה לביטחון פנים.

מירב בן ארי: היום 14 ביוני 2022, ט"ו בסיוון תשפ"ב.

מירב בן ארי: הנושא הוא דיון מהיר בנושא מעצרים אלימים של אזרחים שומרי חוק של חברי הכנסת אוריאל בוסו, עמיחי שיקלי ויואב קיש.

מירב בן ארי: ההצעה הגיעה בעקבות אירוע אלימות גם כלפי הרב אלישיב וגם האירוע שהיה בחדרה וגם באופן כללי הוועדה עסקה גם בנושא חיים מזרחי ותעסוק בעתיד, לצערי.

מירב בן ארי: אם יקרו עוד מקרים הוועדה בסמכותה לפקח על עבודת הממשלה, ולכן חברי הכנסת ביקשו לקיים את הדיון הזה.

מירב בן ארי: באופן אישי נחשפתי גם לסרטונים, גם למקרים וגם דיברתי עם חלק מהמעורבים.

מירב בן ארי: עם חיים מזרחי אני מדברת עד היום, מלווה איתו ובקשר איתו.

אוריאל בוסו: את חלק מהטיפול הפסיכולוגי שלו, לצערי.

מירב בן ארי: אני לא מתיימרת להיות פסיכולוגית אבל אני בהחלט לקחתי אותו כמקרה אישי שלי, ואני מלווה אותו באהבה גדולה.

מירב בן ארי: השיטור אף פעם לא מצטלם יפה ותמיד יהיו מקרים כאלה, לצערי.

מירב בן ארי: עם זאת אנחנו כמדינה, ובטח בוועדה, צריכים לעשות הכול כדי להעלות את המקרים האלה, לפתח וגם ליצור מנגנון הרתעה כלפי המשטרה.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד יש הרבה הערכה לעבודת המשטרה, ושוטרים שמגיעים לוועדה יודעים את זה, אבל אנחנו צריכים להימנע ממקרים כאלה.

מירב בן ארי: כל מקרה כזה מערער, מעבר לפגיעה הפיזית באותו אדם שנפגע, את כל האמון שלו במערכות החוק ובמערכת אכיפת החוק.

מירב בן ארי: לכן כל נושא כזה טוב שמגיע לוועדה ונפתח.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שמאז חיים מזרחי אמרתי לכל חברי הכנסת שפונים אליי שפעם בשבוע הוועדה תתכנס.

גבי לסקי: אני פניתי אלייך בעניין חיים מזרחי וכינסת מיד.

אוריאל בוסו: גם עכשיו.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: אמרתי גם אז שכל אירוע כזה הוא אירוע שלי.

מירב בן ארי: גם בגלל שאני כל כך מוקירה ומעריכה את עבודת המשטרה ויודעת איזה לחצים ותנאים יש להם, שלא לדבר על בעיית כוח האדם הקשה שיש במשטרה היום, ועם כל זה אנחנו חייבים להביא לדיון בוועדה נושאים כאלה.

אוריאל בוסו: גברתי היושבת-ראש, אני קודם כול רוצה לומר לאנשי המשטרה שנמצאים פה: אתם צריכים להודות ליושבת-ראש הוועדה על עצם הדיונים שהיא מקיימת בנושאים הללו כי בזה שהיא מקיימת דיונים, מביאה אתכם לכאן ומבקשת מכם תשובות היא רק רוצה לגרום להחזרת האמון במשטרה.

אוריאל בוסו: זאת המטרה שלנו גם כחברי כנסת, לא כהתרסה.

אוריאל בוסו: לפעמים אנחנו אומרים לה שהיא שבויה מדי בכך שהיא מגבה כל כך את המשטרה אבל היא עושה את זה באופן אמיתי ולא מן השפה ולחוץ, אלא משום שהיא מאמינה.

אוריאל בוסו: ודווקא משום שהיא מאמינה גם הדיון בנושא הזה אושר כדיון מהיר מיד.

אוריאל בוסו: יושבים פה שני אזרחים שהם בכל מובן מלח הארץ.

אוריאל בוסו: מלח הארץ זה לא משנה אם אדם לובש כיפה או שהוא גר בצפון תל-אביב.

אוריאל בוסו: מלח הארץ זה קצינים שתרמו ותורמים למדינת ישראל שנמצאים במצב נפיץ והכול לחץ.

אוריאל בוסו: לא מדובר על האנשים האלה.

אוריאל בוסו: לפעמים יש לך לחץ כשאתה לא יודע אם מישהו מחבל אז אתה פועל מאינסטינקט ואתה נמצא בלחץ אז אפשר להבין סוג של אלימות.

אוריאל בוסו: אני ראיתי את הסרטון של אביחי.

אוריאל בוסו: יש כאן כמה נקודות שעליהם אנחנו רוצים תשובות.

אוריאל בוסו: אתם רואים אותו שהוא אדם חובש כיפה ושומר שבת.

אוריאל בוסו: הוא הגיע לים לטבול וגם אם ביקש לקחת דין לעצמו והעיר הערות שלא נראות למשטרה – הסרטון אומר הכול.

אוריאל בוסו: אין 10, 20 שניות במדד הלחץ שהוא מבקש לדבר.

מירב בן ארי: הסרטון מוכן.

אוריאל בוסו: אני אשמח.

אוריאל בוסו: אחרי הסרטון אני אדבר.

מירב בן ארי: אז בואו נראה כי חבר הכנסת בוסו ביקש.

מירב בן ארי: (הקרנת סרטון)

אוריאל בוסו: אני לא יודע כמה צריך לדבר וכמה אפשר לדבר אחרי כזה דבר.

עמית לוי: אמא שלי לא ישנה כבר שבועיים בלילה מאז המקרה הזה.

מירב בן ארי: מי אתה?

עמית לוי: אני אח של אביחי.

אוריאל בוסו: לא מדובר באזרח שמפחד ממשטרה.

אוריאל בוסו: אתם יודעים, יש אנשים שמביעים התנגדות כשבאה משטרה כי זה לחץ, זה בכל זאת אירוע לא נעים.

אוריאל בוסו: ישר טייזר וישר השפלה כזאת.

אוריאל בוסו: הוא מתחנן - - - הוא צריך להעביר את השבת.

אוריאל בוסו: אין קשר עם המשפחה.

אוריאל בוסו: קראתי את תגובת המשטרה.

אוריאל בוסו: חבר'ה, זה תגובות שמונחות לכם שם במגרות ואתם שולחים אותם רק בשינוי שמות.

אוריאל בוסו: לא הגיוני ולא מקובל לראות כזאת פעולה נגד אדם.

אוריאל בוסו: מדברים 3-2 דקות ואומרים, רוצים להזדהות בתחנה?

אוריאל בוסו: תזדהו בתחנה.

אוריאל בוסו: הלחץ של חמישה אנשים שמורידים אותו על ארבע.

אוריאל בוסו: כמה זמן הסרטון הזה?

אוריאל בוסו: בערך 20 שניות כשהוא אומר להם שהוא מוכן להזדהות ועד הרגע שהוא מקופל על הרצפה.

אוריאל בוסו: להגיד בתגובה שזה רק תמונה חלקית זה לא נכון.

אוריאל בוסו: למה אנחנו צריכים להגיע למקומות הללו?

אוריאל בוסו: איך אתם רוצים אחר כך שיהיה שומר חוק?

אוריאל בוסו: מה הוא יגיד לילדים שלו?

אוריאל בוסו: הרב אלישיב שנמצא כאן שראינו את הסיפור המזעזע שלו – איזו התייחסות.

אוריאל בוסו: למה?

אוריאל בוסו: בגלל שאם הוא עם כיפה וזקן המעבר במקומות האלה אסורים לאותו אחד ולידו יעברו אנשים שהם ממגזרים אחרים ויוכלו לעבור?

אוריאל בוסו: מה הוא חושב?

אוריאל בוסו: סרן, סגן אלוף, קצינים שנמצאים כאן שתרמו – לזה מחנכים?

אוריאל בוסו: למה אנחנו צריכים לקבל את זה?

אוריאל בוסו: לכן נשמח לא רק לתשובות.

אוריאל בוסו: אנחנו צריכים להכניס נורמות אחרות.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד לפרוטוקול ששני התיקים המדוברים נמצאים במח"ש כרגע, ולכן יהיו דברים שאי אפשר לומר כאן בדיון.

אוריאל בוסו: כל הזמן אנחנו נתקלים באותו דבר.

אוריאל בוסו: זה משגע.

מירב בן ארי: אבל זה - -

איתמר בן גביר: מדברים כאן על התופעה.

מירב בן ארי: בוודאי.

מירב בן ארי: זה בדיוק המשפט הבא שלי.

אורית סטרוק: השוטרים הושעו?

אורית סטרוק: זה כבר לא מח"ש.

אורית סטרוק: השוטרים הושעו עד תום הבירור?

מירב בן ארי: המשפט הבא שלי הוא קודם כול ברוך רופא חולים שחזרת.

אורית סטרוק: תודה.

מירב בן ארי: חסרונך הורגש בוועדה.

אורית סטרוק: אני בטוחה, אין ספק.

מירב בן ארי: אני אתן לכם - - -

איתמר בן גביר: בגלל שהיא חולה היא צריכה פעמיים.

מירב בן ארי: היא נותנת לי משימות.

מירב בן ארי: יש לי פגישה עם הממ"ז היום אז היא נותנת לי משימות.

מירב בן ארי: ברשותך, הזמן שלנו קצר.

מירב בן ארי: אני אתן לכם לדבר לפי הסדר.

מירב בן ארי: כולכם תדברו.

מירב בן ארי: תשאלו ותרשמו.

מירב בן ארי: חבר הכנסת בן גביר צודק, התופעה קיימת ולכן הדיון הזה התכנס וטוב שהתכנס.

מירב בן ארי: חברת הכנסת גבי לסקי, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה, חבר הכנסת בוסו.

גבי לסקי: תודה רבה ותודה גם ליוזמים של ההצעה.

גבי לסקי: גם אני ראיתי את הסרטון, ואני נפעמת מהקלות שבה המשטרה עושה שימוש לא חוקי בכוח כדי לעצור אזרחים גם כשאין צורך.

גבי לסקי: הרי גם בתוך האירוע אם לטענת

גבי לסקי: כם מוצדק לעשות שימוש באלימות כזאת כאשר אזרח לא מזדהה – ואני כופרת בצורך לעשות שימוש באלימות כזאת – גם תוך כדי האירוע הוא אומר "אני מוכן", אז למה להמשיך?

גבי לסקי: אין לזה שום תשובה.

גבי לסקי: מדובר לא רק בפגיעה פיזית, אלא גם ברוח של האדם.

גבי לסקי: ההשפלה הזאת לפעמים קשה יותר מהפגיעה הפיזית.

גבי לסקי: כבוד היושבת-ראש, אני גם חייבת לומר שביקשתי ועדת משנה לענייני מח"ש כי אף אחד לא מפקח על מח"ש.

גבי לסקי: את אומרת שהנושאים האלה עברו למח"ש אבל אף אחד לא יודע מה קורה שם.

גבי לסקי: אנחנו יודעים שכמעט אין חקירות, נסגרים תיקים - -

אוריאל בוסו: הדבר הכי טוב לשוטרים זה מח"ש.

גבי לסקי: אף אחד לא מפקח על העבודה שלהם ואני רוצה להבין למה לא נותנים לי או למישהו אחר לעשות ועדת משנה בענייני מח"ש.

גבי לסקי: זה לא בתחום סמכותך, זה בתחום ועדת חוקה כי זה במשרד המשפטים.

גבי לסקי: אבל אף אחד לא מפקח על מה שקורה שם, וזה גוף שלא נותן תשובות.

גבי לסקי: עובדה שהמשטרה ממשיכה לפעול ככה כלפי אזרחים ואזרחיות.

גבי לסקי: זה אומר שאין אף אחד שעוצר אותם.

גבי לסקי: המפכ"ל גם אמר באופן מופקר לחלוטין שהוא לא ישעה שוטרים אלימים למרות שלפי החוק הוא חייב להפעיל את שיקול דעתו.

גבי לסקי: לפי פקודת המשטרה, הוא חייב להפעיל את שיקול דעתו להשעות שוטרים שהם בחקירה.

גבי לסקי: והוא כבר אמר שיש קארד בלאנש, שיעשו מה שהם רוצים, זה לא יעצור את הקידום שלכם, זה לא יפגע, אני לא אשעה אתכם.

גבי לסקי: אז אם המפכ"ל מתייחס ככה ולא נותנים מענה לאזרחים שנפגעים מאלימות מיותרת וחוצפנית של המשטרה אז אף אחד לא יעצור את זה.

גבי לסקי: אני מבקשת, קודם כול, שהמפכ"ל יחזור בו מהאמירה האומללה הזאת.

גבי לסקי: חייבים לשקול כל מקרה לגופו.

גבי לסקי: אם פועל פעל שלא כדין יש מקום להשעות אותו.

גבי לסקי: שיחזור מהעניין הזה ושנתחיל לפקח על העבודה של מח"ש.

גבי לסקי: יפה שאת אומרת שהמקרים האלה במח"ש, אבל אם אנחנו לא יודעים מה קורה במח"ש אז לא עשינו בזה כלום.

גבי לסקי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת שיקלי, בבקשה.

מירב בן ארי: אחריו חבר הכנסת בן גביר.

עמיחי שיקלי: תודה רבה על כינוס הדיון החשוב הזה.

עמיחי שיקלי: יש פה שלושה אירועים שונים, שלושתם חמורים מאוד.

עמיחי שיקלי: גם האירוע שבו הותקף הרב אלישיב בנסיבות שלא ברורות בכלל על-ידי שוטר בפתח העיר העתיקה, גם במקרה של אביחי, קצין במילואים שגם הותקף פיזית, גם הושלח למעצר ונראה שהוא פשוט לא בא טוב בעין לכבוד אותו שוטר שהיה שם, והוא זרק אותו שבת שלמה למעצר – קצין במילואים עם משפחה.

מירב בן ארי: ראינו את הסרטון לפני שנכנסת.

עמיחי שיקלי: מצוין.

עמיחי שיקלי: אז הדבר הזה, בעיניי, פשוט לא מתקבל על הדעת.

עמיחי שיקלי: התופעה הנוספת שקשורה גם למה שקרה ליוסי אוחנה, שכשאדם מבקש להגן על עצמו ולעשות שימוש כדין בנשקו האישי הנשק שלו מוחרם, ומי שמגן על עצמו הופך מידית לחשוד.

עמיחי שיקלי: אלה שלושה אירועים שונים.

עמיחי שיקלי: הדבר הכי חשוב זה שנשמע את האנשים שיציגו את הגרסה שלהם, שהציבור ישמע את זה.

עמיחי שיקלי: שתי סוגיות שצריך להתייחס אליהן: א', למשטרה כמו לצבא יש מנדט להפעיל אלימות - -

עמית לוי: עמיחי, סליחה שאני עוצר אותך רגע.

עמית לוי: אני מוסיף שהמשטרה ביקשה להאריך את מעצרו בחמישה ימים כי הוא נושא נשק והוא מסוכן לציבור.

עמית לוי: הנשק היה בבית.

עמית לוי: מה קורה אם הוא היה חמוש?

עמית לוי: אני לא רוצה לחשוב מה אז היו מבקשים.

עמיחי שיקלי: תודה על התוספת הזאת.

עמיחי שיקלי: בהחלט אחד המקרים היותר הזויים שנתקלנו בהם.

עמיחי שיקלי: למשטרה יש מנדט להפעלת כוח ולהפעלת אלימות.

עמיחי שיקלי: אני לא רוצה משטרה צמחונית.

עמיחי שיקלי: אני לא רוצה ששוטר יהסס לעשות שימוש בכוח כשצריך, לעשות שימוש בנשק.

עמיחי שיקלי: אני לא רוצה לראות סיטואציה שכששוטרים מותקפים הם יחששו לעשות שימוש בנשק ובכוח כשצריך.

עמיחי שיקלי: לכן זה לא שאנחנו אומרים שאנחנו רוצים משטרה צמחונית.

עמיחי שיקלי: אני רוצה משטרה שאזרח יחשוב פעמיים גם איך הוא מדבר לשוטר וגם אם הוא מעז, חס וחלילה, להרים יד על שוטר ואז הוא שם נפשו בכפו.

עמיחי שיקלי: בהקשר הזה אני ממש לא רוצה משטרה צמחונית אבל לא יכול להיות שאזרחים שלא אמרו שום דבר ולא עשו שום דבר ימצאו את עצמם על הרצפה, עם ברך על הצוואר חוטפים מכות ונזרקים למעצר.

עמיחי שיקלי: זה לא יכול להיות.

עמיחי שיקלי: דבר שני – לגבי כוח אדם של המשטרה.

עמיחי שיקלי: אני רוצה לשים דברים על השולחן: יש פה שני מקרים שבהם השוטרים היו בני מיעוטים שתקפו את האזרחים.

עמיחי שיקלי: לדעתי, צריכים להיות תנאי סף: מיהו שוטר במדינת ישראל: אדם שלא עשה שירות לאומי, אדם שלא עשה שירות צבאי, בעיניי, אין לו מה לחפש במשטרת ישראל.

עמיחי שיקלי: לא יכול להיות במשטרת ישראל.

עמיחי שיקלי: לא יכול להיות ארגון שיש בו אנשים שאין להם מחויבות למדינה ולא עשו מסלול של שירות משמעותי.

עמיחי שיקלי: זה לא עוד תפקיד בסקטור הציבורי.

עמיחי שיקלי: לא עשית שירות לאומי?

עמיחי שיקלי: לא עשית שירות צבאי?

עמיחי שיקלי: אתה לא יכול להיות במשטרה ולא בכוחות המגן של מדינת ישראל שהם לא צה"ל.

עמיחי שיקלי: תודה.

מירב בן ארי: רק צריך לומר שיש הרבה בני מיעוטים ששירתו בצבא.

עמיחי שיקלי: מי ששירת בצבא – ברכה.

עמיחי שיקלי: אגב, גם שירות לאומי.

עמיחי שיקלי: יש פה מקרים שמעוררים מאוד סימני שאלה, כולל הערות שנשמעו פה כלפי אנשים.

מירב בן ארי: חבר הכנסת בן גביר, בבקשה.

מירב בן ארי: אחרי כן חברת הכנסת אורית סטרוק.

איתמר בן גביר: התיק האחרון שלי כעורך דין לפני שנכנסתי לכנסת היה של לקוח שעשו אחריו מרדף, ומסתבר שגם המרדף היה סרק.

איתמר בן גביר: פשוט לקחו אותו עם ניידת של היס"מ וכשהוא שרוע על הקרקע יצאו שוטרים והיכו אותו באלות.

איתמר בן גביר: האיש נכה.

איתמר בן גביר: אבל הסיפור כאן מתמשך וחוזר.

איתמר בן גביר: אנחנו רואים את זה עכשיו.

איתמר בן גביר: מתי אפשר והפעילו טייזר במכות ובאלות, והבן אדם עם אחוזי נכות.

איתמר בן גביר: התיק הסתיים ב-800 אלף שקלים שהמשטרה העבירה מקופת המדינה ללקוח.

איתמר בן גביר: אבל הסיפור כאן מתמשך וחוזר.

איתמר בן גביר: אנחנו רואים את זה עכשיו.

איתמר בן גביר: יש תקנות, יש הנחיות מתי אפשר להפעיל טייזר, איך מפעילים את הטייזר.

איתמר בן גביר: רואים את התמונות האלה ואת הסרטון הזה; מספיק לצפות בו חצי דקה בעין בלתי משפטית כדי להבין שזה נורא ואיום.

איתמר בן גביר: לא לשם כך נתנו טייזר.

איתמר בן גביר: אני מכיר את הסיפור של הרב אלישיב – נורא ואיום – שימוש בסמכות המעצר שלא כדין.

איתמר בן גביר: לוקחים אדם בלי חשד סביר, וגם אם יש חשד סביר אין שום עילה, ומשאירים אותו שבת שלמה בבית מעצר, בתחנת משטרה?

איתמר בן גביר: איזה מין דבר זה?

איתמר בן גביר: וזה פעם אחר פעם.

איתמר בן גביר: תמיד אומרים לנו שיש בית משפט שקבע.

איתמר בן גביר: יש לפחות 100 פסקי דין כאלה על מעצרי שווא, על שימוש במכות, על שימוש בטייזר.

איתמר בן גביר: משהו כאן לא משתנה.

איתמר בן גביר: זה באמת לא סיפור קונקרטי.

איתמר בן גביר: הסיפורים הקונקרטיים נותנים לנו להבין את התמונה הגדולה כאן.

איתמר בן גביר: גברתי היושבת-ראש, יש בעיה: יש תרבות של שקר.

איתמר בן גביר: אני, כמובן, חס ושלום, לא מייחס את זה לכל השוטרים.

איתמר בן גביר: אנחנו בוועדה נפגשים, הולכים לסיורים, רואים את עבודת הקודש שרובם עושים.

איתמר בן גביר: אבל, כן, יש גם עשבים שוטים.

איתמר בן גביר: התחושה היא שבמקום לטפל באותם עשבים שוטים, במקום לעצור – כמו שחברתי אורית סטרוק שאלה – השעיתם אותם?

איתמר בן גביר: טיפלתם בהם?

איתמר בן גביר: משהו נעשה?

איתמר בן גביר: אם אחרי הדיון הזה כל מה שיגידו לנו שזה בטיפול של מח"ש, סליחה, מח"ש זה התירוץ הכי טוב שיכול להיות.

איתמר בן גביר: מה זה אומר טיפול של מח"ש?

איתמר בן גביר: שהשוטרים האלה ימשיכו להסתובב ברחוב ולהרביץ לאנשים?

איתמר בן גביר: ימשיכו לפגוע באנשים ולהפעיל טייזר?

איתמר בן גביר: הוועדה כאן צריכה לקבל תשובות: מה קרה עם השוטרים האלה והאם יש איזושהי פעולה כדי לחדד את ההנחיות לגבי שימוש בטייזר, לגבי היד הקלה הזאת של מעצרי שווא, ובעיקר לגבי הפסקת תרבות השקר של שוטרים?

איתמר בן גביר: אין לי ספק שמקריאת הדוחות של השוטרים הם יספרו סיפור אחר לגמרי ממה שרואים בסרטון.

איתמר בן גביר: אז במקרה הזה היה סרטון.

איתמר בן גביר: מה היה קורה בלי סרטון?

איתמר בן גביר: הוועדה צריכה לקבל תשובות ויפה שעה אחת קודם.

מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת בן גביר.

מירב בן ארי: חברת הכנסת אורית סטרוק ואחריה חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

יואב קיש: יש לי יום המילואים.

אורית סטרוק: מירב, שיואב ידבר לפניי.

מירב בן ארי: בבקשה, יואב.

מירב בן ארי: יש לו יום מילואים.

אורית סטרוק: חוץ מזה הוא יוזם הדיון וחוץ מזה הוא חבר שלי.

אורית סטרוק: שידבר לפניי.

מירב בן ארי: בבקשה.

איתמר בן גביר: איזו נדיבות, איזו אדיבות יש כאן מהאופוזיציה.

איתמר בן גביר: הלוואי עליכם בקואליציה שהיה לכם דבר כזה.

יואב קיש: כולם פה חברי אופוזיציה חוץ מהיושבת-ראש - -

מירב בן ארי: הייתה כאן גם גבי לסקי.

יואב קיש: אין בעיה.

יואב קיש: אני רק רוצה להגיד שבניגוד לשאר הוועדות כשנחליף את הממשלה הזאת אנחנו שוקלים להשאיר את יושבת-ראש הוועדה הזאת.

אוריאל בוסו: שרפת אותה עכשיו.

אורית סטרוק: בוא ניקח אותה פשוט ונשלים את ה-61.

איתמר בן גביר: מחסלים לך את הסיכויים ביש עתיד.

איתמר בן גביר: מה שהם עושים עכשיו זה סיכול ממוקד.

יואב קיש: אבל, בן גביר, אין לה פריימריז, מה אתה רוצה?

אורית סטרוק: יאיר לא ישים אותה.

יואב קיש: האמת היא שאפשר לפרגן למי שעושה עבודה מקצועית ומכבדת אופוזיציה וקואליציה.

יואב קיש: בכנסת הזאת זה קצת התפספס וזה נזק ארוך טווח שילווה אותנו הרבה שנים, לצערי.

יואב קיש: בואו נשים את זה בצד, יש פה נושא מאוד חשוב, ואני מאוד שמח שהדיון מתבצע.

יואב קיש: אני מתנצל על האיחור.

יואב קיש: זה יום של שדולת המילואים שאני מוביל ואני עובר בין הוועדות.

יואב קיש: אני לא יודע להגיד בדיוק מה נאמר - -

מירב בן ארי: ראינו את הסרטון של אביחי באולגה וכולם התייחסו גם לרב אלישיב וגם לאביחי.

יואב קיש: כמובן, הסרטון מדבר בעד עצמו והאירוע הזה שערורייתי, בעיניי.

יואב קיש: בטח גם האמירה של השוטר לאחר מכן שלה אין סרטון אבל היא בפירוש הייתה חלק מהאירוע.

יואב קיש: ברגע שזה הופך להיות אירוע לאומני בתוך המשטרה זאת חומרה קשה יותר, ולכן הייתי בהחלט מתייחס לזה ולא מטאטא את זה מתחת לשולחן.

יואב קיש: אם יש שוטרים שמחפשים לפגוע ביהודים בגלל זהותם ובגלל ואיך שהם נראים, בעיניי זה אירוע מצמרר.

יואב קיש: אני לא הייתי מטאטא את זה מתחת לשולחן ומתייחס לדבר הזה.

יואב קיש: גם במקרה הזה וגם במקרים אחרים, כמו במקרה של צבי סוכות – נושא הנשק.

יואב קיש: כשנמצא בן אדם עם נשק ורישיון במקום שהמשטרה תראה בו מכפיל כוח היא הופכת אותו לאויב.

יואב קיש: אני זוכר גם מה שהיה אחרי הפיגוע בבאר-שבע.

יואב קיש: לכן כל הגישה של המשטרה לאזרח שומר חוק עם רישיון נשק שמעורב באירוע כמו שקרה פה או באירועים אחרים - -

אוריאל בוסו: גם בלוד.

יואב קיש: מה היה בלוד?

מירב בן ארי: הבחור הצעיר המדריך.

יואב קיש: נכון.

אוריאל בוסו: החרימו לו.

יואב קיש: נכון.

יואב קיש: זה הופך להיות אבסורד.

יואב קיש: פוגעים במגינים ובמי ששומר זכויות לפעמים שלו ולפעמים של אחרים, כמו שהיה בפיגוע בבאר-שבע, ונכנסים ומנסים לפגוע באותם אנשים שפעלו בסמכות וברישיון.

יואב קיש: אז אולי זה דעות קדומות במשטרה שכל פעם שיש מישהו עם נשק הוא אשם.

יואב קיש: אני מניח שיש הרבה מקרים אחרים מהכיוון הזה, אבל במקרים שאנחנו רואים בצורה מובהקת שהנשק לא שימש לשום יוזמה מסוכנת, אלא להפך – בלם, הגן ועזר ההתנהלות חייבת להיות אחרת, בוודאי גם במקרה הזה.

יואב קיש: אז אם אני מסכם לפחות שני נושאים שאני רציתי להוסיף לדיון: א', לא לטאטא מתחת לשולחן התנהגות עבריינית של שוטרים בגלל רקע לאומני.

יואב קיש: נקודה.

יואב קיש: אני לא יכול להסתיר את זה במילים יפות.

יואב קיש: בעיניי, זה חלק מהאירוע המרכזי שראינו פה.

יואב קיש: הנושא השני: אנשים שנמצאים עם נשק ברישיון לא יכולים להפוך לאויבי המשטרה בלי שבודקים על מה מדובר.

יואב קיש: אלה שני דברים שחייבים להיבדק.

מירב בן ארי: תודה, יואב.

מירב בן ארי: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה, גברתי.

אורית סטרוק: תודה.

אורית סטרוק: אנחנו לא יכולים להחליף את מח"ש.

אורית סטרוק: אני מסכימה עם גבי לסקי שעל מח"ש בפני עצמה - -

עמיחי שיקלי: Never say never לגבי מח"ש.

עמיחי שיקלי: פרה-פרה.

עמיחי שיקלי: נגיע למח"ש.

אוריאל בוסו: מחלקה לחיפוי שוטרים.

אורית סטרוק: במח"ש קרה דבר שאני לא יודעת איך אפשר לעשות אותו, זה מין קוסמות כזאת: לקחו מחלקה מסורסת וסירסו אותה עוד יותר.

אוריאל בוסו: הדבר הכי טוב שקרה לשוטרים זה מח"ש.

אוריאל בוסו: כל דבר נעצר.

אורית סטרוק: אני רוצה שנשים את מח"ש בצד כי אנחנו לא יחידה חוקרת, ואנחנו לא הולכים לנהל פה חקירה.

אורית סטרוק: יש מח"ש, היא תחקור.

אורית סטרוק: לצערי, אני לא תולה בה תקוות רבות.

אורית סטרוק: אני אומרת את זה על סמך דוקטורט במח"ש, כמו שיודעים.

אורית סטרוק: ניהלתי את ארגון זכויות אדם ביש"ע במשך יותר מ-10 שנים.

אורית סטרוק: יש לי דוקטורט בנושא, כתבתי על זה מחקרים ודוחות.

אורית סטרוק: נשים את זה בצד.

אורית סטרוק: אנחנו צריכים לשאול מה עושה המשטרה.

אורית סטרוק: למה הכוונה?

אורית סטרוק: לפחות בשלושה מקרים שאני מכירה – אני מתנצלת בפני אביחי שלא טיפלתי במקרה שלו באופן ספציפי – במקרה של הרב אלישיב הכהן הוא שוחרר ממעצר בהנחיה של מפקד המחוז.

אורית סטרוק: במקרה של יוסי הנשק שלו הוחזר לו בהנחיה של מישהו מהפיקוד הבכיר.

אורית סטרוק: אני עדה.

אורית סטרוק: גם במקרה של מה שקרה בלוד עם בנימין, שוב – הסיפור הזה טופל ונרגע בהנחיה של מפקד המחוז.

אורית סטרוק: אני יודעת, אני מעידה על זה פה.

אורית סטרוק: עכשיו השאלה מה המשטרה עושה עם סדרה של מקרים כאלה שבהם מפקד בכיר צולל לרגע בגלל פנייה של חבר כנסת או של חברת כנסת לתוך האירוע, תופס את הראש, ושואל מה השוטרים שלי עשו, לעזאזל?

אורית סטרוק: מה הם עשו?

אורית סטרוק: הוא תופס את הראש ומוריד הוראה עד למטה לשנות קו.

אורית סטרוק: ומה המשטרה עושה כדי שזה לא יקרה שוב ושוב ושוב?

אורית סטרוק: מה עושה מפקד מחוז ירושלים אחרי שהוא מבין שאירוע כמו שהיה בפתח הכניסה לסמטה של השוק לא אמור לקרות כזה אירוע?

אורית סטרוק: מה ההנחיה שלו לפעם הבאה?

אורית סטרוק: בצה"ל יש מה שנקרא תחקיר.

אורית סטרוק: כשקורא אירוע שהוא 90% תקין ו-10% לא תקין, עושים תחקיר ומגלגלים את זה אחר כך וכל מי שנכנס לשירות מילואים ביחידה הזאת רואה שככה קרה, והחייל לא יעמוד פה, יעמוד פה?

אורית סטרוק: ככה עושים בצה"ל.

אורית סטרוק: מה עושה המשטרה, לא מח"ש?

אורית סטרוק: מח"ש זה אירוע אחר, זה אירוע מזעזע.

אורית סטרוק: צריך להקים בכנסת ועדת משנה לענייני מח"ש.

אורית סטרוק: צריך לשנות את מח"ש מהיסוד.

אורית סטרוק: אבל מה עושה המשטרה עדי שלא יקרו מקרים כאלה עוד?

אורית סטרוק: זאת השאלה שצריכה להעסיק אותנו בדיון הזה.

אורית סטרוק: ומה שאני מאוד מבקשת זה שנשמע את האנשים האלה.

אורית סטרוק: לאנשים האלה יש זכות, ולנו יש חובה שהכנסת תשמע אותם.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני אתן לכם להציג.

מירב בן ארי: בשל קוצר הזמנים, אם אפשר שלוש דקות, בבקשה.

מירב בן ארי: מי מתחיל?

מירב בן ארי: תגידו את השם שלכם ואני רוצה להגיד לכולכם שהכול משודר.

אביחי לוי: קוראים לי אביחי, אני מגבעת אולגה.

אביחי לוי: רוב שנותיי בצבא זכיתי להיות בחטיבת הנח"ל.

אביחי לוי: הנקודה היא פחות השוטר בקצה –בהם אנחנו נטפל, ואני מקווה שהצדק יצא לאור.

אביחי לוי: אבל זה פחות הנקודה.

אביחי לוי: נזכרתי את חטיבת הנח"ל כי נזכרת באירוע ליל הגלשונים שתמיד היו מדברים איתנו עליו.

אביחי לוי: תמיד היה קשה לי שמאשימים את הש"ג, ובמקרה הזה – את השוטרים בקצה.

אביחי לוי: אני שואל, מה רוח המפקד?

אביחי לוי: איך מסתובבים שוטרים ופועלים כמו רוטווילר כלפיי.

אביחי לוי: במקרה הזה אני קצין וישמעו אותי.

אביחי לוי: המ"פ שלי שהוא בחור אתיופי מתקשר אליי ואומר לי, עכשיו אתה מבין?

אביחי לוי: אני בן אדם עם תואר שני, מ"פ במדינת ישראל, וכל שבוע עושים עליי חיפושים.

אביחי לוי: מה קורה לאזרחים האלה בקצה שאין מי שישמע אותם?

אביחי לוי: הנקודה השנייה היא שאני שואל מהי רוח המפקד כי שבת שלמה אני יושב ומתחנן לקצינים בכירים וגם למפקד התחנה שיודיעו לי מה קורה עם אשתי.

אביחי לוי: הלכתי בכניסת השבת לים – מה קורה עם אשתי?

אביחי לוי: היא יודעת?

אביחי לוי: היא לא יודעת?

אביחי לוי: הם עדיין לא הודיעו לה.

אביחי לוי: ב-1:00 בלילה אחד הדודים שלנו מגיע ואומרים לו שאני ביקשתי לא להודיע למשפחה.

אביחי לוי: זה אחרי שעל הדלפק רשומה הכתובת של הבית שלי.

אביחי לוי: שוטר דרוזי אמר שהוא ייסע וידבר עם אשתי.

אביחי לוי: עד יציאת שבת אשתי לא ידעה איפה אני אם דוד שלי לא היה הולך לשם.

אביחי לוי: היא יושבת עם תינוק בבית.

אביחי לוי: למה אנחנו צריכים את הדברים האלה, את החרדות האלה בנפש?

אביחי לוי: למה אני צריך להסתכל על שוטרים שהם אחים שלי, שאני אוהב אותם, שאני מצפה שהם ידעו סדר במדינה, למה אני רואה אותם ומתפלל שלא יהיו לי חרדות נפשיות כל החיים מהאנשים האלה?

אביחי לוי: למה?

אביחי לוי: מה רוח המפקד?

אביחי לוי: מה רוח המפכ"ל?

אביחי לוי: את השאלות האלה אני חושב שהכי חשוב לשאול: מה הרוח שגורמת לשוטר בקצה לעשות את הפעולות האלה?

מירב בן ארי: תודה, אביחי.

מירב בן ארי: אני גם אנצל את המעמד שלי כדי להתנצל בפניך.

מירב בן ארי: זה לא צריך לקרות לאזרח מן השורה.

מירב בן ארי: לצערי, זה קורה.

מירב בן ארי: מי עוד?

יוסי אוחנה: צהריים טובים.

יוסי אוחנה: אני יוסי אוחנה מכפר אדומים.

יוסי אוחנה: אני עצמאי, אני חקלאי ויש לי חברה לטיולי שטח ולתיירות מדבר ויש לי גם מסעדה שנמצאת בצומת כפר אדומים, בתחנת הדלק.

יוסי אוחנה: אני איש מילואים ביחידה מובחרת.

יוסי אוחנה: רק השנה עשיתי 90 ימי מילואים.

יוסי אוחנה: אני רואה את עצמי כשלוח של המדינה הזאת, שלוח של משטרת ישראל ושל כנסת ישראל.

יוסי אוחנה: אני שומר על אדמות מדינה.

יוסי אוחנה: כשאני עושה מילואים אני עושה עם חלק מהיחידות הכי מובחרות של משטרת ישראל.

יוסי אוחנה: באותו יום שעיכבו אותי בתחנה הייתי במילואים, הייתי בכוננות שלילה קודם גם הקפיצו אותנו.

יוסי אוחנה: הקפיצו אותנו לאירוע שהתרחש באיזור גוש עציון.

יוסי אוחנה: באותו לילה שעיכבו אותי לתחנה על לא עוול בכפי הייתי גם איש מילואים.

יוסי אוחנה: בדיוק באותו זמן.

יוסי אוחנה: זה אירוע שאם הוא היה קורה לי פעם ראשונה הייתי בהלם ולא הייתי יודע לתפקד.

יוסי אוחנה: זה קרה לי פעם שנייה.

יוסי אוחנה: בפעם הראשונה ישבתי חמישה ימים במעצר בית על מעשה שלא היה.

מירב בן ארי: אתה רק יכול לספר מה קרה?

יוסי אוחנה: כן.

יוסי אוחנה: בכל מוצאי שבת ומוצאי חג אני יוצא לעשות סיור מכיוון שיש לנו הרבה נזקים חקלאיים וגנבות בעסק.

יוסי אוחנה: אז יצאתי לעשות סיור.

יוסי אוחנה: הבן שלי גלבוע בן 17 ישב לידי באוטו.

יוסי אוחנה: עשינו סיור בחווה, סיימנו את הסיור בחווה, ראינו שלא עשו נזקים, שלא פרצו גדרות, שלא שברו ראשי מערכת.

יוסי אוחנה: ירדנו לעסק לעשות סיבוב.

יוסי אוחנה: בכניסה לעסק עמד רכב פלסטיני עם לוחית פלסטינית.

יוסי אוחנה: באותו רגע עמדתי ליד הרכב, הוצאתי את הטלפון וצילמתי את לוחית הזיהוי כדי להעביר אותה לרבש"ץ.

יוסי אוחנה: לא צילמתי אנשים ולא כלום.

יוסי אוחנה: מהשיחים מסתערים עליי ארבעה בני מיעוטים שמאוחר יותר מסתבר שהם פלסטינים.

יוסי אוחנה: הם היו שיכורים לחלוטין, שתויים, והם מתחילים קללות ממיטב הזרגון.

יוסי אוחנה: כל הקללות הכתובות והלא כתובות ואיום: י-יהודי מסריח, אנחנו נרצח אותך, מה אתה מצלם?

יוסי אוחנה: אמרתי לו, אתה יושב לי בשטח.

יוסי אוחנה: אני מצלם כי יש לי נזקים.

יוסי אוחנה: באותה שנייה אני אומר לבן שלי להתקשר לאביחי.

יוסי אוחנה: איך שהוא מנתק מאביחי ומזעיק את הרבש"ץ אני אומר לו להתקשר למשטרה.

יוסי אוחנה: אנחנו מתקשרים למשטרה, מסבירים שיש ארבעה פלסטינים שמאיימים עלינו, אני מסובב את הרכב, הם מנסים לפתוח לי את הדלת.

יוסי אוחנה: כמובן, אני חמוש, אני בתוך הרכב.

יוסי אוחנה: הכול מתועד, הכול מצולם.

יוסי אוחנה: ברגע שאני רואה שהם מנסים ליזום מגע פיזי אני דוחף את הדלת החוצה ויוצא החוצה בשביל להדוף אותם.

יוסי אוחנה: יכול להיות שזאת טעות מבחינתי לצאת מול ארבעה שיכורים.

יוסי אוחנה: יכול להיות שזה היה נגמר אחרת.

יוסי אוחנה: בשום שלב אני לא שולח יד לנשק כשיש עליי נשק ואני חמוש ברישיון.

יוסי אוחנה: ואז השוטר מגיע ולוקח אותי הצדה.

יוסי אוחנה: המשטרה הגיעה בצורה מדהימה תוך 4 דקות ו-15 שניות.

יוסי אוחנה: מסתבר שבמקביל גם הפלסטינים הרימו טלפון למשטרה, והשוטר אומר שהדיווח הוא שיהודי יורה עליהם.

יוסי אוחנה: זה הדיווח.

יוסי אוחנה: אני בשום שלב לא שולף את האקדח כי אני לא מרגיש סכנת חיים.

יוסי אוחנה: אני מיומן לזה שאם אני צריך לשלוף אקדח זה רק אם אני יורה.

יוסי אוחנה: זה האימון שלנו.

יוסי אוחנה: בשום שלב, והכול מתועד, לא נשלחה יד לנשק.

יוסי אוחנה: אולי משהו טבעי כזה אבל לא ברמה שהוא נחשף, לא כלום.

יוסי אוחנה: השוטר לוקח אותי הצדה ואומר לי שאני מעוכב לתחנה.

יוסי אוחנה: אני לא מבין למה.

יוסי אוחנה: אני אומר לו, אני הזמנתי משטרה.

יוסי אוחנה: הוא אומר לי: לא, הם התקשרו ואמרו שיש פה יהודי שיורה עליהם.

יוסי אוחנה: הם טוענים שאתה שלפת את הנשק, דרכת ושמת עליהם את הנשק.

יוסי אוחנה: אמרתי לו, יש פה הבן שלי לידי, יש מצלמות, תפתח את המצלמות ותראה.

יוסי אוחנה: אני גם צילמתי את האירוע בטלפון שלי, ובשום שלב זה לא קרה.

יוסי אוחנה: מתחיל דין ודברים.

יוסי אוחנה: במקביל, שיהיה ברור, מה שקרה לאביחי לא קרה לפלסטינים.

יוסי אוחנה: הם סירבו להזדהות בפני השוטרים.

אוריאל בוסו: ולא עצרו אותם.

יוסי אוחנה: לא עצרו אותם, לא כלום.

יוסי אוחנה: הם סירבו להזדהות.

יוסי אוחנה: הם לא הוציאו תעודת זהות, לא אמרו מיהם.

יוסי אוחנה: סיפורים, אגדות – אין לנו, יש לנו.

יוסי אוחנה: והשוטר מדובב אותם.

יוסי אוחנה: גם במקרה הזה חלק מהשוטרים היו בני מיעוטים.

יוסי אוחנה: אני בכלל לא חושב שיש שייכות למוצא של השוטר בשטח - -

עמיחי שיקלי: ברור שיש.

יוסי אוחנה: - - אבל אז אני מבין כשאני מגיע לתחנה שהחוקרת היא בת מיעוטים, והיא אומרת, מה זאת אומרת את מצלם להם את האוטו?

יוסי אוחנה: אני אומר, מה זאת אומרת, אני הסברתי לך הרגע למה.

יוסי אוחנה: ואז אין להם תשובות.

יוסי אוחנה: הם כולם אומרים לך: זה הנוהל.

יוסי אוחנה: בשטח לוקחים לי את האקדח.

מירב בן ארי: למה לקחו לך את האקדח?

יוסי אוחנה: אני לא יודע למה.

יוסי אוחנה: אין לי מושג.

יוסי אוחנה: הוא אומר שזאת הוראה מלמעלה.

אוריאל בוסו: ומה היה בתחנה?

מירב בן ארי: מה היה בתחנה?

יוסי אוחנה: אני מגיע לתחנה, ממתין לחקירה, מפרידים אותי באיזה חדר, יושבים עליי שני שוטרים מאוד נחמדים.

יוסי אוחנה: אנחנו יושבים ומדברים.

יוסי אוחנה: במקביל – שזה הכי הזוי בעולם – יש ירי בצומת ליד תחנת המשטרה, וההנחיה לשוטרים היא לא להתקרב.

מירב בן ארי: זה לא רלוונטי לך.

מירב בן ארי: תגיד לי מה עשית שם.

יוסי אוחנה: - - חצי שעה אחרי כן יהודי ממעלה אדומים מדווח שיש לו קליעים בתוך האוטו כי ירו לו לתוך האוטו.

יוסי אוחנה: מה אני עושה שם?

יוסי אוחנה: אני ממתין.

יוסי אוחנה: אסור לי ללכת להתפנות לבד.

יוסי אוחנה: אני אומר להם: למה אני ממתין?

יוסי אוחנה: לחקירה.

יוסי אוחנה: אני יושב מול החוקרת, הכותרת: "תיק פלילי", והשם שלי עליו.

יוסי אוחנה: על מה אני נחקר בפלילים?

יוסי אוחנה: מה עשיתי?

יוסי אוחנה: אני מחזיק אקדח ברישיון, לא עשיתי שימוש, לשוטר בשטח אמרתי, אם הם אומרים שדרכתי את הנשק – הנה האקדח, תבדוק אם יש כדור בכלי.

יוסי אוחנה: אין כדור בכלי, האקדח לא יצא מהנרתיק, לא יצא מהפונדה.

יוסי אוחנה: מה אתם רוצים ממני?

יוסי אוחנה: למה אתם לוקחים ממני את האקדח?

מירב בן ארי: איך בסופו של דבר האירוע הזה הסתיים?

יוסי אוחנה: הוא מסתיים כשאני מעוכב עד 3:30 בבוקר.

יוסי אוחנה: הפלסטינים יושבים בתחנת הדלק ועדיין שותים - -

מירב בן ארי: אני מבינה שאותם לא לקחו למשטרה.

יוסי אוחנה: לקחו אותם, הם נחקרו ושוחררו לפניי.

מירב בן ארי: שוחררו לפניך.

יוסי אוחנה: כן.

מירב בן ארי: על מה?

מירב בן ארי: מה הייתה עילת המעצר?

יוסי אוחנה: העיכוב היה שאני איימתי על חייהם.

מירב בן ארי: של מי, של הפלסטינים?

יוסי אוחנה: של הפלסטינים.

יוסי אוחנה: הם איימו על חיי.

יוסי אוחנה: הם דוברי ערבית.

יוסי אוחנה: השוטרים היו עם מצלמות גוף עליהם.

יוסי אוחנה: בערבית צחה הפלסטיני מאיים עליי ואומר לי, אתה לא יודע עם מי התעסקת, אני ממשפחת מוגרבי או משהו כזה, מפסגת זאב, אני אשב עליך, 10 שנים בכלא, אתה לא מכיר אותי, אתה לא יודע עם מי הסתבכת.

יוסי אוחנה: אנחנו עבריינים, אנחנו נראה לך מה זה.

מירב בן ארי: איך בסוף האירוע הסתיים?

יוסי אוחנה: האירוע מסתיים בזה ששלושה ימים אני מטורטר לתחנה הלוך-חזור, הלוך-חזור.

מירב בן ארי: איפה הנשק?

יוסי אוחנה: הנשק בתחנה בלי שום סיבה.

אוריאל בוסו: עדיין?

יוסי אוחנה: בזכות אורית סטרוק הנשק חוזר אליי פתאום ביום בהיר אחד.

יוסי אוחנה: התקשרו ואמרו לי לבוא לקחת את הנשק.

יוסי אוחנה: אני נמצא בתחנה, לא מרפה, כל יום מגיע.

יוסי אוחנה: אפילו כתבתי מכתב לקצין החקירות למה אני חושב שזה הזוי שהוא לא פותח מצלמות, יש סרטונים.

יוסי אוחנה: למה אתה לא פותח את המצלמות ומסתכל על האירוע?

יוסי אוחנה: רואים שארבעה מסתערים לי על האוטו, רואים שהם פותחים לי את הדלת, רואים שבשום שלב אין שימוש בנשק.

מירב בן ארי: איזו תחנה זאת?

יוסי אוחנה: תחנת מעלה אדומים.

יוסי אוחנה: זה הניסיון השני שלי איתם ובגלל זה אני לא בשוק.

יוסי אוחנה: ישבתי חמישה ימים במעצר בית לפני בערך 10 שנים כשערבים שפרצו לי לתוך העסק טענו ששדדתי אותם.

יוסי אוחנה: מה שכמובן לא היה ולא נברא.

מירב בן ארי: תודה, יוסי.

אוריאל בוסו: שאלה קטנה.

מירב בן ארי: לא, לא, אני מתנצלת.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע - - -

אוריאל בוסו: שאלה קטנה, אביחי - -

עמיחי שיקלי: בסוף זה הולך לכוח אדם: מי זה השוטר בקצה?

עמיחי שיקלי: כשמביאים שוטרים שלא עשו צבא ולא עשו שירות אזרחי, והם מבולבלים במקומם ומעמדם אז יש לנו בעיה.

אוריאל בוסו: אביחי, שאלה קטנה:

אוריאל בוסו: אתה מוכן ללכת לפוליגרף כדי להגיד שהמשפט: "זה עם שלנו" שהוא אמר לך זה אמיתי?

אביחי לוי: אין לי שום בעיה.

אוריאל בוסו: אתה עומד מאחורי הדברים.

אביחי לוי: כן.

עמיחי שיקלי: אתה יכול לחזור על המשפט?

אביחי לוי: הוא הביא את אותה אחת שתקפה אותי וזרק לי את הנעל על הפנים.

אביחי לוי: אני הייתי בתא המעצר והוא שומע אותה ורושם את התלונה כי הוא לא היה באירוע בכלל.

אביחי לוי: אחרי זה הוא בא להתקפל, הוא מזדכה על הציוד שלו לפני שהוא הולך הביתה ואומר לי: אם אתה חושב שאתה ציוני אז אני אומר לך שאני אלחם עד גרגר האדמה האחרון שלנו.

אביחי לוי: אני, כמובן, לא עונה לו כי אני מת לעוף הביתה.

אביחי לוי: אחרי זה אני בא הביתה, אחרי כל הטלטלה הנפשית והשבת המזעזעת שעברתי עם פלסטינים בתא - -

עמיחי שיקלי: שוטר פלסטיני.

עמית לוי: לא, הוא ישב עם שני פלסטינים בתא המעצר.

אביחי לוי: ישבתי שבת שלמה בתא המעצר עם פלסטינים.

עמיחי שיקלי: כן, אבל אני אומר – השוטר הוא גם, תפיסתו.

עמיחי שיקלי: לפי המשפט שלו.

אביחי לוי: אני נכנס לפייסבוק של אותו שוטר כדי להבין ואני רואה שהוא מעלה דברים של הרשימה המשותפת, ואני מבין את כל הסיפור.

עמיחי שיקלי: יפה מאוד.

מירב בן ארי: תודה.

אורית סטרוק: אני רק רוצה להגיד שנייה אחת - -

מירב בן ארי: לא, לא, אני חייבת להתקדם.

עמיחי שיקלי: זה מזעזע ברמות בלתי נסבלות שבמשטרת ישראל יושבים אנשים שתומכים ברשימה המשותפת.

עמיחי שיקלי: מזעזע.

מירב בן ארי: אבל כבר אמרת את זה.

עמיחי שיקלי: לא, הוא לא אמר את זה קודם וזה פרט חשוב.

עמיחי שיקלי: לא יכול להיות שוטר במשטרת ישראל שהוא תומך אש"ף, שלא עשה שירות אזרחי, שלא עשה שירות לאומי.

עמיחי שיקלי: זה ארגון ביטחוני במדינת ישראל, ולא יעלה על הדעת שערבים שמתנגדים לקיומה של ישראל כיהודית ודמוקרטית יהיו לובשי מדים.

עמיחי שיקלי: נקודה.

אורית סטרוק: ואוחזי נשק.

מירב בן ארי: חברי הכנסת, תעצרו.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד, יש כאן אורחים שבאו לדבר.

מירב בן ארי: תשמעו אותם.

מירב בן ארי: מספיק.

אורית סטרוק: אנחנו הבאנו את האורחים, מירב.

אורית סטרוק: אנחנו ביקשנו לשמוע אותם.

אורית סטרוק: לא לכעוס עלינו.

אורית סטרוק: הכול בסדר.

מירב בן ארי: אני שמחה.

מירב בן ארי: אז תנו להם לדבר.

מירב בן ארי: בבקשה, הרב אלישיב הכהן.

אלישיב הכהן: שלום.

אלישיב הכהן: שמי אלישיב הכהן.

אלישיב הכהן: מכיוון שזה יום הכרה לכוחות המילואים – אני עברתי את גיל 55 ואני משרת במילואים.

אלישיב הכהן: השנה עשיתי 39 ימי מילואים.

אלישיב הכהן: יש לי 11 ילדים וגם זאת סיבה לפטור ממילואים, ויש עוד סיבות שאני פטור מהן.

אלישיב הכהן: הלכנו לכותל, דרך השוק סגורה – אין בעיה, הולכים מסביב.

אלישיב הכהן: אנחנו שני אזרחי שומרי חוק.

אלישיב הכהן: אבל אני רואה שכולם עוברים.

אלישיב הכהן: אז אני שואל: למה הם עוברים?

אלישיב הכהן: אומרים לי: הם גרים פה.

מירב בן ארי: את מי שאלת?

אלישיב הכהן: את השוטר.

אלישיב הכהן: אני עומד רחוק ממנו, לא מקלל, לא מרביץ, לא כלום.

אלישיב הכהן: אמרתי לו, אתה בודק?

אלישיב הכהן: כולם עוברים.

אלישיב הכהן: פתאום מגיע מישהו עם חזות מאוד יהודית – דרך אגב, אמרו לי הרבה שזה קורה בהרבה אירועים אחרים – ואומרים לו שהוא לא יכול להיכנס.

אלישיב הכהן: אני אומר לו, תדע, אתה לא יכול אבל תעמוד פה ותראה שכולם עוברים.

אלישיב הכהן: והנה, כולם עוברים.

אלישיב הכהן: אז התחלתי לספור כמה עוברים בלי לבדוק אותם וכשהגעתי קרוב למספר 60 – בחקירה הראו לי את הסרט שצולם במצלמות גוף – ראיתי אזרח מדבר.

אלישיב הכהן: החוקר אומר לי: תראה, אומרים לך שתלך כי אתה מתסיס את ההמונים.

אלישיב הכהן: אתם יודעים מי זה ההמונים?

אלישיב הכהן: המשפחה שלי.

אלישיב הכהן: היינו עם הילדים ועם הנכדים.

אלישיב הכהן: פתאום – אני לא יודע מאיפה – הילדים שלי יכולים לספר לי כי יש לי ילדים בוגרים וגם נשואים – מגיע ג'יפ עם ארבעה שוטרים ללא תגים כי הם שאלו את התגים.

אלישיב הכהן: הם הפילו אותי, גלגלו אותי, סחבו אותי, את אחד הילדים שלי בחוץ, בן 27, הם ישבו לו על הראש.

אלישיב הכהן: עד עכשיו הראש שלו מנופח.

אלישיב הכהן: הם ישבו עליו עד שהראש היה סגול.

אלישיב הכהן: עד עכשיו כואב לו.

אלישיב הכהן: גם לי עד עכשיו כואבת היד.

אלישיב הכהן: אני חייב לציין – לא מרביצים לאף אזרח.

אלישיב הכהן: אבל לי יש אוסטאופורוזיס ברמה גבוהה.

אלישיב הכהן: כלומר 70% מהעצם חסר ו-30% קיים.

אלישיב הכהן: ממה פחדו בבית כל השעות?

אלישיב הכהן: ששברתי משהו.

אלישיב הכהן: ואני שואל: מי נתן לשוטר רשות לרצוח בן אדם?

אלישיב הכהן: זה קרה בארצות-הברית.

אלישיב הכהן: מי נותן?

אלישיב הכהן: ואם מישהו ימות מזה?

אלישיב הכהן: נגיד, אני אזרח לא נורמלי – לא הכיתי, לא הרבצתי ולא קיללתי – דינו מוות?

אלישיב הכהן: ואם פעם שוטר שאתם מגבים ייתן מכה ומישהו ימות?

אלישיב הכהן: מי אשם בזה?

אלישיב הכהן: אני מגולגל לתא המעצר.

אלישיב הכהן: ראינו את הסרטון הזה – זה סרטון הרבה יותר ארוך.

אלישיב הכהן: את הסרטונים לא פותחים.

אלישיב הכהן: גם אם פותחים לא מדווחים על זה.

אלישיב הכהן: כלומר אתה יכול לשלוח מכתבים למשטרה ואתה לא מקבל תגובות.

אלישיב הכהן: אני מגיע לתא המעצר אזוק בידיי וברגליי בשבת אחר הצהריים.

אלישיב הכהן: קוראים לי לחקירה במוצאי שבת ואני אומר שאני קודם כול עושה הבדלה – הם לא יודעים מה זה.

אלישיב הכהן: עומדים שניים ומקללים אותי – אני לא אחזור על הקללות.

אורית סטרוק: שוטרים מקללים אותך?

אלישיב הכהן: שני שוטרים ששומרים עליי.

אורית סטרוק: שוטרים מקללים אותך?

אלישיב הכהן: כן.

אורית סטרוק: אולי תחזור על חלק מהקללות?

מירב בן ארי: לא צריך.

מירב בן ארי: אני מנהלת את הדיון.

אלישיב הכהן: הגיע מישהו מהסנגוריה הציבורית ואמר לי, היכו אותך.

אלישיב הכהן: אמרתי, אני קודם כול עושה הבדלה.

אלישיב הכהן: אמרתי לו: אם אתה מהסנגוריה הציבורית תדאג לי, אני אזרח, ואני רוצה לעשות הבדלה.

אלישיב הכהן: הוא שאל אותי: קיללו אותך?

אלישיב הכהן: מה אמרו לך?

אלישיב הכהן: אמרתי לו: אני לא אעלה על דל שפתיי מה אמרו לי.

אלישיב הכהן: ואז, כמובן, תיאמתי עם בני – אמרו לי, אתה עושה תיאום חקירה.

אלישיב הכהן: אבל אנחנו לא עושים כלום בלי הבדלה.

מירב בן ארי: אתה והבן שלך הייתם שניכם - - -

אלישיב הכהן: לא היינו יחד.

אלישיב הכהן: ראיתי ממרחק שמובילים אותו.

אלישיב הכהן: זה לא חוקי לאזוק אדם שש שעות – שופטת אמרה לי את זה.

אלישיב הכהן: לצורך העניין, סימנים חיצוניים – לא המכות והבעיטות שקיבלתי – יש לי עד עכשיו.

אלישיב הכהן: זה לא חוקי.

אלישיב הכהן: אף אחד לא יבדוק את זה.

אלישיב הכהן: יחפשו את הסרטונים כדי למצוא - -

מירב בן ארי: לא הבנתי.

מירב בן ארי: איפה אזקו אותך שש שעות?

אלישיב הכהן: בחצר של הקישלה, של בית המעצר התורכי.

אלישיב הכהן: אני בכוונה אומר את זה.

אלישיב הכהן: כי הייתי מצפה שאהיה בבית מעצר יהודי.

אלישיב הכהן: כעבור חמש שעות הגיע מישהו עם שליש כוס יין חד-פעמית ושני גפרורים.

אלישיב הכהן: הוא אומר לי, יוצאים בזה ידי חובה.

אלישיב הכהן: שני השומרים ששומרים עליי אומרים לי: יוצאים בזה ידי חובה.

אלישיב הכהן: אמרתי להם שאני פוסק הלכות – מה שלא הייתי אומר במסגרת אחרת – ב-70 ישיבות, ולא יגידו לי מה לעשות.

אלישיב הכהן: כעבור שש שעות – זה חשוב מאוד – אכן קיבלתי מוצרים להבדלה מהרובע היהודי.

אלישיב הכהן: למה זה חשוב מאוד?

אלישיב הכהן: כי אף אחד במשטרת ישראל לא התעורר לעניין.

אלישיב הכהן: הרב הזה אירח בביתו מאבטח, והמאבטח לא חזר אז הוא הלך לברר מה קורה איתו.

אלישיב הכהן: הוא גילה שהמאבטח הוציא אקדח כי תקפו אותו ועצרו אותו.

אלישיב הכהן: זה קשור לדיון.

אלישיב הכהן: בינתיים המאבטח כבר שמונה שעות בעבודה והוא כבר נעצר אז הוא הלך להביא אוכל והבדלה לתלמיד שלו לחפש אותו.

אלישיב הכהן: לצורך העניין, אותו רב בשם דוד אלפסי עמד מחוץ לבית המעצר שעה וחצי.

אלישיב הכהן: למה אני אומר את זה?

אלישיב הכהן: ואם היה חולה סוכרת שזקוק לאינסולין?

אלישיב הכהן: זה שקופץ ג'יפ עם אנשים בלי תגים זה לא אלה שהיכו אותי.

אלישיב הכהן: יש להם מפקד.

אלישיב הכהן: זה שאדם עצור שש שעות בלי לקבל כוס מים אחרי טראומה כזאת זה לא אלה שעצרו אותי ששומרים עליי.

אלישיב הכהן: יש מפקד לתחנה.

אלישיב הכהן: זה שאזרח אומר שהוא צריך משהו – ולא אומרים, בואו נברר.

אלישיב הכהן: זה כמו שאמרתי, מחר יהיה חולה סוכרת שזקוק לאינסולין והוא ימות.

אלישיב הכהן: תקשיבו לו.

אלישיב הכהן: זאת תרבות ארגונית.

אלישיב הכהן: אחרי כן יוצאת הודעת שקר מהדוברות.

אלישיב הכהן: כאילו, מה?

אלישיב הכהן: יש פסוק: "לימדו לשונם דבר שקר".

אלישיב הכהן: מה יגידו הילדים הקטנים שלי, הנכדים שלי?

אלישיב הכהן: נכדה שלי בת 3 אומרת: מי שהרביץ לסבא ולשיראל ביקש סליחה?

אלישיב הכהן: מה המסר?

אלישיב הכהן: מה אמרתי ל-300 תלמידים בישיבה?

אלישיב הכהן: לא דיברתי איתם.

אלישיב הכהן: ילד בכיתה ז' בכלל לא יכול להבין את המורכבות שאני נאמן למדינה ורוצה לתקן אותה.

אלישיב הכהן: הוא בכלל לא יכול להבין את זה.

אלישיב הכהן: הוא לא יכול להבין את המורכבות הזאת.

אלישיב הכהן: קודם כול, אני יכול לפרק ילד בכיתה ז' ולהגיד לו ככה שהוא יגיד לי שהוא לא רוצה לשרת.

אלישיב הכהן: לכן אם פנה אליי תלמיד ואמר לי: שמענו, ראינו, אמרתי לו: אתה צעיר, יש לך הרבה שנים לתקן.

אלישיב הכהן: זה מה שאמרתי.

אלישיב הכהן: לא הסכמתי להופיע בפני כל התלמידים אף על פי שאמרו לי: הם זקוקים לזה.

אלישיב הכהן: אמרתי, בשום פנים ואופן.

אלישיב הכהן: אני רוצה להגיד לכם: מה שאנשים מבוגרים אמרו לי: המשטרה, לא אכפת לה מהדימוי שלה?

אלישיב הכהן: הרי זה דופק אותה.

אלישיב הכהן: מישהו במשטרה צריך להתעורר מהדרך שבה מתייחסים אליה.

אלישיב הכהן: יש לי הודעות מערבים.

אלישיב הכהן: צלצלו אליי ערבים: האימאם של עכו.

אלישיב הכהן: הוא כותב לי מי קיבל במשפחה שלו מכות סתם.

אלישיב הכהן: אם מישהו קיבל מכות כי הוא צריך – אדרבה, עוד יותר.

אלישיב הכהן: אבל אם מישהו קיבל מכות סתם – הוא חרדי, הוא אתיופי, הוא ערבי – מה האמון שלנו?

מירב בן ארי: תודה.

אלישיב הכהן: הדבר האחרון הוא שהכול נמצא במצלמות אבטחה שניתן לפתוח אותן ולראות.

אלישיב הכהן: אם הבן שלי תקף שוטר מאשימים אותו בתקיפת שוטר; אם הבן שלי שהיה מפקד בגולני הרים יד – אפשר לראות.

אלישיב הכהן: פשוט אפשר לראות לפני שמעלילים עליו בחקירה שהוא תקף שוטר.

אלישיב הכהן: ואז אפילו לא צריך להביא אותו לחקירה כדי לדעת שזה לא מתחיל בכלל.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אח של אביחי, אתה רוצה להוסיף משהו?

עמית לוי: אני אשמח.

מירב בן ארי: אז בקצרה, בבקשה.

עמית לוי: ממש בקצרה.

עמית לוי: כתבתי את זה גם כדי לא להרחיב.

עמית לוי: קודם כול, אפתח ואודה ליושבת-ראש הוועדה לביטחון פנים חברת הכנסת מירב בן ארי.

עמית לוי: אני לא מכיר אותך אישית אבל שמעתי הרבה דברים טובים.

עמית לוי: כמובן, למאיר דויטש, מנכ"ל תנועת רגבים, על הדחיפה לכינוס הוועדה; וכמובן לחברי הכנסת עמיחי שיקלי, יואב קיש, אוריאל בוסו וכל מי שדחף את העניין.

עמית לוי: לצערי הרב, לפני כשבועיים אחי עבר מעצר ברוטלי ומבזה כאילו מדובר באחרון העבריינים או מחבלים במדינת ישראל.

עמית לוי: לא אוסיף ואלאה בפרטי המקרה, רק אספר בקצרה על אחי ועל משפחתי: אחי אביחי, רב סרן במילואים, קצין מצטיין בסדיר ובעיקר במילואים, איש של חסד, נתינה ועזרה לזולת.

עמית לוי: המבנה הזה שאנחנו יושבים בו פה עכשיו, כנסת ישראל, זה מבנה שסבא שלי בנה.

עמית לוי: כמעט את כל המבנים בירושלים וכל המבנים הרשמיים בירושלים המשפחה שלנו בנתה.

עמית לוי: אנחנו משפחה ציונית, אוהבת את הארץ הזאת, אוהבים את מוסדות המדינה.

עמית לוי: אנחנו בעלי מספר אתרי תיירות בירושלים, בגוש עציון ובמרכז הארץ.

עמית לוי: המשטרה והצבא הם אורחים שלנו על בסיס יומיומי וביתנו פתוח לרווחה יום-יום לכוחות הביטחון שמתארחים אצלנו ומקיימים אצלנו אירועים ללא תשלום.

עמית לוי: הצבא והמשטרה זה הלב הפועם שלנו ואנחנו מוקירים ומודים להם כל יום על עבודת הקודש שהם עושים לילות כימים לטובתנו האישית וכמובן הלאומית.

עמית לוי: אנחנו לא משפחה של עבריינים ובטח ובטח לא נערי גבעות, להפך: אנחנו שומרי חוק, אוהבי אדם מכל מגזר שהוא, גם ערבים – אוהבים אותם וחיים איתם בדו-קיום.

עמית לוי: אבל הוא אבל בענק: לא נשתוק על העוול, לא נשתוק על המעצר האלים על גבול הביריוני.

עמית לוי: שימוש באקדח טייזר – איפה אנחנו חיים?

עמית לוי: מה נסגר?

עמית לוי: חצי דקה אקדח טייזר?

עמית לוי: השתגענו לגמרי.

עמיחי שיקלי: במקומות רגישים.

עמית לוי: במקומות רגישים.

עמית לוי: זה עוד יורחב בכל מיני מקומות אחרים אבל לא כרגע.

עמית לוי: לא נשתוק על הושבת קצין במילואים שבת שלמה עם שבעה מחבלים בתא מעצר.

עמית לוי: מישהו פה היה יכול לישון בלילה אחרי שהבן שלו יושב שבת שלמה עם שבעה מחבלים מג'נין?

עמית לוי: אין עוד תאי מעצר?

עמית לוי: לא נשתוק על אמירות לאומניות על-ידי שוטר במדים בשליחות מדינת ישראל.

עמית לוי: שוטר במדים צועק אמירות לאומניות.

עמית לוי: לא אכנס לעומק הדברים, כמו שאמרתי, אבל, מבחינתי, סיכום הדברים הוא מה שחוקר המשטרה שחקר את אחי בערב שבת אמר בחקירה: אני מתבייש שאירוע כזה קרה במשמרת שלי, שקצין במילואים נעצר על לא עוול בכפו באלימות כזאת ובברוטליות ולא להפך.

עמית לוי: יש פה, לדעתי, מגמה, יש פה דברים שצריך לתת עליהם את הדעת ולעשות בדק בית.

עמית לוי: ברור לכולם שאם המקרים האלה היו קורים בצה"ל, באותו יום האנשים שהיו עושים את הדבר האלים הזה היו מודחים.

עמית לוי: תודה רבה לכולם, תודה רבה לך.

עמית לוי: בתקווה לימים טובים ובטוחים עם הרבה אמינות של המדינה ושל המוסדות שלה.

אביחי לוי: אפשר להוסיף משהו קטן?

אביחי לוי: למרות המדרון החלקלק והדברים המזעזעים שהידרדרנו אליהם אני אישית וגם חבריי לא מתייאשים, אנחנו נוסיף טוב.

אביחי לוי: אני אעשה הכול כדי לעשות שיהיה פה הכי טוב.

אביחי לוי: אני עובד בעמותת "אחריי".

אביחי לוי: כל היום שולחים לי: בוא נרד מהארץ.

אביחי לוי: אני מכין חבר'ה לצבא, ואנחנו לא נתייאש עד שנוסיף פה טוב, עד שיהיה פה מצב מתוקן ונורמלי.

אביחי לוי: אנחנו אוהבים ובטוחים שיהיה פה טוב.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: מאיר דויטש, בבקשה, בקצרה.

מירב בן ארי: גם תום שאחריו, בקצרה.

מאיר דויטש: בסדר גמור.

מאיר דויטש: תודה רבה לחברי הכנסת וליושבת הראש על קיום הדיון.

מאיר דויטש: הרבה דיונים שקיימנו פה בשנה האחרונה אצלך – אני תמיד אומר שזה דיון סופר חשוב וכנראה גם לגבי הדיון הזה אני מבקש אם אפשר שהוועדה תבקש מהמשטרה לקבל את הצילומים של מצלמות האבטחה שהם מסרבים להעביר לידי האזרחים.

מאיר דויטש: כנראה, יש סיבה לכך, ואולי כדאי שהוועדה תבקש את החומרים האלה.

מאיר דויטש: היחס לנשק ברישיון צריך להיות כאל מכפיל כוח של גורמי הביטחון.

מאיר דויטש: נמצא פה צבי סוכות שבמסגרת הפגנה נגד בנייה בלתי חוקית בנגב המשטרה החרימה לו את הנשק.

מאיר דויטש: למה?

מאיר דויטש: היה עליו נשק ברישיון.

מאיר דויטש: הוא לא נגע בו, לא הוציא אותו.

מאיר דויטש: גם שם החרימו לו את הנשק, ובית המשפט אמר את דברו בנושא הזה.

מאיר דויטש: גם העדויות שנאמרו פה קודם – בן אדם שנושא נשק ברישיון עובר תהליך מול מדינת ישראל, וצריך להתייחס אליו כאל מכפיל כוח.

מאיר דויטש: חייבים לבדוק כל אירוע של תלונה.

מאיר דויטש: אבל צריך להתייחס לזה ביחס לסיטואציה המתאימה.

מאיר דויטש: אני כן חושב שיש הבדל בין מקרה של מישהו שמכיר אישית את נושא הנשק והוא מגיש תלונה – חס וחלילה בת זוג, בן משפחה, שכן.

מאיר דויטש: אם בן אדם שמכיר את נושא הנשק הוא זה שמגיש את התלונה יש מקום להחרים את הנשק ולבדוק את הנושא.

מאיר דויטש: כשמדובר באירוע שיש בו עימות בין אזרחים שלא מכירים זה את זה נקודת המוצא צריכה להיות שנושא הנשק ברישיון פעל כחוק כי הוא עבר את כל הבדיקות.

מאיר דויטש: אני לא אומר שלא צריך לבדוק – צריך לבדוק אבל אין סיבה להחרים את הנשק, אלא אם כן הוכח שהוא פעל שלא כדין.

מאיר דויטש: יש מקום לקיים דיון חסוי אולי יחד עם ועדת החוץ והביטחון בנושא כוח האדם במשטרה – מי יכול להתגייס לכוחות השיטור - -

אורית סטרוק: דיון גלוי.

אורית סטרוק: דיון גלוי בנושא כוח האדם במשטרה.

מאיר דויטש: אלא אם כן יש פה השלכות על ביטחון אזרחי ישראל.

אורית סטרוק: אני כבר שמה על השולחן:

אורית סטרוק: רף הסף שצריכים לעבור בני מיעוטים שמתגייסים למשטרה הוא בחינת קשר לגורמים פליליים והוא נמוך מדי.

אורית סטרוק: הוא יותר נמוך מרף הסף של מועמדים יהודים לשירות.

אורית סטרוק: והדיון צריך להיות גלוי.

מירב בן ארי: תודה, מאיר.

מירב בן ארי: תום ניסני, בבקשה.

תום ניסני: שלום לכולם.

תום ניסני: אני פה היום בעיקר מניסיון אישי.

תום ניסני: לצערי, היו לי הרבה מאוד מפגשים עם המשטרה.

תום ניסני: אני גם אשמח לסיפור אישי אחד, וגם לפני כן כמה דברים שהם, לדעתי, הבעיה.

תום ניסני: קודם כול לי אין נשק אישי, לקחו לי אותו כבר לפני חמש, שש שנים על רקע פעילות בהר הבית, ואני כנראה לא אקבל אותו בקרוב.

תום ניסני: אבל אני לא הדיון פה.

תום ניסני: אני מכיר הרבה מאוד אנשים ופעילים שמגיעים למקומות שיש בהם שוטרים שמראש מתפרקים מכל דבר שיכולים לקחת מהם: נשק, טלפון.

תום ניסני: אני היום עולה להר הבית עם טלפון חלופי בלבד שאני לא צריך.

תום ניסני: אחרי פעם רביעית, חמישית שלקחו לי אותו החזירו לי אותו כעבור חודש.

תום ניסני: בניגוד לחוק אתה מבין שעדיף לך לבוא עם כמה שפחות דברים, אפילו בלי תיק, בלי ציוד, בלי כלום, בגלל המפגש עם השוטרים.

תום ניסני: אני הלכתי ללמוד תואר שני במשפטים בגלל המפגשים עם המשטרה, והיום אני משתדל ללמד לא מעט מעולי הר-הבית שאין להם מושג מהחוק כי השוטרים ברוב המקרים – תאמינו או לא – לא מכירים את החוקים, וזה לא מעניין אותם כל כך.

תום ניסני: זאת אומרת היו לי אלפי מקרים של זמן עיכוב שבהם החרימו לי טלפון וציוד אישי – זה אסור, לפי החוק.

תום ניסני: היו מקרים שבהם הורחקו אנשים מהר הבית בלי שימוע או שאומרים לך שאתה בשימוע; אבל יש לשימוע פרוצדורה מסוימת שלא מתקיימת.

תום ניסני: בעצם יש מערכת חוק חלופית שהמשטרה מיישמת.

תום ניסני: והבעיה העיקרית היא שאין שום פיקוח.

תום ניסני: זאת אומרת אתה יכול להתלונן עד מחר.

תום ניסני: למי תתלונן בסוף לשוטר שעשה לך משהו?

תום ניסני: מי יטפל בו?

תום ניסני: מכאן אני אקח את המקרה האישי בקצרה: ב-2017 בלי קשר להר הבית בכלל הגעתי לאיזושהי הפגנה באוניברסיטת חיפה עם דגל ישראל.

תום ניסני: היה שם אירוע לזכר הנכבה.

תום ניסני: עמדנו בחוץ עם דגל ומחינו.

תום ניסני: הגיע מפקד תחנת רכס הכרמל.

תום ניסני: הוא לא אהב את זה שאני עומד עם דגל ועם כמה שלטים מהנראטיב הציוני, והוא ליווה אותי החוצה.

תום ניסני: כשאני מתלווה אליו בהסכמה מלאה הוא אומר לי: תפסיק לצלם.

תום ניסני: המינימום שאני יכול לעשות זה לעמוד עם הטלפון ולצלם כי אני מכיר שאני עלול לגמור במקום לא טוב.

תום ניסני: אני מתלווה אליו לחנייה הראשית מחוץ לאוניברסיטה, וכשהוא אומר לי להפסיק לצלם כי אני מפריע כשאני עומד עם הטלפון צמוד לגוף שלי, אחרי כמה דקות שאני מסרב הוא אומר לי: חכה, תראה מה יקרה לך.

תום ניסני: זה מצולם, כן?

תום ניסני: קיבלתי על זה פיצוי בבית משפט.

תום ניסני: הוא אומר: חכה, תראה מה יקרה לך, ומכניס אותי לחדר סגור של הביטחון של האוניברסיטה.

תום ניסני: השוטר מורה לקציני הביטחון להגיף את התריסים.

תום ניסני: הם עושים את זה.

תום ניסני: גם זה מצולם.

תום ניסני: אז הוא ניגש אליי כשלא רואים כלום, חוטף לי את הטלפון מהיד, זורק אותי על הרצפה ומתחיל לצעוק: אתה תקפת אותי, תקפת אותי – בכוונה כדי שישמעו.

תום ניסני: אני מסיים את היום הזה במעצר בבית מעצר קישון ליד חיפה, כמו שתיארו פה עם ערבים בתא ומכל הטוב.

תום ניסני: כמובן, אני אשם בתקיפת שוטרים.

תום ניסני: תוך כדי כך, לידי בלי בושה, כשאני בחדר הזה הם כותבים יחד את הדוח: אתה תגיד את זה, אתה תגיד את זה.

תום ניסני: אני שומע הכול אבל אין לי תיעוד כי הוא לקח לי את כל הציוד.

תום ניסני: מה שלא סיפרתי עד היום זה שאחרי זה שהוא מתיישב לידי ואומר לי באוזניים: אתה אפס, אתה אפס מאופס – ואני יושב שם.

אלישיב הכהן: שמענו הרבה משפטים כאלה.

תום ניסני: זה מפקד תחנה.

תום ניסני: איך זה נגמר?

תום ניסני: בסופו של דבר קיבלתי פיצויים מבית משפט אבל כשהלכנו עם זה למח"ש הם החליטו להעביר את התיק לדין משמעתי במשטרה.

תום ניסני: מה עשו במשטרה שלנו?

תום ניסני: - -

מירב בן ארי: מתי זה היה?

תום ניסני: ב-2017.

תום ניסני: המשטרה לקחה את התיק הזה, העבירה אותו לדיון לפני דן יחיד שהיה המפקד של אותו קצין.

תום ניסני: הוא קבע שלא קרה שום דבר, הקצין חף מפשע.

מירב בן ארי: תבעת אותם בבית משפט.

תום ניסני: בית משפט בחיפה.

תום ניסני: לשמחתי, השופטת פיצתה אותי ב-10,000 שקל.

תום ניסני: אי אפשר למדוד את מה שקרה מאז אבל אני מתחבר לזה שאתם לא מבינים את ההשפעות התת קרקעיות של הדבר הזה כשאני פוגש ניידת משטרה או כשאני מראה לילד שלי שוטר, ואני מתאמץ להגיד לו: הוא בצד שלי, הוא שומר עליך.

תום ניסני: קשה לי עם זה מאוד.

תום ניסני: תודה.

אלישיב הכהן: אני רק חייב לציין שהילדים שלי שמעו איך השוטרים דופקים על עצמם ואומרים: תפסיקו להכות אותנו, תפסיקו להכות אותנו.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני עוברת למשטרת ישראל, בבקשה.

מיה וינקלר: צהריים טובים.

מיה וינקלר: אני מיה וינקלר, ואני ממחלקת משמעת, ראש מדור אמצעים מנהליים.

מיה וינקלר: אני אפתח באופן כללי ואסביר על עבודת המחלקה ושל המדור שלי באופן ספציפי: תיקי שימוש בכוח נחקרים על-ידי מח"ש ולא על-ידי משטרת ישראל.

מיה וינקלר: ברגע שמח"ש מסיימים את החקירה במקרים המתאימים והחמורים מעבירים את חומרי החקירה למחלקת משמעת אליי כראש מדור.

מיה וינקלר: בשלב הראשוני אנחנו בוחנים את החומרים ובודקים נתונים נוספים שקשורים לשוטר: העבר המשמעתי שלו ואת הוותק שלו בחיל, בודקים את חומרת האירוע – כל השיקולים שאפשר לשקול אנחנו שוקלים בשלב הראשון.

מיה וינקלר: במקרים המתאימים אנחנו גם נוקטים אמצעים מנהליים.

קריאה: סליחה על ההפרעה, זה קורה הרבה?

מיה וינקלר: זה קורה הרבה וכל הזמן.

מיה וינקלר: יש לנו ממשקים מצוינים מול מח"ש.

מיה וינקלר: במקרים החמורים והמתאימים אנחנו גם נוקטים אמצעים מנהליים.

מיה וינקלר: זה יכול להיות השעיה, זה יכול להיות העברה מתפקיד אם זה אירוע קצת פחות חמור, וזה גם יכול להיות פיטורים.

מיה וינקלר: יהיו מקרים שעוד לפני שמח"ש בכלל יסיימו את החקירה ויסגרו את התיק או לא יסגרו – אנחנו כבר נפטר את השוטר מהחיל - -

אורית סטרוק: אז, זהו, תסבירי את זה, בבקשה.

מירב בן ארי: לא, לא.

אורית סטרוק: למה לא?

מירב בן ארי: כי אני רוצה לשמוע את המשטרה.

מירב בן ארי: תחכו כמה דקות.

אורית סטרוק: רציתי לשאול אותה שאלה מנחה.

מירב בן ארי: תחכי כמה דקות.

מירב בן ארי: תני לי לשמוע.

מיה וינקלר: יש בהחלט מקרים שאנחנו מפטרים בהם.

מיה וינקלר: אני יכולה לציין גם כמה מספרים: בשנת 2019 פיטרנו שישה שוטרים בעקבות תיקי שימוש בכוח; בשנת 2020 פיטרנו שמונה שוטרים בגלל שימוש בכוח; ב-2021 – ארבעה שוטרים.

מיה וינקלר: זאת עבירה שאנחנו מתייחסים אליה בחומרה.

מיה וינקלר: במקרים המתאימים נוקטים את הצעדים שצריכים לנקוט, ומצד שני אנחנו תמיד זוכרים שאנחנו נמצאים בשלב ביניים.

מיה וינקלר: הרבה מקרים שמגיעים אלינו בשלב הראשוני זה שלב ביניים שעוד לא הוחלט אם להעמיד את השוטר לדין פלילי או לדין משמעתי.

מיה וינקלר: זאת בעצם החלטה של מח"ש שמנחה אותנו ואומרת לנו אם להגיש כתב אישום משמעתי.

מיה וינקלר: על כתב אישום פלילי הם אחראיים.

מיה וינקלר: לכן בשלב הראשוני שאנחנו מקבלים את החומרים אנחנו מאוד נזהרים כי עדיין השוטר לא נמצא אשם בדין.

מיה וינקלר: לכן אנחנו לא רוצים לשפוך את התינוק עם המים.

מיה וינקלר: יש לנו שוטרים שעובדים מאוד קשה.

מיה וינקלר: בסוף שוטר מצפה שיתייחסו אליו בכבוד הראוי, ואם שוטר פונה לאזרח ומבקש ממנו להזדהות המינימום הוא שאזרח נורמטיבי צריך להזדהות.

קריאה: בחור נורמטיבי מאוד.

מיה וינקלר: נכון.

מיה וינקלר: להזדהות.

מיה וינקלר: מאוד פשוט.

מיה וינקלר: מבקשים ממך תעודת זהות – אתה מזדהה.

מיה וינקלר: מאוד פשוט.

קריאה: צריך עילה לזה, לפי פסיקת בג"ץ.

מיה וינקלר: הייתה לו עילה.

מיה וינקלר: אבל לא משנה, חומרי החקירה בשלב הזה לא נמצאים אצלי.

מיה וינקלר: הם נמצאים בחקירה אצל מח"ש.

מיה וינקלר: נמצא פה גם נציג מח"ש.

מירב בן ארי: הוא תכף ידבר.

אוריאל בוסו: מה הדחיפות של החקירות האלה?

אוריאל בוסו: לפי הגרסאות, מדובר בפצצות מתקתקות.

אוריאל בוסו: אם שוטר אומר כאלה מילים ברמה הלאומנית לבן אדם - -

מירב בן ארי: רגע, אני לא הגעתי בכלל ללאומני.

מירב בן ארי: אני נותנת להם עכשיו להתייחס רגע.

מיה וינקלר: יש לנו מחלקה מאוד עמוסה ואם צריך נפרסם את הנתונים.

מיה וינקלר: אין לי כרגע הנתונים אבל בהחלט נעשית עבודה מאוד מקיפה.

מיה וינקלר: במקומות שיש עשבים שוטים אנחנו בהחלט מטפלים ובהחלט לוקחים את זה ברצינות הראויה.

מירב בן ארי: האם מישהו מכם, כמו במקרה של אביחי שבו נאמרה אמירה מאוד בעייתית מצדו של שוטר בעת מילוי תפקידו, האם מישהו דיבר עם מפקד התחנה, עם השוטר כדי להבין איך אומרים דבר כזה לאדם שנעצר?

מירב בן ארי: מישהו צריך באותו רגע לדבר ולהבין מה הסיפור של השוטר הזה.

מירב בן ארי: מישהו עשה את זה?

מיה וינקלר: אין לי ספק שמפקד התחנה מכיר את האירוע מצוין, ואם הוא יצטרך לתת הסברים הוא ייתן הסברים.

מיה וינקלר: בכל מקרה כרגע זה תיק שנמצא בחקירה.

מירב בן ארי: למי הוא נותן הסברים, למח"ש?

מיה וינקלר: לכל מי שצריך.

מיה וינקלר: למח"ש שחוקרת את האירוע או לממ"ז, אני מניחה.

אורית סטרוק: אני יכולה לשאול?

מירב בן ארי: תשאלי, ואני רוצה לשמוע את מח"ש.

אורית סטרוק: בכמה מקרים שעליהם דיברנו כעת ובכמה מקרים בכלל של אלימות משטרתית חמורה בשנה האחרונה אתם קיבלתם פנייה ממפקד תחנה מרחב מחוז שאומר לכם שלמרות שהתיק במח"ש הוא מבקש שאתם תטפלו משמעתית.

אורית סטרוק: כמה מקרים כאלה יש?

מירב בן ארי: יש בכלל דבר כזה?

מיה וינקלר: לא עולה לי משהו.

מיה וינקלר: יכול להיות שיש פניות.

אורית סטרוק: כלומר זה לא הנוהל.

מירב בן ארי: לא, זה לא קורה בכלל.

מיה וינקלר: חומרי החקירה עוברים אליי ממח"ש.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את הנציג של מח"ש.

מירב בן ארי: בבקשה, אדוני.

רונן יצחק: בוקר טוב לכולם, שמי רונן, אני ראש אגף הפרקליטות במח"ש.

רונן יצחק: אני רוצה לפתוח בהתייחסות למה שאמר חבר הכנסת בוסו: אין מחלוקת שכל הנוכחים כאן בין הם חובשים כובע פוליטי ובין הם מתלוננים, יש להם מטרה אחת, ואמר את זה בצורה מאוד יפה החבר שלשמאלי – כולם רוצים בטוב.

רונן יצחק: זה אומר שהמשטרה תהיה יותר טובה, יותר מקצועית ויותר ראויה, וכתוצאה מזה אמון הציבור בה יגבר.

רונן יצחק: זאת נקודת המוצא, ולכן חשוב שהדיון הזה מתקיים.

רונן יצחק: אני רוצה לומר ואני אגיד דברים ברמה הכללית.

רונן יצחק: אינני מתייחס לשני המקרים הקונקרטיים משני טעמים: א', אני, כמובן, לעולם לא מתווכח או נכנס לוויכוח עם אנשים שחוו את זה וסיפרו.

רונן יצחק: אני הראשון שמוקיר ומעריך אנשי מילואים.

רונן יצחק: אני עדיין משרת במילואים.

רונן יצחק: סיימתי את המילואים שלי השנה לפני שבוע בחודש המלחמה.

רונן יצחק: אז אני הראשון שמעריך אנשי מילואים, רבנים, אנשים נורמטיבים; הטעם השני הוא שזה עדיין בבדיקה.

רונן יצחק: אני מציין שהתיק השני שדיברנו עליו, התלונה הוגשה רק אתמול ב-12:00 בצהריים.

מירב בן ארי: איזה תיק?

רונן יצחק: התיק של גבעת אולגה.

אביחי לוי: התיק שלי.

אביחי לוי: זה המועד שזימנו אותי.

רונן יצחק: בסדר, אני אומר את זה ברמה העובדתית.

רונן יצחק: מטבע הדברים אני לא יכול להיכנס לפרטים - -

אורית סטרוק: מה זאת אומרת?

אורית סטרוק: מתי שלחת תלונה?

אורית סטרוק: לא מתי זימנו אותך.

אורית סטרוק: מתי שלחת תלונה למח"ש.

אברהם סופר: אני חייב להעיר פה הערה.

אברהם סופר: סליחה שאני מפריע.

מירב בן ארי: תגיד את השם והתפקיד שלך.

אברהם סופר: שמי אברהם סופר, אני ייצגתי את אביחי במעצר מטעם ארגון "חוננו".

אברהם סופר: אני רוצה להבהיר נקודה בעניין הזה: בניגוד לאדם רגיל שמתלונן כלפי מאן דהוא אחר והוא פונה למשטרה על אתר ויכול להגיש תלונה במח"ש אתה לא יכול להגיש תלונה על האתר.

אברהם סופר: אתה מעביר תלונה מקוונת ואז מזמנים אותך בהתאם ללו"ז שלהם.

אורית סטרוק: מתי הוגשה התלונה המקוונת?

אברהם סופר: במקרה שלנו יום או יומיים לאחר האירוע הגשנו תלונה מקוונת, יצרו איתנו קשר יום למחרת וקבעו לנו פגישה להגשת תלונה בחלוף כשבוע ימים מאחר שלא היה להם מקום בלוח הזמנים.

אברהם סופר: צריך להבין שסד הזמנים בתיקים מהסוג הזה הוא מאוד קריטי במקרים מהסוג הזה סד הזמנים מאוד קריטי כי ככל שחולף הזמן קשה יותר לחקור ולברר: השוטרים יכולים לטשטש ראיות – הם בני אדם, בסופו של יום; מצלמות יכולות להימחק.

אברהם סופר: הנושא הזה מהותי מאוד, ולצערי, במקרה של אביחי זה היה בעוכרנו כי הם לא הסכימו לקבל אותנו.

אברהם סופר: כלומר אנחנו הגשנו תלונה ב-5 ביוני והתור שניתן לנו זה ב-13 ביוני, כלומר בחלוף שבוע ימים.

אברהם סופר: וזה היה המועד הקרוב ביותר.

קריאה: שבועיים.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: הערה חשובה.

מירב בן ארי: תמשיך, אדוני.

אברהם סופר: רק דבר אחרון, אני מתנצל.

אברהם סופר: יש תופעה נוספת וזה קשור גם למח"ש ולמשטרת ישראל – לא מעט פעמים כדי שהמשטרה תוכל להצדיק לכאורה את המעצרים הלא-חוקיים שלה היא משתמשת בחשד של תקיפת שוטרים.

אברהם סופר: בכך היא מנסה להטות - -

אוריאל בוסו: זה נהיה סעיף סל.

אברהם סופר: אני מציעה לבחון מחקרית וסטטיסטית כמה תלונות כאלה של תקיפת שוטרים מתגבשים לבסוף לכדי הגשת כתב אישום.

אברהם סופר: הם עושים שימוש בעבירה של תקיפת שוטרים כדי לנסות לחפות על ההתנהלות הלא חוקית שלהם בראשית החקירה והמעצר.

אברהם סופר: הגיע הזמן לבדוק את העבירה הזאת.

אברהם סופר: זאת עבירה שהמשטרה חוקרת אותה כאשר המשטרה היא מצד אחד בעמדת מתלונן ומאידך גיסא היא גם בכובע של חוקר.

אברהם סופר: יש פה ניגוד עניינים מובנה והסוגיה הזאת צריכה להיבדק.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: בבקשה, אדוני.

רונן יצחק: אני אחזור למה שפתחתי בו.

רונן יצחק: באירועים האלה יש שני מישורים וצריך להבדיל ביניהם: מישור אחד זה המישור הפלילי, המישור השני הוא המישור המשמעתי-מנהלי.

רונן יצחק: הפלילי ברור לכולם; המשמעתי-מנהלי זה קללות, התבטאויות לא ראויות, גזענות וכיוצא באלה.

רונן יצחק: זה לא במישור של העבירה הפלילית.

רונן יצחק: לגבי המישור הפלילי, אמות המידה היו ונשארו אותן אמות מידה בכל התיקים.

מירב בן ארי: אבל כשבן אדם מגיש תלונה על התנהגות שוטרים אתה לא יכול להזמין אותו אחרי שבוע.

מירב בן ארי: מה זה הדבר הזה?

מירב בן ארי: הרי בשבוע הזה הם יתאמו.

מירב בן ארי: ברגע שאדם הגיש תלונה וגם יצרו איתו קשר יום למחרת, כמו שהוא אומר, צריך להגיד לו באותו יום.

מירב בן ארי: אתה יודע, אתמול היה כאן דיון על הטרדות מיניות במשטרה ובשב"ס.

מירב בן ארי: אמרו שברגע שאותו אדם הטריד מינית ואותה אישה באה והתלוננה, אמרו שקודם כול מרחיקים אותו מהנפגעת.

מירב בן ארי: יכול להיות שזאת גם תלונת שווא – הכול יכול להיות.

מירב בן ארי: אבל קודם כול מרחיקים ויכול להיות שהוא גם הולך הביתה.

מירב בן ארי: אז אם אתה אומר לבן אדם שהגיש תלונה על שוטר, תבוא אלינו למח"ש רק אחרי שבוע – מה זה?

רונן יצחק: זה לא מוקד הדיון אבל אני בכל זאת אשיב.

מירב בן ארי: זה כן, כי אני לא יכולה לרדת לגופו של אדם, אבל לגופו של עניין, כשמזמנים אדם שנפגע מהתנהלות שוטר אחרי שבוע או שמונה ימים, למה אתה מזמין אותו?

מירב בן ארי: אני באמת שואלת.

רונן יצחק: אני, כמובן, אבדוק את העובדות - -

מירב בן ארי: אבל זה עובדתי.

מירב בן ארי: הוא התלונן ב-5 בחודש והזמנתם אותו ב-13 בחודש.

עמית לוי: חלפו שבועיים מאז האירוע קרה ועד שהוא נחקר.

מירב בן ארי: הבנתי את העניין של הזמן.

אברהם סופר: הוא שוחרר ב-29 במאי.

מירב בן ארי: כן.

רונן יצחק: כיוון שזה לא מוקד הדיון אני לא מכיר אבל אני אגיד רק את העובדות.

רונן יצחק: אני יודע שב-3 ביוני יצרו קשר יום למחרת, התלונה כבר הייתה אצלנו.

רונן יצחק: כמובן, אוספים חומרים.

רונן יצחק: הרי העבודה של גביית התלונה היא לא קלדנות – אוספים מצלמות גוף וכדומה.

רונן יצחק: חמישה ימי עבודה – יכול להיות שאפשר היה לשפר לשלושה ימים אבל אני לא מכיר את הנתונים כי לא ידעתי שזה המוקד.

רונן יצחק: ברמה הפלילית אלה אותן אמות המידה.

רונן יצחק: אני שומע בצער חלק מהדברים שנאמרים כאן.

רונן יצחק: במחילה, הם ממש לא מדויקים בחלק מהמקרים.

רונן יצחק: ישבתי כאן בוועדה אצל כבודה כשהייתה החקירה של מר חיים מזרחי שהוזכר פה קודם.

רונן יצחק: נאמרו דברים מאוד קשים גם על החקירה.

רונן יצחק: אני לא מכיר או לא זוכר אף חבר כנסת או משתתף שאחרי שהוגש כתב אישום חזר בו מחלק מהדברים.

רונן יצחק: גם שם אמרתי שאני לא יכול להתייחס.

רונן יצחק: אני אגיד יותר מזה – חלק מהתיקים מוגשים.

רונן יצחק: עכשיו יש לנו שלושה תיקים: אחד נגד ניצב משנה, אחד נגד סגן ניצב – זה לא העניין.

רונן יצחק: כשיש ראיות ויש גם ערר אחר כך מגישים כתב אישום ולא מהססים.

רונן יצחק: המטרה של כולם היא במקום שיש ראיות בפלילי.

רונן יצחק: יש מקומות שככל שיסתבר שנאמרה אמירה גזענית, לאומנית, קללה – התיק הזה עובר לטיפול משטרת ישראל כיוון שלמח"ש אין מנדט לטפל בדבר הזה.

רונן יצחק: זה עניין מנהלי משמעתי.

אורית סטרוק: את מבינה?

מירב בן ארי: לא, לא, אתם לא מפריעים כי הדיון מסתיים ב-13:00.

מירב בן ארי: ואם את תפריעי אני לא אשמע אנשים שלא דיברו.

אורית סטרוק: הבנתי אבל - - -

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני חייבת להיות ב-13:15 אצל מפקד מחוז ירושלים ואני כבר מאחרת לו.

מירב בן ארי: אז אני מתנצלת – גם שם יש לי משימות.

רונן יצחק: אני אסכם ואומר: שני התיקים בבדיקה.

רונן יצחק: זה אומר שהם בודקים - -

מירב בן ארי: גם של אביחי?

רונן יצחק: כן, כן.

מירב בן ארי: אתה לא הגשת תלונה, יוסי?

יוסי אוחנה: אני הגשתי תלונה.

רונן יצחק: אבל זה לא למח"ש.

יוסי אוחנה: לא למח"ש.

יוסי אוחנה: ההודעה שלי הייתה כתלונה אבל יומיים אחרי זה התקשרו אליי ואמרו לי, בוא תגיש תלונה, פגעו לך ברכב.

יוסי אוחנה: כאילו הייתה הרגשה שהם מנסים לייצר לעצמם סולם כדי לרדת מהעץ.

מירב בן ארי: אבל יכולת גם להגיש תלונה למח"ש על ההתנהגות של השוטרים שם.

אורית סטרוק: מח"ש לא הייתה עושה עם זה כלום.

אורית סטרוק: אבל כיוון שאת לא רוצה לשמוע אותי אז את לא תשמעי למה הם לא היו עושים כלום.

מירב בן ארי: תפסיקי עם ההתנהלות הזאת.

אורית סטרוק: אני חברת כנסת.

אורית סטרוק: ניהלתי - - - 10 שנים.

אורית סטרוק: מותר לי להגיד משפט - -

מירב בן ארי: אבל את לא מפסיקה לדבר - -

אורית סטרוק: אני לא מפסיקה לדבר?

מירב בן ארי: - - ואני רוצה לשמוע גם את מח"ש.

אורית סטרוק: את לא מפסיקה להפסיק אותי.

מירב בן ארי: תשמעו רגע, הערתם כאן הערות חופשי, לא עצרתי אף אחד.

מירב בן ארי: זה התפקיד של חברי הכנסת – דברו חופשי.

מירב בן ארי: אבל תנו לי גם לשמוע אחרים.

מירב בן ארי: מותר לכם, אמרתם - -

אורית סטרוק: מותר לי לדייק את השאלות לרב.

אורית סטרוק: ואני אעמוד על זה - -

מירב בן ארי: - - -

אורית סטרוק: - - שמותר לי לדייק את השאלות - -

מירב בן ארי: - - -

אורית סטרוק: - - ובנושא הזה יש לי ידע שמאפשר לי לדייק את השאלות.

מירב בן ארי: אבל את דיברת.

מירב בן ארי: אף אחד לא עצר אותך - - - לשמוע אחרים.

אורית סטרוק: זה לא קשור לזה שדיברתי.

אורית סטרוק: זה קשור לדייק את השאלות לגורמי הממשלה.

מירב בן ארי: אני קוראת לך לסדר פעם ראשונה.

אורית סטרוק: תקראי לי לסדר, אין בעיה.

אורית סטרוק: כמה שאת רוצה.

מירב בן ארי: מספיק כבר.

רונן יצחק: אני רק אסיים ואומר שבמישור הפלילי לגבי שימוש בכוח אין בכלל מחלוקת ששוטר מקבל רישיון מהמדינה לעשות שימוש בכוח - -

אורית סטרוק: מירב, זאת לא צורה להתנהג כלפי חברי כנסת שזכותם להעיר הערות במהלך הדיון ולדייק את השאלות.

אורית סטרוק: זה לא מכובד.

אורית סטרוק: זה הכול.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: תמשיך.

רונן יצחק: השימוש בכוח חייב להיות אך ורק לצורך התפקיד ואסור לסטות כמלוא הנימה – זה ברור.

רונן יצחק: אני רק אגיד שיש הנחיה מפורטת ברחל בתך הקטנה, מה עושים במקרה שיש חריגה מועטה או לא מועטה או יש מקרים שאין בכלל סמכות לשימוש בכוח.

רונן יצחק: ההנחיות האלה מפורסמות, זה לא משהו חסוי, אפשר למצוא אותן גם באינטרנט.

רונן יצחק: אנחנו פועלים לפי ההנחיות האלה בכל התיקים.

רונן יצחק: לכן בשני התיקים האלה החומרים נבדקים, כולל כל העדים וכל מה שיש.

רונן יצחק: אם צריך השלמות יהיו השלמות.

רונן יצחק: ככל שהעניין חוצה את הרף הפלילי מוגש כתב אישום, וככל שאיננו חוצה את הרף הפלילי, והוא עניין משמעתי הוא יעבור למשטרת ישראל.

רונן יצחק: מילה אחרונה: כיוון שזה בבדיקה וכיוון שזאת לא כל התמונה כולה אני בדרך כלל נזהר כיוון שאני לא יודע מי השוטרים.

רונן יצחק: ככל שאני יודע רוב השוטרים שהיו שם מבני המיעוטים היו במג"ב ושירתו במשטרת ישראל ובצה"ל ועשו שירות לאומי.

רונן יצחק: אז צריך להיזהר כי אני לא מכיר את כל התמונה.

מירב בן ארי: בגלל זה גם הערתי לשיקלי על בני המיעוטים אבל אם בסוף - -

עמיחי שיקלי: לא דיברתי על בני מיעוטים באשר הם בני מיעוטים.

עמיחי שיקלי: אמרתי: שירות לאומי, שירות צבאי.

עמיחי שיקלי: לא יכול להיות שאתה תומך ברשימה המשותפת עם אקדח במשטרה.

מירב בן ארי: אני אפילו אקצין את שיקלי ואומר שגם אם מישהו עשה שירות לאומי, עשה שירות צבאי, ועדיין הוא מוצא לנכון להעיר הערה שיש לה אופי לאומני – גם אם הוא עשה שירות לאומי ושירות צבאי.

מירב בן ארי: להפך אני עוד יותר מחזקת אותך.

רונן יצחק: ככל שאתם רוצים לדעת מתי הוגש ולמה זומן אני אברר את זה, כמובן.

מירב בן ארי: אני רוצה שתברר את זה.

רונן יצחק: ב-3 ביוני יצרו איתו קשר, חמישה ימי עבודה אחר כך הוא הגיע.

רונן יצחק: אני לא יודע אם זה, במירכאות, התור הפנוי היחיד - -

מירב בן ארי: זה לא תור לקופת חולים.

מירב בן ארי: זה לא תור לרופא עור.

אוריאל בוסו: המטרה היא להגיע לחקר האמת.

אוריאל בוסו: זה אינטרס שלכם.

מירב בן ארי: בן אדם נחבל נפשית, פיזית.

מירב בן ארי: זה מטלטל.

מירב בן ארי: כל אירוע כזה מטלטל כאן את הוועדה.

רונן יצחק: אין ספק.

רונן יצחק: אני השתמשתי בביטוי שהוא השתמש בו.

רונן יצחק: לא אני אמרתי אותו.

מירב בן ארי: כן, אבל זה לא תורים פנויים.

מירב בן ארי: כמה כבר מקרים כמו של אביחי או של הרב אלישיב קורים?

רונן יצחק: כמעט כל שישי שבת חוקרי מח"ש יוצאים באמצע הלילה - -

מירב בן ארי: אני יודעת.

רונן יצחק: - - זאת העבודה שלהם.

מירב בן ארי: אני יודעת ואני תכף אתייחס לזה.

מירב בן ארי: אבל יש הבדל בין חקירות מח"ש שמתנהלות באופן שוטף כמו הטרדות מיניות או כל מיני מקרים שקורים בשוטף לעומת בחור שהתייחסו אליו עכשיו בצורה כזאת נוראית שהגיעה לרמה של הד ציבורי ותקשורתי, חברי כנסת, אנשים רואים את זה.

מירב בן ארי: לדעתי, זה משהו שצריך לזרז תהליכים.

רונן יצחק: בסיום הבדיקה הראשונית הם יקבלו תשובה.

רונן יצחק: זה לא סוד, אנחנו נדווח לכל מי שצריך.

רונן יצחק: אני עוד לא יודע מה יהיה שם בהמשך.

מירב בן ארי: אני חייבת לסכם כי נגמר לנו הזמן.

מירב בן ארי: קודם כול, אני רוצה להגיד לכם, יוסי, עמיחי והרב אלישיב, תודה רבה שהגעתם.

מירב בן ארי: גם תודה לאח של אביחי שהגיע לכאן ולעורך הדין וכל מי שהיה רלוונטי לדיון הזה.

מירב בן ארי: בשנה האחרונה היו לי כאן המון סיפורים, לאו דווקא על אלימות, אלא אפילו הסיפור של מיכאל בן ארי עם הטוויטר שלו שגם השפיע אחר כך וגם הסיפור שלכם וגם של חיים מזרחי.

מירב בן ארי: כשהוגש כתב האישום בעניין של חיים מזרחי אני שיתפתי את זה והדהדתי את זה.

מירב בן ארי: זה היה לי מאוד חשוב.

מירב בן ארי: ליוויתי את חיים ואני עדיין בקשר מאוד טוב איתו.

מירב בן ארי: היה לי חשוב להראות לו.

מירב בן ארי: אני התקשרתי אליו ואמרתי לו, תראה, הגישו כתב אישום, הדברים שלך נשמעו אז אני לא שותפה, אבל אני חושבת שיש דברים שאפשר לשפר בהם תהליכים, בטח במקרה של אלימות שוטרים.

מירב בן ארי: הרבה פעמים אני מקבלת את הכינוי "דוברת המשטרה".

מירב בן ארי: לא – לדעתי, יש לנו משטרה טובה, חזקה ויעילה שהרבה פעמים מתמודדת עם דברים.

מירב בן ארי: איך אמר לי מפקד מחוז ירושלים שעוד מעט אני הולכת אליו?

מירב בן ארי: זה אף פעם לא מצטלם טוב, העבודה שלנו, אנחנו יודעים את זה.

מירב בן ארי: גם יש כאן חבר'ה רציניים, עושים מילואים – הראשונים שבאים ומחזקים את המשטרה.

מירב בן ארי: עם כל זה ואחרי שאמרתי את זה לא יכול להיות שאזרח נורמטיבי מגיע למצב שהגיעו פה החבורה שנמצאת כאן.

מירב בן ארי: לא יכול להיות.

מירב בן ארי: כי אירוע כזה פשוט עושה לכם גם נזק – לא רק בפני תלמידי הישיבה של הרב אלישיב, אלא נזק תדמיתי ציבורי.

מירב בן ארי: ביום ראשון באתי במיוחד לכנסת לפגוש 80-70 קציני משטרה מפו"מ.

מירב בן ארי: שאלו אותי, מה את נותנת לנו לקחת מפה?

מירב בן ארי: אמרתי להם, הכול מצולם, אתם כבר לא שם.

מירב בן ארי: אנחנו חיים בסרט אמיתי של מדיה ורשתות חברתיות.

מירב בן ארי: כל דבר שתעשו יצולם.

מירב בן ארי: מאותו בחור שהיה גיבור ישראל שירה במחבל בבאר-שבע והגיע לתחנה והתייחסו אליו כאחרון העבריינים, שזה עשה לכם נזק מטורף ועד לסיפור כמו של אביחי שרץ ברשת.

מירב בן ארי: אתם לא צריכים את זה.

מירב בן ארי: אז שאלו אותי, זה המוקד?

מירב בן ארי: אמרתי להם – כן, זה המוקד.

מירב בן ארי: נכון, הרבה פעמים אתם מוציאים מצלמות גוף ומביאים ולמדתם לתת תגובות מהירות וחותכות.

מירב בן ארי: אבל מקרה אחד כזה מטלטל משטרה שלמה.

מירב בן ארי: אתם יודעים מה?

מירב בן ארי: זה לא מגיע לכם, באמת.

מירב בן ארי: כי השוטרים שלנו נמצאים כל הזמן באירועים קשים, מורכבים, לאומנים.

מירב בן ארי: יש עכשיו ויכוח על שכר השוטרים אז משווים אותנו ל-OECD.

מירב בן ארי: מה אתה משווה אותי, לשוטר שנמצא בשוויץ, בניו-זילנד?

מירב בן ארי: מה זה קשור בכלל?

מירב בן ארי: אין לי מקור להשוואה לשוטר באירופה בכלל כי שוטר בישראל מתמודד עם מרכיבים הרבה יותר קשים.

מירב בן ארי: מישהו בשוויץ יודע מה זה פשיעה חקלאית?

מירב בן ארי: מה זה טרור לאומני?

מירב בן ארי: מקסימום שמגיע לשם זה אנטישמיות.

מירב בן ארי: זה גם במקרה הקיצוני של פשע שנאה.

מירב בן ארי: פה יש יום-יום פשעי שנאה.

מירב בן ארי: לכן זה נזק עצום עבורכם, והאינטרס הראשון של המשטרה הוא למגר את התופעה הזאת.

מירב בן ארי: אני אפנה לשר עמר בר-לב.

מירב בן ארי: הוא שם יועץ לפשיעה חקלאית, הוא שם יועצת מדהימה לענייני מגדר.

מירב בן ארי: צריך להיות בתוך המשרד לביטחון פנים שעוסק באלימות נגד אזרחים.

מירב בן ארי: הוא גם שותף שלי לדבר הזה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת אורית סטרוק שיש לי הרבה הערכה אליה לא צריכה להתערב כדי להחזיר את הנשק.

מירב בן ארי: לא צריך.

מירב בן ארי: צריך שאותו אזרח יוכל להרים טלפון.

מירב בן ארי: דרך אגב, הם עושים את זה – גם סגל בפשיעה חקלאית וגם יעל סיני במגדר – שמתקשר אזרח ואומר: זה מה שקרה לי, תעזרו לי.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם שאני אפנה לשר בעניין הזה שצריך להיות יועץ בתוך המשרד.

מירב בן ארי: עוד משהו – תא המעצר המשותף ליהודים ופלסטינים זאת תופעה שחייבת להסתיים מחר בבוקר.

מירב בן ארי: אני יודעת מה קורה בתאי מעצר.

מירב בן ארי: אני הייתי לפני שבועיים בבאר-שבע וראיתי את העומס המטורף, אבל היה לי כבר מקרה מזעזע של איש מבוגר שתקפו אותו בלילה בגלל הזקן והחזות היהודית שלו, ולצערי, אחרי שנה הוא מת כי הוא לא התאושש מהפציעה שלו.

מירב בן ארי: אני מלווה גם את המשפחה הזאת.

מירב בן ארי: אני לא יודעת מה קורה בבתי המעצר, אני כן יודעת שעמוס.

מירב בן ארי: אבל בלילה לא יכול להיות שיהודי ופלסטיני יהיו באותו תא.

מירב בן ארי: בטח יהודים שיש להם גם חזות.

עמיחי שיקלי: כמו כל החבורה שיושבת פה.

מירב בן ארי: גם יהודי שאין לו החזות הזאת לא יכול לעשות לילה ככה.

מירב בן ארי: לא יכול להיות.

עמית לוי: כמובן, גם הם התעללו בו.

עמית לוי: זרקו לו אמירות לאומניות כל השבת.

מירב בן ארי: אני בטוחה.

מירב בן ארי: אבל אני הלכתי למקרה הרבה יותר קשה שליוויתי.

מירב בן ארי: אני לא רוצה להיכנס לזה, פשוט כואב לי הלב על מה שהמשפחה הזאת עברה.

מירב בן ארי: גם בעניין הזה אני אפנה גם לשר, ואני אוודא את זה.

מירב בן ארי: אני מסתובבת בבתי מעצר ואני מסתובבת גם בתחנות משטרה בלילה.

מירב בן ארי: ראיתי את העומס, אני לא אומרת שלא.

מירב בן ארי: אבל הפרדה.

מירב בן ארי: יש הפרדה מגדרית, תעשו הפרדה לאומנית.

מירב בן ארי: עוד מילה אחרונה כי אני באמת חייבת ללכת: אני אמשיך ללוות בוועדה הזאת כל אירוע של אלימות נגד אזרחים.

מירב בן ארי: אני נותנת גב למשטרה, אני מאוד אוהבת ומעריכה את המשטרה, אני נמצאת שם עבורם.

מירב בן ארי: אבל האירועים האלה – בגלל שאתם חשובים לי – צריכים להיות שקופים, לדבר עליהם, לא לטאטא, לא לטייח, לתת לחבר'ה האלה את המקום שלהם.

מירב בן ארי: יש פה אנשים נפלאים ואמיצים שהגיעו במיוחד.

מירב בן ארי: אתם צריכים לחזור הביתה, וכל שוטר – צריך אפילו להביא אותם שישמעו אותם, שידברו.

מירב בן ארי: הייתי בבית ספר לשוטרים.

מירב בן ארי: שירצו שם, שידברו עם השוטרים ויגידו להם – ככה לא צריך להתנהג.

מירב בן ארי: גם אם הוא מסרב להזדהות יש דרך, לא ככה.

מירב בן ארי: לא בנושא של אזרחים נורמטיבים.

מירב בן ארי: המשטרה צריכה לקחת את השלישייה הזאת ולהתנצל.

מירב בן ארי: אני מתנצלת בפניכם, התנצלתי גם אחרי שאביחי סיים לדבר.

מירב בן ארי: צריך לקחת אותם וללמד שוטרים – אנחנו לא רוצים להגיע למצב הזה.

מירב בן ארי: עם כל הקושי אנחנו מדינה שומרת חוק, והחוק רלוונטי לכולם – גם למשטרה ובטח לאזרחים.

מירב בן ארי: אני מתנצלת שאני חייבת ללכת, אם לא גם הייתי באה לומר לכם תודה.

מירב בן ארי: אני מודה לכולם – לחברי הכנסת, למשטרה, ובוודאי לכם.

מירב בן ארי: תודה שוב.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.

אוריאל בוסו: אני רוצה להודות לכם ולצוות שהגיע.

אוריאל בוסו: לומר לכם שיצאתי רגוע?

אוריאל בוסו: לא יצאתי רגוע.

אוריאל בוסו: אבל כל דיון מקרב אותנו לפחות עוולות שיהיו בסופו של דבר.

עמיחי שיקלי: אנחנו רוצים בטובת המשטרה.

אוריאל בוסו: אנחנו רוצים להתנצל בפני האזרחים בשם מדינת ישראל.