הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 24, פרוטוקול מספר 50, 2022-06-13 11:00

מיכל שיר סגמן: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את דיון ישיבת הוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

מיכל שיר סגמן: היום ה-13 ליוני 2022, י"ד בסיוון התשפ"ב.

מיכל שיר סגמן: הנושא היום: מניעת טביעה של ילדים ובני נוער א.

מיכל שיר סגמן: טביעת פעוטות בבריכות פרטיות ב.

מיכל שיר סגמן: טביעת בני נוער במים פתוחים.

מיכל שיר סגמן: זהו דיון מעקב.

מיכל שיר סגמן: לא מזמן ערכנו את הדיון הקודם.

מיכל שיר סגמן: אבל מאחר ואנחנו בפתיחת הקיץ, לצערנו, כבר מהדיון הקודם שהיה לפני מספר שבועות בודדים, ועד היום כבר שמענו על מקרים.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח בבקשה עם משרד הבריאות זהבה רומנו.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

זהבה רומנו: שלום לכולם, אני מנהלת את השרות הלאומי לבטיחות ילדים במשרד הבריאות בחטיבת הרפואה.

זהבה רומנו: זהו שקף של השותפים שלנו לדרך - משרד הרווחה והביטחון החברתי, משרד הכלכלה, משרד התחבורה הרלב"ד, משרד החינוך, ומשרד הבריאות, בעצם, הוא המשרד המוביל.

זהבה רומנו: הצטרפו אלינו כבאות והצלה ומשרד הפנים.

זהבה רומנו: אנחנו פועלים מול השלטון המקומי, מגזר שלישי, מגזר עסקי, ארגונים בין-לאומיים, מכוני מחקר ואקדמיה.

זהבה רומנו: אני מציינת את זה כאן, כי הם יהיו השותפים שלנו לכל תהליך ההסברה בנושא של מניעת טביעות בקרב צעירים, וכמובן, בקרב בני נוער, וכמובן, בקרב ילדים קטנים.

זהבה רומנו: הסלוגן שלנו זה במיוחד במים – "אל תורידו מהם את העיניים", זה סלוגן שמלווה אותנו כבר כמעט שלוש שנים.

זהבה רומנו: זה סלוגן שתפס מאוד חזק.

זהבה רומנו: אני אשמח שנראה את הסרטון.

זהבה רומנו: אפשר לראות את הסרטון גם בערבית.

זהבה רומנו: שקף נוסף - התאחדות בתי המלון, אנחנו פנינו אליהם בשנית, אנחנו מחכים לתגובה מהם.

זהבה רומנו: זה היה הסלוגן של התאחדות בתי המלון עם התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים, סלוגן שרץ בלובי, עם סרטון, וחדרים בבתי המלון.

זהבה רומנו: זה היה הסלוגן שלהם.

זהבה רומנו: אני מניחה שהם ימשיכו עם הסלוגן הזה.

זהבה רומנו: אנחנו חושבים שהסלוגן הזה תפס מאוד חזק בקרב ההורים.

זהבה רומנו: לגבי רשתות השיווק.

זהבה רומנו: זה מסמך שבעצם אנחנו מבקשים מרשתות השיווק לצרף אותו לבריכות השחייה.

זהבה רומנו: זה מסמך שמראה על בטיחות ילדים בבריכות, איך צריך להתנהג ליד בריכה ביתית.

זהבה רומנו: המסמך הזה או שיותר נכון, זה פחות במסמך, אלא מדבקה שתודבק על הבריכות הביתיות.

זהבה רומנו: אנחנו נממן, ננסה שיתוף פעולה, כמובן, אם ירצו לשים את הסלוגן שלהם, אנחנו נשמח.

מיכל שיר סגמן: לא הבנתי, על כל בריכה פרטית שקונים יש את המדבקה?

זהבה רומנו: עדיין לא.

זהבה רומנו: זה החומר.

זהבה רומנו: אנחנו נבקש להדביק את זה.

מיכל שיר סגמן: זה יהיה רשות או חובה?

זהבה רומנו: זו רשות.

זהבה רומנו: אנחנו לא יכולים לחייב אותם.

מיכל שיר סגמן: אפשר לחייב בחוק.

מיכל שיר סגמן: אתם יכולים להחליט שאתם רגולטור, בדיוק כמו שעל סיגריות יש סכנה לבריאות, צריך לחשוב גם על זה.

זהבה רומנו: אני חושבת שזה צריך לעבור בחקיקה.

זהבה רומנו: אבל כרגע זה רשות, זו לא חובה.

זהבה רומנו: ההנחיות כאן הן הנחיות מאוד מזמינות, גם לא התנגדו לקבל את זה בוואטסאפ, או בדרך אחרת, או איזשהו ברושור, אבל גם כמדבקה.

זהבה רומנו: השקף הבא - אלה חומרים שאנחנו נפיץ אותם לכל בתי החולים, לקופות החולים, למרפאות, בחדרי המתנה זה יהיה תלוי שיהיה נגיש להורים.

זהבה רומנו: כמובן שזה יבוא עם בקשה מהצוות הרפואי להדגיש את זה בהדרכות להורים במיוחד הנושא של המים "לא, אל תורידו את הילדים מהעיניים", בדגש על הילדים הצעירים.

זהבה רומנו: זה חומר בעברית, גם מתורגם לערבית.

זהבה רומנו: זה היה בארבע השנים הקודמות, זה יהיה גם השנה, תצא קריאה לכל הדוברים לפרסם את זה בתוך בתי החולים וכמובן, בקופות החולים.

זהבה רומנו: השקף הבא – בריכות ביתיות, הנחיות בטיחות, זה גם כן נושא מאוד חשוב.

זהבה רומנו: בעצם, צמצמנו במסמך קליל להורים איך להתנהג בבריכה ביתית, אם זה בבחינת חומרי ניקוי, גידור, עומק, הסבר, מה שבא בתקנות שזה מאוד מורכב, כאן זה בצורה ציורית, פשוטה, נגישה.

מיכל שיר סגמן: איך הורים מקבלים את זה?

זהבה רומנו: הם יכולים לקבל את זה גם כן יחד עם אותו מסמך שציינו אותו קודם לכן, אנחנו יכולים לצרף להם את המסמך הזה.

מיכל שיר סגמן: פיזית?

זהבה רומנו: לתת להם פיזית ביום שהם רוכשים את הבריכה.

זהבה רומנו: אני חייבת לציין, שכל החומרים יהיו מפורסמים באתר המשרד, זאת אומרת, הם יהיו נגישים גם באתרים.

מיכל שיר סגמן: כמה טראפיק, כמה תנועה של גולשים יש באתר משרד הבריאות?

זהבה רומנו: נעלה את זה גם בפייסבוק.

זהבה רומנו: גם בטלגרם.

מיכל שיר סגמן: כהורה, ברגע שזה רשות, אז כאלה שזה יותר אכפת להם יסיימו.

מיכל שיר סגמן: וכרגיל, כמו שאנחנו שומעים במקומות אולי יותר מרוחקים עם פחות מודעות, זה לא יגיע למקומות הנכונים.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שמשרד החינוך יושב פה לצורך העניין, ואפשר לעשות שיתוף פעולה עם משרד החינוך, לחלק את זה להורים בסוף השנה לצורך העניין.

מיכל שיר סגמן: יש עוד מעט מסיבות סוף שנה, הורים מגיעים, להתחיל לחלק את זה פיזית.

יסמין פרידמן: סליחה, מי יקרא את זה?

מיכל שיר סגמן: לא.

מיכל שיר סגמן: אנשים קוראים.

מיכל שיר סגמן: את לא יכולה להסיר את האחריות לגמרי מההורים.

מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות בא ונותן ביד, משרד החינוך לצורך העניין בטקסי הסיום למיניהם, סתם אני זורקת רעיון, והורה לא קורא את זה, אז את יודעת, אז יש גבול.

זהבה רומנו: אני חייבת לציין, כל החומרים בעצם שאנחנו מפיקים, עוברים לכל המשרדים המשותפים.

זהבה רומנו: זאת אומרת, הם עוברים גם בצורה של פייפר, וגם בצורה דיגיטלית.

זהבה רומנו: זאת אומרת, אפשר לעשות בהם שימוש, אפשר לפרסם אותם באתרי המשרד, אפשר להדפיס ולחלק אותם.

מיכל שיר סגמן: רותם, אתם בקשר עם ארגוני ההורים?

מיכל שיר סגמן: יש אפשרות שיתחילו להעביר בוואטאספ, פשוט בקבוצות ההורים.

מיכל שיר סגמן: אני חברה בארבע קבוצות הורים שונות.

רותם זהבי: כן.

רותם זהבי: אפשר בהחלט לבחון את זה.

מיכל שיר סגמן: אני רגע מורידה את הכול לרמת היום-יום, בכוונה אני מדברת כהורה.

מיכל שיר סגמן: אתה כל הזמן מוצף.

מיכל שיר סגמן: אם לא דוחפים לך משהו עם כל - - -

רותם זהבי: כמה וואטסאפ קיבלת שלא קראת?

מיכל שיר סגמן: זה עובר.

מיכל שיר סגמן: ואז משם זה עובר לקבוצות משפחתיות.

מיכל שיר סגמן: יש כוח לקבוצות וואטסאפ.

יסמין פרידמן: מיכל, תהיו רגע הגיוניים.

יסמין פרידמן: תסתכלי על המלל.

יסמין פרידמן: אני עכשיו אשב לקרוא על העומק?

יסמין פרידמן: על זה?

יסמין פרידמן: אף אחד לא יקרא את זה.

יסמין פרידמן: בעיניי, הדבר היחיד שצריך להיות כתוב: "99 ילדים טבעו השנה, תדאג שהילד הבא לא יהיה שלך" - זה הדבר היחיד שיקראו אותו.

יסמין פרידמן: אף אחד לא יקרא עכשיו הוראות – פחות מ-10 סנטימטר, יותר, אף אחד לא יקרא את זה, תסלחו לי.

יסמין פרידמן: הכוונות שלכם מדהימות, אבל לא קוראים את זה.

רותם זהבי: הרעיון הזה של להביל את הציבור, הוא לא הוכח כמחנך.

רותם זהבי: להיפך, לפעמים הוא עשה את הפעולה ההפוכה.

רותם זהבי: לכן, צריך מאוד להיזהר עם האמירות האלה.

יסמין פרידמן: בעיניי, זה הדרך.

זהבה רומנו: יש קבוצות וואטסאפ, אנחנו נדאג להעביר את זה.

זהבה רומנו: אנחנו דואגים להעביר את זה בקבוצות שקיימות אצלנו, אם זה קבוצות הורים שמקושרים לטיפות חלב, וכל האמצעים הדיגיטליים שקיימים.

זהבה רומנו: אנחנו מעבירים את זה גם לשותפים אצלנו, כך שאם נעשה איזושהי שיתוף פעולה.

זהבה רומנו: לאחרונה, אנחנו עשינו שיתוף פעולה עם "אגודת ידידים".

זהבה רומנו: יכול להיות שאולי דרכם, להם יש קבוצות וואטסאפ מאוד גדולות, אני אדבר איתם, יכול להיות שנעביר דרכם.

זהבה רומנו: הרעיון שלך הוא רעיון מצוין.

מיכל שיר סגמן: הורים הם חרדים באופן טבעי.

מיכל שיר סגמן: באמת.

מיכל שיר סגמן: כשזה מתחיל לרוץ בקבוצת וואטסאפ, את מקבלת את זה בקבוצת וואטסאפ אחת של ההורים, אחת של הגן, והשלישית פתאום מהמשפחה, אז את מבינה שזה משהו שמתחיל להסתובב בוואטסאפ, אז למה פספסת את זה באחת הקבוצות, זה כבר רץ, זה הכוח של כל הפלטפורמה הזאת.

זהבה רומנו: אני דווקא חושבת שההורים כן היו רוצים לקבל מידע.

זהבה רומנו: לגבי צעירים, אנחנו עדיין עושים איזושהי חשיבה איך אנחנו מעבירים את התכנים.

זהבה רומנו: כבר דיברתי עם פול מה אנחנו עושים שיתוף פעולה ביחד.

זהבה רומנו: אני חושבת שזה צריך להיות בקטע של להיות קול במים, זה דיי יתפוס אותם.

זהבה רומנו: העברת מסרים לבני נוער – מתרחצים בחוף מוכרז רק בנוכחות מציל.

זהבה רומנו: נשמעים להוראות הבטיחות.

זהבה רומנו: לא שותים אלכוהול לפני שנכנסים למים.

זהבה רומנו: אנחנו נחשוב על איזשהו סרטון לעשות בטיק-טוק, באינסטגרם משהו יותר חווייתי.

זהבה רומנו: דיברתי עם פול, אנחנו נחשוב לעשות איזשהו שיתוף פעולה.

זהבה רומנו: אולי לתעד קורס.

זהבה רומנו: אנחנו צריכים לדבר על זה.

מיכל שיר סגמן: קורס – היה פעם מאוד פופולרי, ומה שהוא אמר שבאוסטרליה זה עדיין פופולרי.

מיכל שיר סגמן: פשוט אפשר להפוך את זה לקטע מגניב.

זהבה רומנו: כן.

זהבה רומנו: דיברנו על זה ונחשוב מה אנחנו הולכים לעשות ביחד.

זהבה רומנו: אגב, לא הכנסתי את זה כאן, כי זה עדיין בשלבים התחלתיים, אנחנו רק מגששים.

זהבה רומנו: אנחנו כנראה נעשה שיתוף פעולה עם חבורת תרי"ג.

זהבה רומנו: זו חבורה שמדברת מאוד לחברה החרדית בתפוסה מאוד גדולה של 140 אלף מנויים.

זהבה רומנו: ילדים ובני נוער מאוד מחוברים לחבורה הזאת, אנחנו כנראה איתם שיתוף פעולה לקראת הקיץ משהו מאוד גדול.

זהבה רומנו: זה עדיין בחיתולים, כנראה זה יקרה.

מיכל שיר סגמן: נעבור למשרד הפנים, נשאל על בני נוער וחופי הים בשעות יותר מאוחרות, לפחות בשעות הבוקר שזה חשוב, אבל בני נוער עדיין ישנים בקיץ בשעות האלה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, סימון דוידסון.

סימון דוידסון: רציתי להגיד מספר דברים.

סימון דוידסון: בכובע מים והצלה.

סימון דוידסון: כשחיין, כמאמן כדור בישראל, מה שאני אומר לכם זה מניסיון, ידע, עברתי את זה כל החיים.

סימון דוידסון: שההורים לא משגיחים עליו.

סימון דוידסון: צריך להיכנס ללב של אותה אימא, או אותו אבא, תוך שניות ספורות, והוא לא רואה את הילד שלו.

סימון דוידסון: אם אנחנו לא נגיע לרגש, עוד מקרה ועוד מקרה.

סימון דוידסון: אני מסכים, את כל המלל הזה.

סימון דוידסון: אם אותה אימא או אבא, או לאגם או לכל מקום שיש מים, אז האסון הבא יקרה.

סימון דוידסון: זה דבר שחייבים להגיע ללב של ההורים.

סימון דוידסון: הדבר השני, אחרי שני שיעורים של לימוד שחייה, 80% ממקרי המוות יכולים להיפתר.

סימון דוידסון: ילד אחרי שני שיעורים יודע להגיע לשפת הבריכה, לא לשחות בריכה שלמה, אבל יכול להגיע לשפת הבריכה להציל את עצמו.

סימון דוידסון: אם הוא נופל מים, מישהו דחף אותו, הוא החליק, נפל למים, אחרי שני שיעורים יודע להגיע לשפת הבריכה.

סימון דוידסון: הנושא הזה של לימוד שחייה היום במדינת ישראל הוא מאוד יקר.

סימון דוידסון: אני לא יודע אם אתם מכירים את המחירים, זה סדר גודל של 1,500 שקלים לקורס של 10 שיעורים היום במדינת ישראל.

סימון דוידסון: לא כל אחד יכול לשלם את זה.

סימון דוידסון: הדבר השני, הפרויקט של משרד החינוך מתחיל בכיתה ד', ה'.

סימון דוידסון: יש רק שני מקומות שזה בכיתה ב', זה בהרצליה ובאשדוד.

סימון דוידסון: צריך להבין שדבר ראשון צריך לעשות הכול כדי שהפרויקט הזה של משרד החינוך יתחיל בכיתה ב' ויגיע לכל רשות במדינת ישראל, כי בסוף זה לא מאה אחוז תשלום של המדינה – ההורים משתתפים, העירייה משתתפת והמדינה משתתפת.

סימון דוידסון: צריך לדאוג מבחינה תקציבית שכל ילד במדינת ישראל בפריפריה אצל הבדואים, אצל הערבים, אצל החרדים כולם ילמדו לשחות, וזה דבר שצריך לעבור פה בכנסת הזאת, זה דבר מאוד חשוב.

סימון דוידסון: הדבר השלישי הנושא של החופים, דיברנו על זה פעם שעברה.

סימון דוידסון: צריך לדבר עם משרד הפנים.

סימון דוידסון: צריך להגדיל באופן משמעותי את מספר סוכות המציל במדינת ישראל.

סימון דוידסון: העומס הזה, ואני כל הזמן בים, העומס הזה – השבוע הייתי בחוף ברמת פולג.

סימון דוידסון: יש משהו כמו 80 מטר חוף מוכרז, ומלא אנשים, אלפים, ובגלל שיש את הצפיפות הזאת, כולם בורחים ימינה ושמאלה, והולכים למקומות הלא מוכרזים.

סימון דוידסון: האסונות הנוראים קורים בעיקר במקומות הלא מוכרזים.

סימון דוידסון: אז צריך יותר סוכות מציל, להגדיל את המקומות המוכרזים במדינת ישראל, זה דבר שהוא הכרחי וזה נושא תקציבי, זה הכול, וצריך לדאוג לזה.

סימון דוידסון: אני חוזר עוד פעם – נושא של הרגש של ההורים.

סימון דוידסון: לימוד שחייה מגיל צעיר יותר בכל מדינת ישראל, ולהגדיל את מספר המקומות המוכרזים במדינת ישראל, אלה שלושת הדברים.

סימון דוידסון: תודה.

מיכל שיר סגמן: דיברנו על חוף חכם בפעם הקודמת.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

סימון דוידסון: חוף חכם, היו לנו מספר דיונים והם יציגו את זה, זה מדהים.

יסמין פרידמן: אני רוצה גם להקשיב.

יסמין פרידמן: אבל אני רק אגיד לגבי הפעוטות.

יסמין פרידמן: אני כן חושבת שצריך להפחיד את ההורים.

יסמין פרידמן: מעולם הורים לא שילמו את המחיר על כך שהם איבדו את הילד שלהם, כי מבחינתנו זה העונש הכי גדול והכי נורא.

יסמין פרידמן: אני כן חושבת שצריך להפחיד.

יסמין פרידמן: אני לא חושבת שמישהו יקרא את זה.

יסמין פרידמן: אבל אני חושבת שאם תרוץ הודעה בקבוצת הוואטסאפ כפי שציינתי של "תדאגו שהילד הבא לא יהיה שלכם", אז כן, זה נותן איזושהי בעיטה בבטן.

יסמין פרידמן: לגבי בני נוער, קנס, כמו שנתנו להם בקורונה קנסות.

יסמין פרידמן: נכון, הורים משלמים את זה.

יסמין פרידמן: אבל ההורים ברגע שהם ישלמו את זה גם לא ירשו.

יסמין פרידמן: בני נוער שנמצאים בחוף לא מוכרז שיחטפו קנס.

מיכל שיר סגמן: יבואו אליך ההורים ויגידו – אנחנו בקושי משתלטים.

יסמין פרידמן: שיתחילו להשתלט, אין ברירה אחרת בעיניי.

יסמין פרידמן: אני באמת חושבת שכל אחד צריך לקחת גם אחריות.

יסמין פרידמן: ההורים צריכים לקחת אחריות על הילדים שלהם גם הקטנים וגם הגדולים.

מיכל שיר סגמן: טוב, גדולים זה קצת יותר בעיה.

מיכל שיר סגמן: שלי עדיין קטנים, אבל אמרו לי – ילדים גדולים צרות גדולות.

מיכל שיר סגמן: ..

סימון דוידסון: שכחתי משפט אחרון, פול הזכיר לי.

סימון דוידסון: ישבתי עם פול, עם הנושא של ארגון ההצלה האוסטרלי.

סימון דוידסון: ממש אפשר מהר מאוד לארגן אלפים לתוך הדבר הזה.

סימון דוידסון: איגוד השחייה, הגל שלי, זיו נעורים, יש הרבה מאוד ארגונים שממש מהר מאוד מתארגנים.

סימון דוידסון: אתה תספר על הארגון שלך.

סימון דוידסון: אבל מהר מאוד הופכים להיות סוג של עוזרים מצילים בכל מדינת ישראל.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, חבר הכנסת מרעי.

מופיד מרעי: כן, אני אחזור לדיון הקודם שאמרנו – ההורים, כמה אנחנו יכולים להעמיס על ההורים.

יסמין פרידמן: מי שמביא ילדים זו האחריות שלו.

מופיד מרעי: זה ברור שיש אחריות להורים, עד כמה אנחנו נותנים.

מופיד מרעי: חברת הכנסת יסמין, צריך לשלב בין האחריות של ההורים, לדעת מה ההורים יכולים לתת ולבין בניית מערכות שיעזרו להורים בשמירה על הילדים שלהם.

מופיד מרעי: דיברנו בזמנו על האמבטיות, בזמנו על בריכות חצר, ועכשיו מדברים על החופים, מה אנחנו עושים, אז זו מערכת משולבת.

מופיד מרעי: אם אנחנו לא מסתכלים על כל המערכת וכל אחד בתחום שלו מה הוא צריך להיות אחראי - משמר החופים – על החופים.

מופיד מרעי: בטיחות, הדרכות, הפנמה, השתלמויות, ובסוף, אי-אפשר לחיות בלי זה, אנחנו צריכים לחיות עם זה, אבל אנחנו צריכים לדעת איך לחיות עם זה.

מופיד מרעי: ולכן, אנחנו פה כדי למצוא את הדרך הכי נכונה ואת החליפה הכי טובה כדי שנוכל להתקדם, ולקדם חקיקה בצורה כזו או אחרת.

מופיד מרעי: אז יש פה חברי כנסת שזה התפקיד שלהם כדי לסייע ולעזור.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

יעל גודר: אני עורכת דין בלשכה המשפטית במשרד הפנים, איתי נמצאים מר עאטף ח'ראלדין, מנהל אגף רחצה במשרד, וגב' חוה מונדרוביץ מאגף לרישוי עסקים.

מיכל שיר סגמן: אתם קיבלתם את המסקנות שלנו מהדיון הקודם?

יעל גודר: קיבלנו, אכן קיבלנו גברתי.

יעל גודר: אנחנו מצרים על כך שהמענה לא נשלח בזמן.

יעל גודר: אם תרצי אשמח להתייחס.

יעל גודר: בכל הנוגע להיבט של תיקון תקנות, נקרא לזה תקנות הבריכות ברשותך.

יעל גודר: תקנות הבריכות באופן שחובת ההשגחה של ילדים עד גיל 9, קודם אציין שעובר לקבלת החלטה בעניין כזה, כמובן שנדרשת היוועצות עם גורמי מקצוע שיבחנו את הנתונים, שיעבירו נתונים רלבנטיים שעל בסיסם תוכל להתקבל החלטה.

יעל גודר: מעבר לזה, גברתי, אני מבקשת להצביע על איזשהו קושי ברמה העקרונית בכל מה שקשור לתקנות הללו, והמעורבות שלנו בהיבט המסוים שמבוקש כאן.

יעל גודר: התקנות הותקנו מכוח שני חוקים.

יעל גודר: האחד -חוק הסדרת מקומות רחצה, והשני חוק רישוי עסקים.

יעל גודר: העניין הוא שבכל הנוגע לחוק הסדרת מקומות רחצה, סעיף 4 אליו מופנות התקנות, לא עוסק בבריכות שחייה.

יעל גודר: זאת אומרת כל החוק כולו עוסק במקומות רחצה, והחוק גם מגדיר מהן אותם מקומות הרחצה, הוא מונה את המקומות האלה כחוף ים אגמים ונהרות.

יעל גודר: למעשה, בחוק לא בא לידי ביטוי ההיבט של בריכות למעט שני עניינים.

יעל גודר: הסוגיה של בריכות מרפא, והסוגיה של סמכות הרשות המקומית להתקין חוקי עזר, כך שנראה לנו שקיים ספק בנוגע למעורבות של משרד הפנים בהיבט של הסדרת בריכות רחצה מהמקום הזה.

רותם זהבי: בריכות רחצה במדינת ישראל מי שכותב את התקנות זה משרד הפנים.

יעל גודר: כפי שאמרתי הסברתי כרגע את ההיבט, את נקודת המבט לחוק הסדרת מקומות רחצה.

יעל גודר: בכל מה שנוגע לחוק רישוי עסקים שהוא גם חוק שמכוחו הותקנו התקנות, התקנות לא חלות על בריכות פרטיות, משום שבריכות פרטיות לא חל עליהן חוק רישוי עסקים.

סימון דוידסון: מה זאת אומרת?

סימון דוידסון: את מדברת על צימרים או על בריכה בקאנטרי.

מיכל שיר סגמן: היא מדברת על בריכות פרטיות בבית.

מיכל שיר סגמן: תיכף נשמע מי לדעתה כן אמור להיות אחראי על זה, אם לא משרד הפנים.

יעל גודר: ככל שחוק רישוי עסקים לא חל ולא נדרש רישוי עסקים, אז ממילא גם התקנות לא חלות.

רותם זהבי: כמו שאתה בונה בית, בונה בריכה.

יעל גודר: אני אשמח להשלים את דבריי.

יעל גודר: אני מדברת כרגע על התחולה של התקנות, ולא היבטים אחרים.

יעל גודר: בכל הנוגע לבריכות אחרות, התיקון המבוקש, גברתי, לא נוגע להיבט של רישוי עסקים.

יעל גודר: התיקון המבוקש לא מתייחס להיבט של רישוי עסקים, הנושא של השגחה על קטינים לא רלבנטית לרזולוציה הזו ולממשק הזה של רישוי עסקים.

מיכל שיר סגמן: למה?

מיכל שיר סגמן: מעניין אותי מתי יגיע לכאן משרד ממשלתי ויגיד – את יודעת מה, את צודקת.

מיכל שיר סגמן: אפשר, אנחנו משרד מסוים שאמון על דבר מסוים, לקחנו את זה עלינו, אנחנו מתקנים את התקנות, ולא מנסים לראות איזה משרד אחר אמור לתקן.

מיכל שיר סגמן: זה לא רק אתם משרד הפנים, באמת, זה כמעט כל משרדי הממשלה.

יצחק פינדרוס: ההערה הייתה נכונה.

יצחק פינדרוס: במשרד הפנים יש רישוי עסקים זה נכון.

יצחק פינדרוס: אבל במשרד הפנים יש גם תכנון ובנייה, החזירו את זה סוף סוף מהאוצר למשרד הפנים.

יצחק פינדרוס: תכנון ובנייה יכול להיות - - -

יעל גודר: סליחה אדוני, שאני רק קוטעת אותך.

יעל גודר: השאלה כאן זה תיקון התקנות.

יעל גודר: התקנות מותקנות מכוח חוק רישוי עסקים.

יצחק פינדרוס: מה שאומרת יושבת-ראש הוועדה, תתקינו את זה מכוח התקנות.

יצחק פינדרוס: כבוד היושבת-ראש אין בעיה, כיוון שאתם בסוף משרד הפנים, תתקנו את זה מכוח התקנות של תכנון ובנייה.

יעל גודר: כרגע, השאלה שעל הפרק זה התקנות הנקודתיות האלה, ולכן ההתייחסות שלי.

מיכל שיר סגמן: סליחה, שאני קוטעת אותך ואני כבר נותנת לך להמשיך את דברייך.

מיכל שיר סגמן: בסוף, מטרת הדיון כאן והדיונים הקודמים, ואנחנו באמת מתאמצים לעשות כאן דיונים כדי שמשהו יזוז.

מיכל שיר סגמן: בסוף, בשורה התחתונה, זה אנחנו הופכים את העולם לבטוח יותר עבור הילדים.

מיכל שיר סגמן: לא האם זה קולע לסעיף, ולתת הסעיף באיזשהו משהו שאתם לא מסתכלים על זה, וזה כבר עניין משפטי שאתם צריכים לפתור אותו בעצמכם.

מיכל שיר סגמן: בסוף, אנחנו צריכים להבין שורה תחתונה מה אנחנו כן עושים.

מיכל שיר סגמן: ולכן, אם זה לא נופל על סעיף 4, אז זה צריך ליפול על סעיף אחר.

מיכל שיר סגמן: ואם זה לא על התקנה הזו, אז זה צריך להיות בתקנה אחרת, כי בסוף אם אני רוצה לעשות בריכה בבית שלי, אני צריכה את האישור שלכם.

מיכל שיר סגמן: ובסוף, איך אני בונה, ומהם תקנות הבטיחות שאני בונה, זה כן קשור אליכם, אולי לא תחת הסעיף הזה, אולי תחת סעיף אחר.

מיכל שיר סגמן: ורישוי עסקים, זה רישוי עסקים, אתם יכולים להכניס בפנים איזו תקנה שאתם רוצים.

יצחק פינדרוס: אנחנו כאנשים תורניים לוקחים את נושא הבטיחות מהתורה.

יצחק פינדרוס: התורה מתחילה את הבטיחות בדיוק הפוך, לא מרישוי עסקים ולא מהרחוב, אלא כל הנושא של הנזק ברחוב נובע מ"ועשית מעקה לגגך", משם לומדים בכלל שיש לאדם חיוב לשמור.

יצחק פינדרוס: כל החיוב כמעט של "ונשמרתם לנפשותיכם", לא בא מ"נשמרתם לנפשותיכם", זו טעות, זה בא בעיקר מ"ועשית מעקה לגגך", מבית פרטי שיש לך שאתה עושה מעקה בשביל שמישהו שיבקר אצלך בבית – אין לי אחריות, מי אמר לו להיכנס, לא נתתי לו רשות – לא, אתה עושה מעקה לגגך.

יצחק פינדרוס: יש לך אחריות אישית, משם מתחיל כל הנושא של שמירת הנפש, הוא לא מתחיל מרשות הרבים.

יצחק פינדרוס: אז חוק התכנון והבנייה צריך להיות יותר חזק מאשר חוק רישוי עסקים.

מופיד מרעי: תוסיף לזה מה שכתוב בספר דברים – "שופטים ושוטרים תמקם לך בשעריך".

חוה מונדרוביץ: רציתי להוסיף לגבי רישוי עסקים.

חוה מונדרוביץ: הוא לא חל על בריכות בבתים פרטיים.

חוה מונדרוביץ: רישוי עסקים זה על עסק, זה על בריכה שהיא עסק.

חוה מונדרוביץ: מחלקת רישוי עסקים לא תיכנס לבית פרטי, לווילה ותכפה שם את התקנות.

חוה מונדרוביץ: וגם לא על צימרים שהם עד ארבע יחידות אירוח, אלא רק מחמש ומעלה.

מיכל שיר סגמן: פה מתחילה בעיה.

חוה מונדרוביץ: נכון.

חוה מונדרוביץ: דבר נוסף, הדרישות בתנאי רישיון העסק חלות על בעל העסק, על בעל הבריכה או על בעל הצימר אם יש לו חמש יחידות אירוח ומעלה.

חוה מונדרוביץ: אי אפשר להחיל על בעל העסק את ההתנהגות - - -

מיכל שיר סגמן: אבל רוב הצימרים היום זה צימר שניים.

חוה מונדרוביץ: אנחנו לא יכולים לחייב בעל עסק שההורים ישגיחו על הילדים.

מיכל שיר סגמן: את יכולה לחייב את בעל העסק לשים גדר.

חוה מונדרוביץ: כן.

חוה מונדרוביץ: לשים שלט, לשים גדר.

חוה מונדרוביץ: אבל הדבר הזה של להגיד ההורים בהשגחה על הילדים, זה לא משהו שאפשר להשית אותו על בעל העסק.

מיכל שיר סגמן: את יכולה כן לחייב אותו בגידור ובשילוט.

מיכל שיר סגמן: זה בהחלט וצריכה, לא רק יכולה, אלא צריכה לעשות את זה.

מיכל שיר סגמן: מה לעשות שרוב הצימרים בישראל הם לא חמש יחידות ומעלה, או ארבע ומעלה?

מיכל שיר סגמן: זה לא הרוב.

מיכל שיר סגמן: הרוב הם פחות, מה שהופך את זה לשטח הפקר – כל יומיים אנחנו שומעים על ילד בן 3 אחר שטובע.

מיכל שיר סגמן: מה לעשות.

מיכל שיר סגמן: בוא נגיד, זה לא באחריות שלנו, נתקן את זה.

זהבה רומנו: כן.

זהבה רומנו: אבל יש גם וילות שהן להשכרה שהן בריכות לא קטנות.

מיכל שיר סגמן: כן, זה לא חייב להיות הצעת חוק, הם יכולים לעשות את זה בתקנה.

מיכל שיר סגמן: הצעת חוק של חבר הכנסת דוידסון בדיוק מדברת על זה.

מיכל שיר סגמן: סליחה שאני אומרת את זה, וזה כמובן לא אישי, שיהיה כאן ברור לכל אחד.

מיכל שיר סגמן: זריקת אחריות של משרד הפנים - - - באמת, המזלזלת ביותר בחיי אדם.

מיכל שיר סגמן: לבוא ולומר מחמישה או ארבעה ומעלה בצימרים במדינת חופש וקיץ וחום שרוב הצימרים עם בריכות, אולי במקרה הטוב צימר אחד, ולבוא ולזרוק את האחריות הזאת ולהגיד, אני לא יכול, אז כן, אתם כן יכולים.

מיכל שיר סגמן: הייתם צריכים לעשות את זה, ואולי היינו חוסכים בחיי אדם.

מיכל שיר סגמן: אני מאוד מקווה שאתם תעשו את זה גם כמה שיותר מהר על מנת לחסוך בחיי אדם.

חוה מונדרוביץ: אני רואה פה את הצעת החוק, היא מדברת על חוק התכנון והבנייה, לא על חוק רישוי עסקים.

יצחק פינדרוס: בסדר, אז תעשו את זה.

יצחק פינדרוס: אבל חוק התכנון והבנייה הוא גם תחתיכם, הוא גם תחת משרד הפנים.

יעל גודר: אדוני, השאלה שהופנתה אלינו הייתה נקודתית.

יעל גודר: ככל שיש משהו נוסף שצריך לבחון - - -

יצחק פינדרוס: אומרת יושבת-ראש הוועדה, שהשאלה שמופנית אליכם היא לא הסעיף בחוק, אלא איך מציגים שילדים לא יהיו בבריכות, לא מעניין אותנו אם זה פרטי, לא פרטי, בצימר, בצימר פורמלי, בצימר לא פורמלי, בחדר אירוח, באירוח פרטי בבית, אנחנו רוצים שיבוא משרד ממשלתי, זה לא משרד הפנים, אז אולי משרד הרווחה, או המשרד לשוויון חברתי, יבוא ויגיד לנו איך הוא יכול להתקין תקנות בשביל שהדבר הזה לא יקרה, אותנו פחות מעניין - - -

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שיש כאן איזשהו סוג של בלבול.

מיכל שיר סגמן: יש כאן מענה כאילו מדובר פה בבית-משפט, ואת כרגע עורכת דין שאמורה לסנגר ולהוציא את התיק צודק.

מיכל שיר סגמן: אז בואי אני אעצור אותך כאן.

מיכל שיר סגמן: א.

מיכל שיר סגמן: - את טועה.

מיכל שיר סגמן: ב.

מיכל שיר סגמן: את לא תנצחי במאבק הזה.

מיכל שיר סגמן: ג.

מיכל שיר סגמן: את לא בבית-משפט.

מיכל שיר סגמן: ד.

מיכל שיר סגמן: תתחילו לתקן.

מיכל שיר סגמן: אנחנו רוצים לשמוע מה כן, ולא את כל ההסברים שלכם מה לא.

מיכל שיר סגמן: בסוף הכדור הזה נמצא אצלכם.

מיכל שיר סגמן: היכולת לתקן את זה מחר אצלכם, לא כי בא לי, לא כי אני רוצה – כי זה ככה, אתם משרד הפנים, אז תתקנו.

מיכל שיר סגמן: אנחנו בקיץ, אנחנו ביוני, יש זמן לתקן את התקנות האלה.

מיכל שיר סגמן: אין שום סיבה בעולם לא לתקן אותן.

מיכל שיר סגמן: גם אם בעלי עסקים, ותאמיני לי שאני מייצגת את בעלי העסקים בוועדת הכספים מבוקר עד לילה, יבואו ויאמרו – זה עולה לי, זה בעלות שלי, זה עולה לי הרבה כסף לשים את הגדר הזאת, זה עולה לי כסף להדפיס את השלט הזה, אתם מעלים לי, גם ככה אני לוקח 2,500 שקל ללילה, עכשיו אני אצטרך לקחת 3,500 שקל ללילה שזו בעיה אחרת לגמרי, אבל אלה תירוצים שהם לא מתאימים.

מיכל שיר סגמן: למה?

מיכל שיר סגמן: כי סטטיסטית אנחנו ראינו כאן את המצגת של ב"טרם" בפעם הקודמת, ואם זה יציל את הילד הבא שיעשו את זה.

מיכל שיר סגמן: זה למה.

מיכל שיר סגמן: כי זה לא נופל על מקור תקציבי, לא של בעל העסק, ולא של המדינה.

מיכל שיר סגמן: זה משהו שאתם צריכים לשבת עד שייצא עשן מהאוזניים ולמצוא לזה פתרון.

מיכל שיר סגמן: זה לא משהו שהוועדה הזאת יכולה להחליט, זה חיי אדם וחיים של ילדים.

מיכל שיר סגמן: אנחנו שומעים על מקרים, עוד רק בין הדיון הקודם לדיון הזה שמענו על צימר.

מיכל שיר סגמן: באמת, אז להרים ידיים ולהגיד זה לא לפתחי?

מיכל שיר סגמן: כן, זה לפתחיכם.

מיכל שיר סגמן: אתם המשרד שאמון על זה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, תתקינו את התקנות האלה כמה שיותר מהר.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נדע לעשות את זה דרך הצעות חוק, בסדר, אבל זו עובדה שמנסים כאילו להתנער מזה, זאת בעיה רצינית.

מיכל שיר סגמן: אז מה אתם רוצים שבסוף הדיון הזה ייצא?

מיכל שיר סגמן: – משרד הפנים לא מאפשר לילדים לטבוע בצימרים כי הם לא מוכנים לעשות תקנות גידור, זה בסוף מה שאתם רוצים שייצא כי זה עולה כסף?

מיכל שיר סגמן: עכשיו, תסבירו את זה להורה שהילד שלו כמעט טובע וחלילה שלא נדע.

מיכל שיר סגמן: באמת, יש אחריות הורית, גם שמעת מה אמרנו למשרד הבריאות.

מיכל שיר סגמן: אנחנו לא מורידים לרגע מאחריות הורית.

מיכל שיר סגמן: אחת הסיבות שביקשתי לפמפם את זה בקבוצות וואטסאפ, זה בגלל שההורים באמת מלאים עד לפה, באמת, מי שיש לו ילדים יודע מה הרעש והבלגן במיוחד בחופשות שאתה לא מוצא ידיים ורגליים, אתה תופס ילד אחד מהאוזניים וילד אחד – באמת, כי משתוללים ורצים, ובאמת מאוד קשה.

מיכל שיר סגמן: אני לא מורידה לרגע מאחריות הורית או מהמודעות.

מיכל שיר סגמן: לכן אני אומרת צריך לפמפם את זה בכל פעם כי וואלה הראש מלא בדברים שצריך להיזהר מהם.

מיכל שיר סגמן: אני יכולה לספר לכם שלי יש צימר שאני הולכת אליו באופן קבוע.

מיכל שיר סגמן: אותו בעלת הצימר בצפון לקחה על עצמה לגדר, יש ילדים קטנים, אבל למה לא לעשות את זה תקנה?

מיכל שיר סגמן: זה באמת לא כזה קשה, ובינינו, גם לא כזה יקר.

מיכל שיר סגמן: באמת, זה שווה את זה.

מיכל שיר סגמן: את יודעת, יש כל כך הרבה מיסוי, באמת, הרבה מאוד דברים שמערימים על בעלי עסקים שלא צריך, זה לא אחד מהם.

רותם זהבי: מיכל, זה עניין של שרה ומנכ"ל.

מיכל שיר סגמן: אבל אנחנו את הדבר הזה מבקשים כמובן, אחרת, למה אנחנו עושים דיונים?

מיכל שיר סגמן: אז בוא בכל הדיונים שהשרים יגידו ולא נציגי המשרדים.

מיכל שיר סגמן: יש כאן שלושה נציגים, זה התפקיד שלהם להעביר את זה למעלה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מבקשים תשובה על תיקון התקנות.

מיכל שיר סגמן: ואם אין תיקון תקנות, אני רוצה את תשובת או המנכ"ל או השרה למה.

מיכל שיר סגמן: לא של פקידות משרד.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה מהמנכ"ל או מהשרה את התשובה למה לא מתקינים את התקנות של הצימרים, אני רוצה את זה כתשובה רשמית.

מיכל שיר סגמן: רותם זה עניין של שרה ומנכ"ל.

מיכל שיר סגמן: תשובות למה?

מיכל שיר סגמן: אני רוצה את התשובה לא מתקינים של הצימרים תשובה רשמית.

מיכל שיר סגמן: של הצימרים.

מיכל שיר סגמן: נגיע לבריכות הפרטיות.

מיכל שיר סגמן: צימרים זה רישוי עסקים.

תמי ברנע: לדעתי, היא התייחסה לנושא של גיל ההשגחה עד גיל 9.

יעל גודר: כן, תקנות הבריכות.

מיכל שיר סגמן: לא.

מיכל שיר סגמן: א.

מיכל שיר סגמן: זה צימרים עם הגידור.

מיכל שיר סגמן: ב.

מיכל שיר סגמן: הבריכות הפרטיות.

תמי ברנע: יש שני נושאים, כדאי שלא לעשות בלגן.

מיכל שיר סגמן: בריכות פרטיות – חבר הכנסת פינדרוס הזכיר ודיבר.

תמי ברנע: היא התייחסה על הסדרת מקומות רחצה בהעלאת הגיל.

מיכל שיר סגמן: אמרנו – מעלית מותר מגיל 14.

יעל גודר: כן.

יעל גודר: זה העניין גברתי.

יעל גודר: ואז, כפי שאמרתי כיוון שהתיקון המבוקש הוא כחלק מהתקנות, תקנות הבריכות נקרא לזה.

יעל גודר: הסברתי את שני ההיבטים שמעלים איזושהי בעייתיות בעניין של התיקון.

יעל גודר: בכל מקרה, נדרשת עבודה ובחינה מול גורמי המקצוע בטרם תתקבל איזושהי החלטה.

יעל גודר: אני ניסיתי להסביר שיש איזשהו ספק, או איזשהו קושי, היבטים בעייתיים במעורבות.

יעל גודר: זה כל מה שניסיתי להסביר לגברתי.

תמי ברנע: בצימרים ובבריכות בבתים פרטיים - - -

מיכל שיר סגמן: למרות שגם התשובה הזאת לא מקובלת עליי.

תמי ברנע: זה שני דברים שונים.

יצחק פינדרוס: אבל מה שהיא אומרת, אני אגיד לך למה זה לא שני דברים.

יצחק פינדרוס: היא אומרת מבחינתה ברישוי עסקים יש חלוקה – גיל 3, גיל 4, גיל 5.

יצחק פינדרוס: ולכן, אם אנחנו נברח לרישוי עסקים, אנחנו נהיה בבעיה.

יצחק פינדרוס: ולכן, לדעתי, מה שהיא אומרת בעצם מוכיח לנו שצריך למצוא פתרון אחר ולא ברישוי עסקים, כי ברישוי עסקים אנחנו לא נצא מזה, זאת אומרת, זה לא יפתור את הבעיה.

יצחק פינדרוס: זה בעצם יפתור את האחריות המשפטית, אבל לא יפתור את הבעיה.

רותם זהבי: יש ברישוי עסקים סעיף שנקרא בטיחות, ואפשר בהחלט לדרוש.

יצחק פינדרוס: כן, אבל אז אתה מגביל את זה רק אם הוא נכנס לתוך הקטגוריה של רישוי עסקים.

יצחק פינדרוס: אבל אם הוא נכנס לצימר אחד, הוא כבר לא ברישוי עסקים ואז הוא יוצא החוצה, ואז הסתבכתם.

מיכל שיר סגמן: למה לא להגדיר שכל בריכה באשר היא בריכה צריכה להיות מגודרת?

יצחק פינדרוס: אז תחזרי לתכנון ובנייה שהוא חוק על, אם הוא נכנס לתוך הגדרת עסק גם וגם.

יצחק פינדרוס: במקום להיכנס לפלונטר הזה שהוא נכנס להגדרת עסק - - -

יעל גודר: בכל מה שקשור לגידור, אני יודעת שאחת הבקשות של הוועדה, של גברתי מהדיון הקודם הייתה שייערך איזשהו שולחן עגול בהיבט של גידור, אנחנו בקשר עם הנציגות של בטרם, ואכן יקבע איזשהו דיון, שולחן עגול כדבריך בהיבט הזה.

יעל גודר: שוב, זה היבט שונה מזה שאליו התייחסתי כרגע שזו נקודה מאוד מסוימת של העלאת גיל ההשגחה, חובת השגחה הורית מגיל שש לתשע שבעצם הצריך, לשיטתך, תיקון של התקנות הרלבנטיות.

יעל גודר: כמו שאמרתי אני לא אחזור שוב, הסוגיה צריכה להיבחן מול גורמי מקצוע, אבל בכל מקרה קיימים קשיים עליהם הצבעתי.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, מנכ"לית בטרם.

אורלי סילבינגר: אני רוצה להסתכל על הדיון הזה באיזושהי דרך אחרת ברשותכם.

אורלי סילבינגר: אין לי ספק שלאף אחד מהאנשים שיושבים פה בחדר אין רצון רב.

אורלי סילבינגר: אני חושבת שיש לנו שתי סוגיות שכדאי להתייחס אליהן.

אורלי סילבינגר: פעם אחת - התקנות נכתבו בתקופה מסוימת והמציאות השתנתה.

אורלי סילבינגר: בעולם שבו יש כלכלה שיתופית, וכל בית יכול להשכיר מחר בבוקר את הדירה שלו, את הבית הפרטי שלו, את הצימר שלו לבן אדם אחר ולצאת לחופש, אני חושבת שצריך להסתכל שוב על הנושא של רישוי עסקים.

אורלי סילבינגר: זאת אומרת, אם מחר בבוקר אני יכולה להשכיר את הבית שלי למשפחה אחרת ולצאת, ואם יש לי בריכה, הם ייכנסו לשם, אני עסק לכל דבר.

אורלי סילבינגר: ברגע שקיבלתי כסף על פרופרטי שלי אני עסק לכל דבר.

אורלי סילבינגר: אז אני כן מבקשת רגע להסתכל על זה מהמקום הזה.

אורלי סילבינגר: פעם ראשונה.

אורלי סילבינגר: פעם שנייה צריך להבין שלתקנות או לחוקים יש שני צדדים.

אורלי סילבינגר: הצד האחד של זה הוא הצד האכיפתי, והוא חשוב איך אוכפים אותו.

אורלי סילבינגר: אבל הצד השני, בואו נזכור הוא צד הסברתי.

אורלי סילבינגר: אם אני אזרח שומר חוק, אני שואל את עצמי מה אומרות התקנות או מה אומר החוק.

אורלי סילבינגר: החוק צריך להיות פעם אחד ברור.

אורלי סילבינגר: פעם שנייה, מתאים למטרה שלשמו הוא נולד, ולכן, אמרת את מה שאמרת מיכל.

אורלי סילבינגר: פעם שלישית, הוא צריך להתאים, להיות עדכני.

אורלי סילבינגר: אני חושבת שכל הדיון שלנו פה זה על העדכניות של התקנות והחוקים, ולא כל כך משנה איפה הם יושבים.

אורלי סילבינגר: כל הרעיון שאת העלית את הדיון הזה, מיכל, ואני מודה לך על כך, אנחנו מציפים את הקשיים.

אורלי סילבינגר: אני רוצה שתסכלי על זה בצורה אסטרטגית ואז נרד למטה למציאות.

אורלי סילבינגר: יש כרגע שלושה פערים - חבר הכנסת סימון אתה העלית את זה.

אורלי סילבינגר: יש פה את הנושא של השגחה.

אורלי סילבינגר: כדי שתהיה השגחה צריכות להיות תקנות מאוד ברורות, כי אם אני עכשיו - אני לוקחת עכשיו את שני הדיונים שעשינו פעם שעברה.

אורלי סילבינגר: אם אני הורה, ואני רוצה לקחת את הילד שלי לים, אבל חופי הרחצה נסגרים בשבע, ואני הגעתי הביתה רק בשש, ויצאתי עם הילד לרחצה, אני עבריינית, כי עד שאני מגיע לים, אין מצילים.

אורלי סילבינגר: ואם אני הורה, ואני רוצה לקחת את הילד שלי לצימר, אבל הצימר הזה לא עומד ברישיון עסק, אז אני עכשיו עבריין כי לקחתי את הילדים שלי למקום שאין עליו השגחה, וכולה רציתי לצאת לחופש.

אורלי סילבינגר: אז כשאני מדברת רגע על נושא של השגחה, יש פעם אחת נגישות לידע.

אורלי סילבינגר: פעם שנייה יש אוכלוסיות מודרות מהידע, והתפקיד שלנו כחברה זה להנגיש להם את הידע בצורה ברורה.

אורלי סילבינגר: אבל פעם שלישית גם לאפשר השגחה.

אורלי סילבינגר: כי כשאנחנו באים ואומרים - התקנות לא יענו על זה, אז שההורים ישגיחו, לפעמים זה בלתי אפשרי.

אורלי סילבינגר: בואו נבין, צריך לתת את האחריות כשמסביבה יש גם את המסגרת המתאימה.

אורלי סילבינגר: אז זה כשאנחנו מסתכלים רגע על ההשגחה.

אורלי סילבינגר: כשאנחנו מסתכלים על לימודי שחייה, יש פה בעיה אינהרנטית, ביררנו עם משרד החינוך, עם משרד גיא דגן, ששמו הועלה פה, שהוא אמר שהוא עובד מאוד צמוד עם רותם זהבי, ויש פה כמה סוגיות שהן כרגע בעייתיות, ואני אשים את הכותרת הגדולה מעליהם - תקציב.

אורלי סילבינגר: והשני, זה איזשהו קטע שוב הגדרה בתקנות, זה לא תקנות, חוזר מנכ"ל משרד החינוך שבאופן הזה יהיה לא כל כך בעייתי לתקן אותו, אם אנחנו מסתכלים שוב, חוזרים למטרה.

אורלי סילבינגר: אני חושבת שכל הקשיים שיושבים פה בתוך הדיון הזה, לא יצאו מהמטרה, הם יצאו מהאמצע.

אורלי סילבינגר: צריך קודם כל להסתכל על המטרה, כי אם אנחנו רוצים להביא ילדים לבריכה, וחוזר מנכ"ל משרד החינוך אומר שרק בגובה מסוים של ילד הוא יכול לעמוד בבריכה מסוימת של לימודי שחייה, אז השאלה מה מקדם את מה, וצריך להסתכל ולבדוק את הנושא הזה, ולעזור למשרד החינוך לעשות שינוי, זה חוזר מנכ"ל.

סימון דוידסון: משרד החינוך אומר שכדי שילד בכיתה ב' ילמד שחייה, צריך להיות בריכה עם 60 ס"מ גובה.

אורלי סילבינגר: יש לנו את כל הדיונים במשרד החינוך.

אורלי סילבינגר: אתה רוצה שאני אתן לך?

אורלי סילבינגר: אנחנו יכולים לתת פה למען הפרוטוקול.

אורלי סילבינגר: הבטחנו לגיא שמאחר והוא לא יכול להיות פה, אנחנו נייצג את הפגישה שהייתה איתו כדי לשים על השולחן את הקשיים, כי בסוף אני חושבת שהכול פתיר.

אורלי סילבינגר: הכול פתיר.

אורלי סילבינגר: אני חושבת שצריך להסתכל מלמעלה ולהגיד – 17 ילדים מתו בשנה שעברה מטביעות, איך בשנה הבאה אפס ילדים מתים מטביעות.

רותם זהבי: גיא אומר שהתשתיות של הבריכות הן לא מספיקות כדי ללמד ילדים לשחייה מתחת לגיל כיתה ד'.

רותם זהבי: ולכן, הירידה בגילאים – כפי שמיכל ביקשה בדיון הקודם, הוא תלוי התאמת תשתיות.

רותם זהבי: זאת בעיה.

רותם זהבי: מה שאורלי אומרת, שיש פתרון, ואני אשמח גם כן להיות מודע לעניין הזה, כי לא ידעתי על הפגישה הזאת.

רותם זהבי: אני שמחתי.

רותם זהבי: אני חושב שזה באמת צריך להיות הכיוון.

רותם זהבי: לכן אני מציע גם לערב אותי בעניין הזה.

אורלי סילבינגר: אני כן מציעה למען הפרוטוקול שהיא תעלה את הנקודות שגיא העלה אותן, כי אני חושבת שבסופו של דבר יש לכם סיוע משמעותי לדרוש את הטיפול בנושא הזה.

מיכל שיר סגמן: המשרד הממונה לדעתי - - -

אורלי סילבינגר: החינוך.

אורלי סילבינגר: על לימודי שחייה.

אורלי סילבינגר: אנחנו מדברים על השגחה הורית, על לימודי שחייה ועל רגולציה.

אורלי סילבינגר: הלכתי רגע אחד אחד כדי שיהיה לנו יותר קל להסתכל על המהלך הזה.

עינת שגיא אלפסה: לגבי הנושא של לימודי שחייה, כמו שאורלי אמרה, יש את הפער הזה בין חוזר מנכ"ל לבין העניין של הגדרות, של גובה הבריכות, וזה נושא שהוא פתיר.

עינת שגיא אלפסה: כי ברגע שזה בחוזר מנכ"ל אפשר לפתור את זה פנימית בתוך משרד החינוך.

מיכל שיר סגמן: זה מתגלגל לעניין תקציבי, פתיר ברור.

עינת שגיא אלפסה: הנושא הנוסף שדובר עליו, זה נושא תקציבים.

עינת שגיא אלפסה: כשהילדים יותר קטנים, אז צריך יותר מדריכים, יותר השגחה, יותר שעות של שיעורים, והדבר הזה כמובן הוא תלוי תקציב.

עינת שגיא אלפסה: נושא נוסף שהוא העלה, וגם הגיע אלינו לטרם - שכר מדריכי שחייה.

עינת שגיא אלפסה: מתברר ששכר למדריכי שחייה כמו עובדי ההוראה באופן כללי הוא נמוך, ועל כן יש מחסור במדריכים לשחייה, שזה גם כן חסם מאוד משמעותי.

עינת שגיא אלפסה: הוא אמר שהוא מקווה שאפשר יהיה להעלות את שכר המדריכים.

עינת שגיא אלפסה: דבר נוסף, שמשרד החינוך עושה מצ'ינג עם רשויות מקומיות לגבי שיעורי השחייה.

עינת שגיא אלפסה: יש רשויות שלא עושות את זה מכל מיני סיבות, בין אם בעיות תקציביות.

עינת שגיא אלפסה: מרחקים מבריכות שחייה, או פשוט סדרי עדיפויות שונים.

עינת שגיא אלפסה: דיברנו פה היום עם ציפי ברנד, סגנית ראש עיריית תל-אביב, והיא תדבר על הנושא הזה.

עינת שגיא אלפסה: כל הדברים האלה שכרגע דיברתי עליהם הם עניינים תקציביים שברגע ששמים את הנושא הזה בראש סדרי עדיפויות ואומרים שהמטרה שלנו שכל ילדי ישראל בכיתות הנמוכות יידעו לשחות זה פתיר.

עינת שגיא אלפסה: זה באמת רק עניין של תקציב.

אורלי סילבינגר: לימודי שחייה, הם אסטרטגיה שהוכחה כיעילה בכל העולם, והיא מומלצת על-ידי כל ארגוני הבטיחות העולמיים כעלות תועלת משמעותית בהשקעה.

אורלי סילבינגר: זאת אומרת, אם אנחנו מסתכלים על השקעות לאומיות, לימודי שחייה הם השקעה לאומית מאוד מוכחת ברמת עלות תועלת.

מיכל שיר סגמן: תודה.

יצחק פינדרוס: אני אתייחס לסוף שדיברתם עליו.

יצחק פינדרוס: ממה שאני יודע היום בחינוך החרדי גם בכיתה ה' אין, אז אתם מדברים על צרות של עשירים להוריד מכיתה ה'.

אורלי סילבינגר: רשויות חלשות לא מקבלות חברה חרדית וערבית.

יצחק פינדרוס: מדובר היום על סדר גודל של 305-40% ממערכת החינוך בכיתות האלה.

יצחק פינדרוס: אז אתם מדברים על צרות של עשירים ל-60%, 30%, 40% גם אין בכיתה ה', הייתי מתפשר - - -

מיכל שיר סגמן: לא.

מיכל שיר סגמן: העשירים לוקחים שיעורים פרטיים, משלמים 1,500 שקל בחודש לילד.

יצחק פינדרוס: לא כולם.

יצחק פינדרוס: אני רוצה להתייחס על רישוי עסקים.

יצחק פינדרוס: אני חושב שאנחנו נחטא למטרה.

יצחק פינדרוס: יושב לידי חבר הכנסת דוידסון שמכיר מה זה רישוי עסקים.

יצחק פינדרוס: אם אני אדרוש מאדם שלצורך העניין ברמה הפרטית משכיר את הדירה שלו בקיץ ועושה החלפת דירה, נוסע לחופש, משכיר את הדירה שלו.

יצחק פינדרוס: לעבור תהליך של רישוי עסקים – אתם עוסקים בטרם, הברדק במדינת ישראל ברישוי עסקים, רק לסבר את האוזן, איש עסקים נורמלי שרוצה לפתוח עסק ברשות נורמלית, לוקח לו בערך שנה וחצי לקבל רישוי עסקים.

יצחק פינדרוס: אז בואו.

יצחק פינדרוס: אני לא ממליץ להיכנס לתהליך הזה כמו שאמרת, אנחנו היום בכלכלה שיתופית, וברמה שאדם כן יכול להשכיר חדר בבית שלו, או להשכיר את הבית שלו לשבועיים בשנה, אם הוא הצטרך לעבור תהליך של רישוי עסקים, אנחנו קוברים את הנושא.

יצחק פינדרוס: אני חושב שלא נכון שהן יהיו שם בכלל, התקנות, הן לא צריכות להיות שם - - -

מיכל שיר סגמן: הבריכה באשר היא בריכה, בלי קשר איפה היא נמצאת.

יצחק פינדרוס: היום, ברוב הרשויות נותנים לך לנהל את העסק שנתיים בלי רישוי עסק בגלל שהם מודעים לתהליך הארוך שזה קורה, ואז אתם תמצאו את עצמכם באותן שנתיים.

עאטף חיראלדין: תלוי איזה עסק.

יצחק פינדרוס: אני בוגר עיריית ירושלים, מעדיף לא לענות.

אורלי סילבינגר: לכן, חבר הכנסת פינדרוס, אמרתי שלא משנה איפה, אתה צודק.

אורלי סילבינגר: משנה המטרה.

יצחק פינדרוס: אמרתי, תעזבו את רישוי עסקים, תלכו לתקנות בטיחות.

יצחק פינדרוס: בריכות צריכות להיות בטיחותיות, כמו שגג צריך להיות בטיחותי, כמו שכל דבר צריך להיות בטיחותי.

יצחק פינדרוס: המקום נראה לי, אלא אם כן יבוא יועץ משפטי של איזה משרד ויגיד שיש לו רעיון יותר טוב, באמת, מה שסימון הציע בחוק התכנון והבנייה.

יצחק פינדרוס: צריכים להיות תקנות ברורות.

יצחק פינדרוס: זה צריך להיות בטיחותי, בלי כל קשר להשכיר, לא השכיר, מתי השכיר, השכיר את זה פעם בשנה, פעמיים בשנה, שלוש פעמים בשנה.

יצחק פינדרוס: כבוגר רישוי עסקים בעיריית ירושלים, לא נצא מזה.

מיכל שיר סגמן: משרד הפנים, בדיקה של ההיתכנות הזאת, ואז זה פשוט כולל על כל הבריכות, בלי קשר איפה הן נמצאות בכלל אם זה בעסק או בבית פרטי.

זהבה רומנו: יש כאן וילות להשכרה עם בריכה שהן בעצם מושכרות כל השנה.

מיכל שיר סגמן: זה מה שדיברנו, הוא אמר לא להיכנס לרישוי עסקים והוא צודק.

מיכל שיר סגמן: ברגע שבונים בריכה או שיש בריכה במדינת ישראל, היא צריכה להיות בטיחותית.

יצחק פינדרוס: אם יש בריכה בבית ספר שהוא לא מושכר החוצה, מישהו בנה בתוך בית הספר שלו בריכה, הוא לא ייפול ברישוי עסקים.

יצחק פינדרוס: אז זה הרבה יותר גרוע – בית ספר שלם, בריכה לא בטיחותית כי הוא לא עסק.

מיכל שיר סגמן: משרד הפנים לבדוק את זה ולהחזיר לנו תשובה.

אוריאל בוסו: גברתי היושבת-ראש, אני קודם כל רוצה לומר שהדיון הוא סופר חשוב.

אוריאל בוסו: אני מסכים ודאי לחלוטין עם התפיסה של חברי הכנסת שיושבים פה - אני מגיע, כפי שאת יודעת מתחום התכנון במוניציפלי.

אוריאל בוסו: אין ספק שכל היתר של הוצאת בריכה הוא מחויב, כמו שיש אישור כיבוי אש, זה הצטרך אישור בטיחות לבריכה, זה לא משנה מה.

אוריאל בוסו: המקרים של הטביעות בבריכות ובצימרים – בת דודתי איבדה את ביתה.

אוריאל בוסו: מדובר באנשים אחראים שבכל שנייה שמים את העיניים שלהם על הילדים.

אוריאל בוסו: אבל כמו שאומרים, כשמגיעים לצימר, הם לא מכירים את הכניסות ואת היציאות, והכול מדובר בשניות.

אוריאל בוסו: ולכן, הנושא הזה חייב להיות כחלק בילד-אין צמוד לכל נושא תכנון ובנייה.

אוריאל בוסו: וכמו שאמרו, זה לא ישים לחלוטין לתפוס את זה עם נושא של רישוי עסקים.

אוריאל בוסו: אנשים שמשכירים את הבתים שלהם בתקופות קצרות, וזה לא מוכר כעסק, הדבר היחיד שהם צריכים לעשות במקרה הטוב זה דיווחי מס, מעבר לכך, אין שום דבר שיחייב אותם.

אוריאל בוסו: כמו שאמרו – זה ענף שלא יוכל להתקיים אחרת, ובנושא הבטיחות הוא בראש.

אוריאל בוסו: אני חולק על התפיסה הזאת להגיד – ההורים, קחו אחריות.

אוריאל בוסו: כמו שיש לנו חוק שאם מקימים מרפסת, צריך לשים מעקה.

אוריאל בוסו: אגב, כפי שכתוב בתורה – "ועשית מעקה לגגיך, ולא תשים דמים בבתיך", מה השאלה.

אוריאל בוסו: זו אחריות שלנו, ולא להגיד שההורים לא אחראים.

אוריאל בוסו: אני אציג בפני יושבת-ראש הוועדה, בסביון אצל משפחה שהאבא איבד את הבת שלו בטביעה.

אוריאל בוסו: הוא הביא אותי לראות בבריכה שלו פטנט, אגב, שזה מצפצף, מכניסים למים ואחרי מספר שניות ברגע שאין תנועה, כל הבית אזעקות וטלפונים, ולא משנה איפה שאתה נמצא, זה דבר שיכול להציל אחוז קטן.

אוריאל בוסו: אלו דברים שאנחנו צריכים לחייב.

אוריאל בוסו: אני מאמין שאדם שבונה בית עם בריכה, עוד 10, 15 אלף שקל תוספת של בטיחות זה לא דבר גדול.

אוריאל בוסו: אני אומר גם לגבי הפטנטים הנוספים – אנחנו מחויבים על ההגנה.

אוריאל בוסו: אני חושב שאת, גם כן, מבחינתך יכולה לפנות לשרת החינוך.

אוריאל בוסו: הפיזור הזה ברשויות שרשות אחת מחליטה כן ללמד שחייה, ובתוך הרשות שלה מחליטה אם זה מוכר שאינו רשמי, התקציב הוא האחרון, והממלכתי הוא התקציב הראשון.

אוריאל בוסו: כשמדובר בילדים, ילדי ישראל, זה דבר בלתי מתקבל על הדעת.

אוריאל בוסו: בהרבה רשויות לא לומדים.

אוריאל בוסו: כפי שאמרתם גם כן מבחינת היכולות, ולכן, הרשויות החרדיות ולציבור החרדי ברשויות הכלליות בגלל שאין הרבה אפשרויות כמו הציבור הכללי, לא לומדים שחייה, מבחינתי, צריך להוריד אפילו את צו הלימודים בכיתות.

אוריאל בוסו: אני את הילדים שלי החל כיתה א', אם יש חוגים פרטיים אפילו לא רציניים, לוקח כדי שקודם כל כאשר יהיו במים לא יפחדו.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת דוידסון אמר, שאחרי שני שיעורי שחייה, ילד יודע להגיע למעקה הבריכה, גם אם הוא לא יודע לשחות.

מיכל שיר סגמן: שני שיעורים.

אוריאל בוסו: נכון.

אוריאל בוסו: כשאתה שם אותו רק בכיתה ה', כיתה ו', זה משהו אחר.

אוריאל בוסו: לכן צריך להוציא תקנות.

אוריאל בוסו: משרד החינוך שזה יהיה חלק מחובת תוכנית הלימודים של הרשויות.

מיכל שיר סגמן: יש לנו בעיה אחרת, אין מספיק בריכות שנמצאות בתקן של לימודי שחייה לילדים שזה בגובה מאוד מסוים.

אורלי סילבינגר: שוב, אני חושבת שמה שחשוב לה להסתכל על המטרה.

אורלי סילבינגר: אם אנחנו מסתכלים דרך הייעוץ המשפטי שאומר רגע, אז ילד בגיל כזה בגובה כזה, מה הפתרון?

אורלי סילבינגר: האם הפתרון הוא שילד ייכנס רק בגיל ה' לבריכה כי התקן אומר כך, זאת אומרת, יכול להיות שמי שיחסם את זה בעבר, וקבע את ההחלטה הזאת, היום היא פחות מתאימה.

מיכל שיר סגמן: יש צורך להכשיר את הבריכות הנוכחיות במקום להתחיל לייצר בריכות חדשות.

מיכל שיר סגמן: צריך לבדוק את זה.

אוריאל בוסו: ברגע שזה יהיה דבר שנצרך, אנחנו נמצא את הפתרונות.

אוריאל בוסו: אבל החלק הזה שראשי רשויות יכולים לעשות דין לעצמם הוא בלתי מתקבל על הדעת.

אוריאל בוסו: זה הדבר שצריך לשים מול עינינו.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

ציפי ברנד: קודם כל, תודה על הדיון הזה, אני מאוד מתחברת לדברים שהוא אמר.

ציפי ברנד: לפחות אני ברמה האישית וגם ברמת הרשות, יש כל מיני גורמים שמנסים לקדם את הנושאים האלה של טביעה גם בבריכות וגם בחופי הים בצורה מאוד משמעותית בשנים האחרונות.

ציפי ברנד: אני חושבת שבסופו של דבר, צריך אתכם.

ציפי ברנד: צריך אתכם ואת הממשלה בשביל לקדם את זה בצורה משמעותית, ולמנוע את המספרים המחרידים האלה.

ציפי ברנד: 17 ילדים ובני נוער שטבעו למעשה בשנה האחרונה, אני חושבת שזה נתון מחריד.

ציפי ברנד: אם אנחנו מסתכלים מעבר למטריה של בני הנוער עד גיל 17 אלא בכלל, 86% ממקרי הטביעה, ואני רגע מסיטה את הדיון גם לתוך חופי הים, זאת אומרת, לא רק לבריכות הפרטיות, אלא גם מסתכלת רגע על חופי הים, 86%, אפילו טבעו במקומות בחופים מוכרזים.

ציפי ברנד: זאת אומרת, לא רק בני נוער, את הנתון הזה בדקנו וזה נתון נכון.

ציפי ברנד: בואו נקדם את הדיון ממה שאני רוצה לשים עליו את הדגשים.

ציפי ברנד: קודם כל, הנושא של תקינה ומה שנאמר פה קודם לכן, אנחנו לגמרי מאחוריו.

ציפי ברנד: אני חושבת שזה נכון, וזה גם עניין של חקיקה ותקנות של תכנון ובנייה.

ציפי ברנד: אני רוצה לשים את הדגשים על שלושה דברים שנראים לי פה סופר חשובים.

ציפי ברנד: הנושא של הלימוד, לימוד שחייה, אני חושבת ואצלנו חושבים שהוא צריך להיות חלק מתוכנית הלימודים בצורה מאוד ברורה.

ציפי ברנד: אנחנו צריכים למצוא כל דרך גם לנסות להוריד במעט את גיל השחייה, כי היום מדובר על ד', ה', אם זה הגיל שמתייחסים אליו.

ציפי ברנד: בנוסף לזה, כל הנושא של הסברה שציינתי פה קודם, קבוצות וואטסאפ וכו' - - -

מיכל שיר סגמן: דיברנו על האבסורד שבמעלית מותר לעלות מגיל 14 ומעלה לבד, אבל לבריכה מותר ללכת ...

ציפי ברנד: לגמרי.

ציפי ברנד: דיברתם קודם לכן על הסברה.

ציפי ברנד: אמרתם קבוצות וואטסאפ וכו'.

ציפי ברנד: אני באופן אישי כאימא לארבעה גם מקבלת ממשרד החינוך מסרים לגבי כל דבר בערך בטווח של כל שלושה ארבעה ימים.

ציפי ברנד: זאת אומרת, משרד החינוך יודע היום להוציא הודעות וואטסאפ מטעמו לכלל ההורים בארץ בטווח של שלושה ארבעה ימים על דברים חשובים יותר וחשובים פחות, על ברכות וגם סרטוני הדרכה וכו'.

ציפי ברנד: אני חושבת שצריך למצוא את הדרך.

מיכל שיר סגמן: ומה עם ילדים שלא לומדים תחת משרד החינוך, אלא פרטיים, או במוכר שאינו רשמי?

מיכל שיר סגמן: הם לא מקבלים את הוואטסאפ ממשרד החינוך.

ציפי ברנד: חד משמעית.

מיכל שיר סגמן: אגב, אני בכוונה אומרת את זה, כי מדינת ישראל היא בערך המדינה היחידה בעולם המערבי שלא מתייחסת לילדים במסגרות פרטיות, לא כשווי זכויות - כלום.

מיכל שיר סגמן: בדוק.

ציפי ברנד: זאת אומרת, ההורים שלהם, הם מחוץ לכל מערכת הקשר - - -

מיכל שיר סגמן: אחת הסיבות שאנחנו פותחים היום את המחלקה לתיאום ותכלול ילדים במשרד המשפטים, זה כדי שיתחילו להסתכל על הילדים כמקשה אחת ולא איפה הם.

ציפי ברנד: מעניין.

ציפי ברנד: צריך להרחיב את קבוצת הוואטסאפ.

מיכל שיר סגמן: הם באמת לא תחת אחריות משרד החינוך, אבל הם כן תחרות אחריות המדינה, בחינוך פרטי או מוכר שאינו רשמי, אז הם לא חלק מאיתנו.

מיכל שיר סגמן: אגב, עיריית תל-אביב, יש לכם הרבה מאוד מסגרות פרטיות ומוכרות שאינן רשמיות, זה משהו שאתם יכולים לשים עליו דגש ולשים לב שהם לא מקבלים את ההודעות שאת כהורה - - - לא מקבל.

ציפי ברנד: אנחנו נבדוק מה קורה, אני ארשום לעצמי את זה.

ציפי ברנד: אז מה שרציתי פה הערת אגב בנושא של הודעות כך שאין את הבעיה הזאת למשרד החינוך לפחות לגבי הפורמליים לייצר מודעות הרבה יותר תכופה לנושא הזה כלפי ההורים.

ציפי ברנד: חוץ מהנושא של לימוד שחייה בגיל הצעיר, אפשר להתייחס גם, ושוחחתי על זה קודם לכן עם בטרם.

ציפי ברנד: יש את הנושא של "לייף סייבינג", שזה בעצם סגני מציל או חינוך של בני נוער שזה בעצם איזשהו ריענון של כל נושא השחייה.

ציפי ברנד: זה גם משהו שיכול להיות חלק תוכנית הלימודים.

ציפי ברנד: יושבת-הראש, צריך לראות איך כדאי להכליל את זה בצורה יותר מובנית בהמלצות למשרד החינוך.

ציפי ברנד: זה משהו שהוא מאוד נכון, וכדאי לקחת אותו מפה הלאה.

ציפי ברנד: הדבר המרכזי שאני רוצה לדבר עליו כדי לקחת את הדיון לחופי הים.

ציפי ברנד: קודם כל, אני מדברת כתל-אביבית, כסגנית ראש עיר תל-אביב.

ציפי ברנד: יש לנו 14 קילומטרים חוף, אבל פוקדים אותנו לא רק תושבי העיר, אלא תושבי כלל הארץ – תיירים, בני נוער, תושבים מכל מקום ברחבי הארץ.

ציפי ברנד: כך שבעצם החשיפה או הדיון פה הוא הרבה יותר רחב מאשר תושבי תל-אביב בפרט, ולכן הוא גם חשוב מאוד.

ציפי ברנד: אני חושבת שזה לא סביר.

ציפי ברנד: לא סביר שאני יורדת לחוף הים בשעה שש אחר-הצהריים, זו בדרך כלל השעה שרוב האנשים אחרי סוף יום העבודה יורדים לים עם הילדים, או בני הנוער שנמצאים בים ואין שירותי הצלה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו דיברנו על זה שבמיוחד בקיץ, וגם דיברנו על זה ארוכות גם בדיון הקודם, שלקיץ במיוחד במדינת ישראל, יש חשיבות אחרת.

מיכל שיר סגמן: יש חופש גדול, אנחנו מדינת חוף, אנחנו מדינת ים, לא רק אנשים, בני נוער לא מגיעים בבוקר, אלא מגיעים בערב.

מיכל שיר סגמן: באמת, להאריך את שעות המצילים לערב, או אפילו לשחק עם השמונה שעות שהם אמורים להיות במשמרת, שיתחילו טיפה יותר מאוחר, ויסיימו יותר מאוחר.

ציפי ברנד: לכן, בירכתי קודם את הקיום של הוועדה הזאת, כי הרבה ניסו לבדוק מהרבה מאוד מקומות ולאורך הרבה מאוד שנים בין שזה ברמת רשות, ובין שזה המצילים, ולדעתי, גם יהיו בכנסת על זה, אבל אף אחד לא הורה בצורה ברורה שצריך שיהיו שירותי הצלה בחופים המוכרזים מזריחה ועד שקיעה.

ציפי ברנד: צריך להבין, אנחנו לא מדינה גרעונית, ולא יכול להיות שבסופו של דבר, תקציבים יקפחו חיי אדם.

עאטף חיראלדין: בתל-אביב סוגרים בשש?

ציפי ברנד: בוודאי.

ציפי ברנד: גם בתל-אביב יש חופים בחודש יוני.

ציפי ברנד: רוב החופים נסגרים בשעה רבע לשש, רוב חופי הרחצה.

ציפי ברנד: בחודש יולי יש הארכה מסוימת של חלקם לשעה שבע.

ציפי ברנד: בחודש יולי אוגוסט - עד השעה שמונה.

ציפי ברנד: אבל מתוך 14 קילומטר חוף, או 14 תחנות הצלה, זה מעט מדיי.

ציפי ברנד: אתה לא לוקח אדם או תושב או אזרח, או לא משנה מי מגיע, או תייר שמגיע לחוף בצפון ואומר לו, רגע, תיסע שלושה קילומטר דרומה לחוף שיש מציל.

ציפי ברנד: עכשיו, למה?

ציפי ברנד: בסופו של דבר מכל התחקיר שעשינו פה וזה גם ברור לכם, השאלה היא אך ורק שאלה תקציבית, אין פה שום דבר אחר.

ציפי ברנד: כי אם אנחנו רואים את הנתונים גם של המדינה, גם של הממשלה היום וגם בכלל אנחנו מבינים.

מיכל שיר סגמן: מי מאריך עד השעה שבע, או עד השעה שמונה לפעמים בחלק מהחופים שהזכרת, אתם או המדינה?

ציפי ברנד: אנחנו.

סימון דוידסון: בעיריית ראשון לציון עד שמונה.

ציפי ברנד: לא בכל חוף.

ציפי ברנד: אבל בסדר.

ציפי ברנד: עיריית ראשון לציון, זו העירייה היחידה שלקחה את זה גם היא וגם חיפה למקום יותר קיצוני, מקום יותר טוב.

עאטף חיראלדין: יולי אוגוסט בתל-אביב עד שבע וחצי.

ציפי ברנד: בסדר.

ציפי ברנד: חוף גורדון היחיד הוא עד השבע רבע לשמונה ביולי אוגוסט.

ציפי ברנד: שאר החופים עד שבע.

ציפי ברנד: אני אעביר לך את ההודעה.

עאטף חיראלדין: את מדברת על תקציבים.

עאטף חיראלדין: התקציבים של עיריית תל-אביב.

ציפי ברנד: לא רק של עיריית תל-אביב.

ציפי ברנד: התקציבים הם גם של העירייה, אבל התקציבים גם צריכים לבוא ברגולציה מהממשלה.

עאטף חיראלדין: עיריית תל-אביב מעסיקה, לא משרד הפנים.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה להבין מה המשמעות התקציבית?

מיכל שיר סגמן: באמת, אמיתי, רוצים לפתור בעיה, בסוף צריך להבין מה כתוב על החשבונית.

ציפי ברנד: אני לא דיברתי רק על תל-אביב.

ציפי ברנד: אני מדברת על כלל הארץ שאין אחידות ואין החלטה שמזרחה עד שקיעה חופי הים המוכרזים נמצא בהם מציל.

ציפי ברנד: למה?

ציפי ברנד: מה המשמעות התקציבית, מה הקושי?

עאטף חיראלדין: את מחליטה כסגנית ראש עיריית תל-אביב, את מחליטה שהחופים שלך פתוחים.

ציפי ברנד: זאת אומרת, אתה בא ואומר – לפחות שמונה שעות.

עאטף חיראלדין: ואז, למעשה, את כאחראית להפעיל את החופים את אחראית.

עאטף חיראלדין: תחליטי שמשעה חמש בבוקר עד עשר בלילה - - -

ציפי ברנד: זה דורש תוספת תקציבית מאוד משמעותית לרשות.

מיכל שיר סגמן: אבל זה לא דיון אישי.

עאטף חיראלדין: משרד הפנים לא מתקצב רשויות להפעיל את החופים.

עאטף חיראלדין: משרד הפנים מסייע לרשויות שאינן איתנות, תל-אביב לא בתוכן כדי להחזיק את החופים.

עאטף חיראלדין: כל העסקה של המצילים, הינם בהתאם להסכמי עבודה בין המעסיק לבין האוצר לבין ההסתדרות לבין איגוד המצילים.

מיכל שיר סגמן: עכשיו הבנו את הבעייתיות של האירוע.

מיכל שיר סגמן: ..

עאטף חיראלדין: הרי היה הסכם עבודה, הסכם שכר בשנת 2016.

עאטף חיראלדין: משרד הפנים לא צד לזה כי הוא לא מעסיק.

עאטף חיראלדין: אז, למעשה, הוחלט בהסכם הזה למעשה יש הפרדה בין מצילי דור א', לבין מצילי דור ב'.

עאטף חיראלדין: ואז מצילי דור א', נשארו עם ההסכם של 1999 הם עובדים רק בעונת הרחצה שישה חודשים, ושישה חודשים בבית ומקבלים משכורת.

עאטף חיראלדין: מצילי דור ב' - נתנו להם לעובד חודש לפני עונת הרחצה, וחודש אחרי עונת הרחצה, הווי אומר, עונת הרחצה כבר שמונה חודשים לא שישה חודשים.

מיכל שיר סגמן: מדינת ישראל לא הצליחה להתנער מהם במקום המדינה, וזה פשוט מזעזע לשמוע את זה בשנת 2022, זה עצוב.

מיכל שיר סגמן: אני מבקשת ממשרד הפנים דבר כזה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה להבין מהן העלויות לתגבור, מהי התוספת התקציבית.

סימון דוידסון: לא, אבל אתם כן מתקצבים סוכת מציל.

סימון דוידסון: אם עכשיו רוצה להוסיף עוד סוכת מציל, יש תקצוב של משרד הפנים.

עאטף חיראלדין: לא.

סימון דוידסון: אז מי מתקצב את זה?

עאטף חיראלדין: העירייה.

סימון דוידסון: אין שום תקציב של משרד הפנים לחופי הים?

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעשות שיקוף למה שאתה אומר כדי להבין שאני מבינה נכון.

מיכל שיר סגמן: מדינת ישראל, משרד הפנים בעצם בא ואומר - חופי הרחצה של מדינת ישראל שהיא מדינת חוף לכל אורכה, לא תחת סמכותי.

מיכל שיר סגמן: אני מתקצב משכורות איקס לשעות מסוימות למצילים, ומה שירצה תגבור, שיעשה את זה על דעת עצמו.

סימון דוידסון: הם לא מתקצבים מצילים.

מיכל שיר סגמן: אני מנסה להבין.

מיכל שיר סגמן: אני לא אומרת את זה בציניות, אני באמת שואלת.

יעל גודר: גברתי, משרד הפנים לא משתתף בתקצוב של ההיבט של מצילים, לא עבור שמונה שעות, ולא עבור 12 שעות.

יעל גודר: משרד הפנים מחייב שבכל חוף מוכרז יהיה שלושה מצילים.

מיכל שיר סגמן: האם אתם יכולים להרחיב את התקן ביוני, יולי, אוגוסט, ככה שזה לא יהיה תחת ההחלטה של הרשויות?

יעל גודר: גברתי, כיוון שהמשרד לא משתתף במימון של ההיבט הזה, הוא לא יכול - - -

מיכל שיר סגמן: מי מתקצב את הדבר הזה?

יעל גודר: הרשויות המקומיות עצמן הן אלה שאחראיות.

מיכל שיר סגמן: רשות מקומית שלא יכולה לעמוד בזה?

מיכל שיר סגמן: לא יכולה לשלם?

יעל גודר: רשות מקומית מחויבת במסגרת ההסכמים וכן הלאה, לעמוד ברף של שמונה שעות.

יעל גודר: ככל שיש לה תקציבים פנויים והיא מבקשת לייעד אותם למטרה הזו ולהאריך ב-13 שעות, או לכל פרק זמן - - -

מיכל שיר סגמן: למה אתם לא יכולים להוציא תקנה שבאה ואומרת – חבר'ה, ביוני, יולי, אוגוסט, יש לנו כאן בעיה.

מיכל שיר סגמן: יש בני נוער שנמצאים מאחורי הצהריים עד הלילה, בואו תתגברו את זה.

מיכל שיר סגמן: אני אומרת לכם, הדיפולט, מיד תקבלו צעקות, אין לנו כסף.

מיכל שיר סגמן: אין לנו כסף.

ציפי ברנד: בסדר.

ציפי ברנד: אז יהיו רשויות שתגידו להן יש לכם כסף, אבל תוציאו תקנה גורפת על הארץ.

עאטף חיראלדין: 90% כמעט מהרשויות המקומיות מפעילות את חופי הרחצה שלהן מהבוקר עד שבע או שבע וחצי.

ציפי ברנד: לא.

ציפי ברנד: ביוני – החוף בשעה חמש וחצי נסגר.

ציפי ברנד: אני הייתי אתמול בחוף – חמש וחצי החוף נסגר.

ציפי ברנד: שירותי ההצלה סוגרים, הייתי בחוף גורדון.

ציפי ברנד: יש לי וידאו מצולם של זה.

סימון דוידסון: סליחה, יש פה עניין ואני לא מבין, מה התפקיד שלך משרד הפנים?

עאטף חיראלדין: אני מנהל אגף חופי רחצה.

סימון דוידסון: ואוו, אתה הבן-אדם...

סימון דוידסון: אני העליתי פה נקודה שבמדינת ישראל יש מעט מדי סוכות מציל, מעט מדי חופים מוכרזים.

סימון דוידסון: מה שאתה אומר לי עכשיו, אנחנו מודעים שיש בעיה כזאת, אבל העירייה צריכה לפתור את זה.

סימון דוידסון: אבל אני יודע שזה לא כך.

סימון דוידסון: זאת אומרת, העירייה, אם היא רוצה עוד סוכת מציל לשים במקום מסוים, היא צריכה אישור של משרד הפנים.

עאטף חיראלדין: כן.

עאטף חיראלדין: משרד הפנים צריך להחריג.

עאטף חיראלדין: נכון, זה החוק.

סימון דוידסון: תקציבים אתם לא עוזרים להם בשום דבר?

עאטף חיראלדין: אם אתה נוגע בזה, אני רוצה לגעת בנושא התקציבים, שהסיוע שמשרד הפנים נותן לרשויות המקומיות, הוא לא מחויב.

עאטף חיראלדין: אני התחלתי את התפקיד שלי בשנת 2010, היה תקציב של 3.5 מיליון שקל לכל הרשויות המקומיות לרכישת ציוד הצלה ובטיחות לכל המדינה.

סימון דוידסון: לכל המדינה?

סימון דוידסון: תגיד מה אנחנו קונגו?

סימון דוידסון: לכל המדינה 3.5 מיליון?

עאטף חיראלדין: שנייה, אני מדבר איתך על 2010.

עאטף חיראלדין: עכשיו אנחנו ב-2022.

עאטף חיראלדין: למעשה, התקציב הזה גדל מ-3.5 לרכישת ציוד ובטיחות, זה כסף צבוע לחסקה, לגלגל הצלה וכיוצא בזה, למשרוקית, לכל מה שאתה רוצה מציוד הצלה.

עאטף חיראלדין: התקציב הזה גדל עד ל-7.5 מיליון שקלים.

עאטף חיראלדין: היום, יש לנו לציוד הצלה ובטיחות 7.5 מיליון שקלים.

עאטף חיראלדין: מ-2016, משרד הפנים מסייע לרשויות בתקציב שוטף להחזקת החופים, מצילים, עזרה ראשונה וכיוצא בזה, בסכום של 14 מיליון שקלים.

עאטף חיראלדין: רק משנה שעברה הגדילה את זה ל-25 מיליון שקלים לרשויות שאינן איתנות – תל-אביב, הרצליה, ציוד הצלה ובטיחות כן מקבלים.

עאטף חיראלדין: שרת הפנים בשנת 2022, נתנה הנחייה לגבי החופים המוכרזים, או שלהגדיל את מספר החופים, לנו נתנה הנחיה להוציא קול קורא לפיתוח עוד 10 חופי רחצה מוכרזים, לרבות החזקתם למשך חמש שנים, סכום שמסתכם קרוב ל-65 מיליון שקלים.

עאטף חיראלדין: אנחנו בישורת האחרונה להוציא את הקול קורא הזה.

מיכל שיר סגמן: זה יהיה תקף לקיץ הנוכחי?

עאטף חיראלדין: התחילו את התהליך הזה.

סימון דוידסון: זאת אומרת, עכשיו ייצא קול קורא לעוד 10 חופים.

עאטף חיראלדין: משרד הפנים יממן את ההקמה שלהם – 2.5 מיליון להקמה של כל חוף, וקרוב למיליון שקלים להחזקתו למשך חמש שנים.

ציפי ברנד: מה אתם מתקצבים בעצם רק את המשרוקיות, את החסקה, לא את עוד התקנים?

ציפי ברנד: אני מנסה להבין.

עאטף חיראלדין: לא, אני הסברתי.

עאטף חיראלדין: מהקול קורא יש קרוב ל-65 מיליון שקלים לפיתוח חופים חדשים.

עאטף חיראלדין: יש קול קורא שמגישים קול קורא, זוכים.

ציפי ברנד: לא, כשאתה מגדיר קול קורא, משרד הפנים, מה אתה כן?

ציפי ברנד: אתה מפתח את החוף, שם שלט.

עאטף חיראלדין: את מעסיקה, אני יכול להתערב לך במי שאת מעסיקה?

עאטף חיראלדין: אמרתי לך, אני הרגולטור.

ציפי ברנד: אתה הרגולטור של כלל הרשויות.

ציפי ברנד: זאת אומרת, אתה לא נכנס לשמונה שעות.

ציפי ברנד: אתה נשאר גם עכשיו בישראל 2022, עם תקן של שמונה שעות הצלה בלבד בחופי הים גם לגבי חופים.

עאטף חיראלדין: לא נשאר.

ציפי ברנד: אבל זה מה אתה אומר.

ציפי ברנד: מה זה לא נשאר?

עאטף חיראלדין: לפחות שמונה שעות.

ציפי ברנד: נכון.

ציפי ברנד: אני מצפה ממך כרגולטור שלי - - -

עאטף חיראלדין: את כסגנית ראש העיר - - -

ציפי ברנד: תעזוב רגע עם סגנית ראש עיר, אני מדברת על מדינה שלמה.

ציפי ברנד: אתה כרגולטור, יושבת פה כנסת מעבר לזה, ואנחנו מדברים על מדינה שלמה.

ציפי ברנד: אני חושבת שבישראל 2022, לבוא ולהגדיר שמונה שעות לחופים חדשים שמוכרזים, זה מעט מדי, זה דל מדי, וזו עצימת עיניים כלפי חיי אדם, לא יעזור שום דבר, זו עצימת עיניים.

מיכל שיר סגמן: אנחנו כבר הסכמנו להסכים על זה, את צודקת.

מיכל שיר סגמן: זה לא בסדר.

מיכל שיר סגמן: השאלה שלי האם ניתן להגדיר חופים שמוגדרים לשחייה לילית?

מיכל שיר סגמן: חופים ספציפיים לשחייה לילית עבור בני הנוער בחודשי הקיץ?

עאטף חיראלדין: בשום פנים ואופן לא.

עאטף חיראלדין: מצילים לא יכולים לזהות במצוקה בתוך המים.

מיכל שיר סגמן: לא, אבל במקום שהוא יהיה עד שש, שיהיה עד שמונה.

מיכל שיר סגמן: שמונה יש לך אור יום.

עאטף חיראלדין: השעה שמונה זו השקיעה, חצי שעה לפני השקיעה חייבים לסגור את החופים וזה למה?

מיכל שיר סגמן: אבל היום אתה סוגר אותם שעתיים לפני השקיעה.

מיכל שיר סגמן: אני מבקשת ממך להאריך בחודשי הקיץ בשעתיים.

עאטף חיראלדין: יש סינוור.

עאטף חיראלדין: מתי השקיעה בשעה שמונה?

מיכל שיר סגמן: בשעה שמונה יש עוד דמדומים.

עאטף חיראלדין: בשעה שבע וחצי.

מיכל שיר סגמן: סליחה, אנחנו די חוזרים על עצמנו.

מיכל שיר סגמן: בואו נאמר את זה בצורה כזו.

מיכל שיר סגמן: מדינת ישראל היא לא מתחילה ונגמרת בתל-אביב, וגם בתל אביב יש חוף אחד שנסגר.

מיכל שיר סגמן: רוב החופים בישראל בשעה שש נסגרים.

מיכל שיר סגמן: ידוע שבחודשי הקיץ יש מה לעשות, לא הולכים הביתה בשעה שש.

מיכל שיר סגמן: למה?

מיכל שיר סגמן: כי הם בני נוער.

מיכל שיר סגמן: אתה יכול עכשיו גם למחות נגד גיל ההתבגרות, אבל זה מה יש.

מיכל שיר סגמן: ולכן, אנחנו מדברים כרגע על הארכה של חודשי הקיץ בין השעה שש לשעה שמונה.

מיכל שיר סגמן: משרד הפנים, כפי ציפי אמרה בחוכמה הוא הרגולטור, אתם יכולים להחליט את זה.

מיכל שיר סגמן: יוני, יולי, אוגוסט, או יולי, אוגוסט, ספטמבר – שלושה חודשים.

ציפי ברנד: יושב פה שולחן עם מלא נוכחים, עם הרבה מאוד אנשי מקצוע שכולם מסכימים על אותן שעות, זה לא איזה טירוף שלי.

מיכל שיר סגמן: שמדובר על זמן מוקצב.

סימון דוידסון: חבר'ה, אתם לא מבינים דבר אחד, הוא אומר את זה כמה פעמים, זה לא באחריות של משרד הפנים.

מיכל שיר סגמן: הם הרגולטור.

סימון דוידסון: אבל אם אנחנו רוצים, אנחנו צריכים שהם יעשו תקנה שתקבע על זה שהחופים במדינת ישראל עד השעה שבע וחצי.

מיכל שיר סגמן: משרד הפנים בא ואומר בצורה ברורה – חופי הרחצה בכל רחבי הארץ בחודשים איקס, וואיי, זד, יהיו פתוחים עד השעה רבע לשמונה חודשי הקיץ, זה הכול.

מיכל שיר סגמן: הרשויות המקומיות כמי שאמור לעמוד בתנאי הרגולטור, צריכים להסתנכרן.

מיכל שיר סגמן: אלה שיש להן בעיות, ואני מניחה שיהיו כאלה שיהיו להן בעיות, מוצאים להן פתרון.

מיכל שיר סגמן: במקום זה לבוא ולהגיד – אי-אפשר, זה לא ייתכן, אז אין בעיה, בואו ניתן לעוד בני נוער לטבוע, הכול טוב.

מיכל שיר סגמן: מדובר פה על חיי אדם ועל עובדות בשטח.

יעל גודר: אנחנו אומרים כיוון שהנוהל הוא כזה - - -

מיכל שיר סגמן: מה זה מכיוון שהנוהל הוא כזה?

מיכל שיר סגמן: אתם אחראים על הנוהל, תשנו אותו.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מדברים איתכם על לשנות את הנוהל.

סימון דוידסון: זו תקנה.

סימון דוידסון: זו תקנה במשרד הפנים.

רותם זהבי: מי שקובע את המדיניות זה משרד הפנים.

יעל גודר: אנחנו לא משתתפים בתקצוב של הדבר הזה.

מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות לא חלק מתקצוב הסיגריות, ועם זאת, הוא יודע יפה מאוד לשים על זה אזהרה.

מיכל שיר סגמן: מה לעשות, זה התפקיד של הרגולטור.

מיכל שיר סגמן: משרדי הממשלה קובעים כדי לשמור על חיי אדם.

יעל גודר: לכן יש שילוט שמבהיר שככל שאין סוכת הצלה - - -

מיכל שיר סגמן: אבל מה יעזור השילוט לילד בן 16 שיש לו חופש גדול, והוא קם בשעה 12 בצהריים, ולפני השעה 14:00, הוא לא גורר את עצמו לשום מקום.

מיכל שיר סגמן: הוא מגיע לחוף הים בשעה 16:00 כשמתחיל קצת פחות להיות חם, והוא יושב שם עם החברים שלו עד השעה שמונה בערב, מה את רוצה להגיד לו?

יעל גודר: גברתי, את פשוט הגבלת להערה על הסיגריות.

יעל גודר: אז אנחנו מורים כיצד יש לנהוג.

יעל גודר: אנחנו אומרים – תעמדו בשמונה השעות, אנחנו לא מתקצבים את העניין.

יעל גודר: הרשויות, עובדות שבפועל רבות מהן - - -

אורלי סילבינגר: יעל, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

אורלי סילבינגר: הייתה לנו שיחה בחוץ יחד עם ציפי על הנושא של הפן המשפטי.

אורלי סילבינגר: תראו, השאלה לא האם אנחנו עושים את הדבר הנכון ברמה המשפטית ואומרים מה צריך לקרות.

אורלי סילבינגר: אני חושבת שהתהליך צריך להיות איך אנחנו מוצאים את הפתרון שיתאים למציאות.

אורלי סילבינגר: כי אומרת יושבת-ראש הוועדה, במציאות, ואין מה לכעוס, זאת המציאות, כשאנחנו במציאות רואים אנשים שמגיעים לחוף בשעות שהוא כבר סגור, השאלה היא לא האם אנחנו כותבים את השלט – עטאף, אני איתך.

אורלי סילבינגר: זה לא איך אנחנו כותבים את השלט הנכון, ואנחנו עשינו את שלנו, כי אנשים ממשיכים לטבוע.

אורלי סילבינגר: זו שאלה איך אנחנו מתאימים למציאות של היום כשכל כך חם.

אורלי סילבינגר: המשפחה ידה לא משגת להגיע לבריכה.

אורלי סילבינגר: המשפחה צריכה פיתרון.

אורלי סילבינגר: והפיתרון שאנחנו אומרים לה הוא – זאת האפשרות כרגע בחוק.

אורלי סילבינגר: הרי בסוף אומרת ציפי ובצדק, זה עניין של תקציב.

אורלי סילבינגר: זה לא משנה עכשיו מי מתקצב.

אורלי סילבינגר: אני חושבת שמי שיושב פה בחדר, הם נציגים של משרדי ממשלה שצריכים לשאול לא מי מתקצב, אלא איך אלה שנמצאים בחדר מייצרים את השיחה מול האוצר שאומרת – יש שלושה חודשים בשנה, המציאות השתנתה, צריך לשנות אותה ברמה הפרקטית.

אורלי סילבינגר: והאם אנחנו יכולים לתגבר את כל רשויות החוף ללא הבדל של דת, מין, גזע, וקופת חולים בתקציב ייעודי שהוא תקציב לתוספת שעות הצלה כי הקהל צריך את זה.

אורלי סילבינגר: כי בני הנוער צריכים את זה.

אורלי סילבינגר: כי המשפחות צריכות את זה.

אורלי סילבינגר: אנחנו צריכים להסתכל על איך אנחנו מביאים את הפתרון, הוא צריך להיות יצירתי, כי כנראה שהתקנות שנמצאות כרגע, ומה שנמצא כרגע, אנחנו רואים שהוא לא נותן לנו פתרון.

אורלי סילבינגר: אנחנו זקוקים לפתרון של אמת.

אורלי סילבינגר: ופתרון של אמת הוא לצאת מהקופסא.

אורלי סילבינגר: הוא לצאת ממה שקיים היום, ולחשוב יחד יצירתי, ולא סתם ישבנו אתמול יחד עם מינהל התכנון והבנייה, עם משרד הכלכלה, ויעל לא יכלה, וקבענו שנשב שוב.

אורלי סילבינגר: המטרה היא למצוא פתרון לדרך יצירתית למשהו אחר, כי מה שקיים כרגע הוא לא עוזר, ואין מה לבוא אליכם בטענות כשאין לכם את התקציב הזה.

אורלי סילבינגר: אני חושבת שהמטרה היא לשבת ולמצוא את התקציב הזה כי קופת האוצר התמלאה.

אורלי סילבינגר: שמענו את זה השבוע אחרי הקורונה, וצריך להקצות לכם יותר תקציב שאתם תוכלו להקצות לכל רשויות החוק, כדי שלא יהיה מצב שרשות לא מספיק יכולה להרשות לעצמה.

אורלי סילבינגר: אני כתבתי לפני כמה דקות לציפי וואטסאפ, אמרתי לה עם 14 קילומטר של חוף, והעלות על כל 225 מטר מיליון וחצי שקל דמי הצלה אתה צודק.

אורלי סילבינגר: כי אם אתה רוצה עכשיו לתת לכל מי שבא לתל-אביב קו חוף, היא צריכה 84 מיליון שקל בשנה.

סימון דוידסון: אין לה כל כך הרבה סוכות מציל.

אורלי סילבינגר: אני אומרת.

אורלי סילבינגר: אם עכשיו אנחנו צריכים לענות על הצורך – היא לא תוכל לעמוד בזה.

סימון דוידסון: מילא תל-אביב, תל-אביב היא עיר שיש להם.

אורלי סילבינגר: לך לחדרה, ולך לעכו.

ציפי ברנד: אגב, יש לי פה את השעות שאצלנו – זה גם עד שש וחצי בערב ביולי אוגוסט, חוץ משתי תחנות הצלה, כשהחושך הוא בשעה שמונה.

עאטף חיראלדין: ציפי, אני באתי ממקום של הסתכלות על עיר.

עאטף חיראלדין: ואחרי הרבה מאוד שיחות עם בטרם על נושא שאני מנסה לקדם אותו גם ברמה העירונית, בכלל, בכל רמה אפשרית.

עאטף חיראלדין: אני חושבת שהיום אנחנו עם כזה קילומטראז', וכמו שיושבת-ראש הוועדה אומרת, עם כזה קילומטראז' של חוקים מתעלמים מהעובדה שבסופו של דבר משרד הפנים הוציא היום קול קורא שמתייחס בסופו של דבר, לתקן של מעל שמונה שעות, זה לבחירת אותה רשות שמקבלת.

עאטף חיראלדין: אני חושבת שאנחנו עושים טעות, טעות, ומקפחים חיי אדם, ואמרתי את זה.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: משרד הפנים, אנחנו נסכם את זה שהוועדה מבקשת להאריך את התקנות האלה בחודשי הקיץ עד רבע לשמונה בערב, עד שקיעת החמה, כי יש בזה צורך, ולכן אנחנו מבקשים מכם לבדוק.

מיכל שיר סגמן: אנחנו פה בכנסת, אנחנו יודעים איך משרדי הממשלה עובדים, די.

סימון דוידסון: זה יגיע לוועדת הפנים, זה יעבור מהר מאוד.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מהכנסת מגלגלים את זה אליכם, אנחנו יכולים לקחת את זה אלינו.

מיכל שיר סגמן: באמת, אומרים לכם בואו תעשו את זה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מבקשים תשובה לזה.

מיכל שיר סגמן: אני חוזרת ואומרת, אני רוצה את תשובת המנכ"ל או השרה לדבר הזה.

מיכל שיר סגמן: זה מה שאני רוצה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה שזה יגיע אליהם.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לוודא שהם שמעו על הדיון הזה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לוודא שהם מכירים את הנתונים, ולוודא שהתשובה שיוצאת, היא יוצאת מפי מקבלי ההחלטות.

מיכל שיר סגמן: אני אקריא מגלעד גיטלמן, הנהגת הורים ארצית.

מיכל שיר סגמן: "שלום וברכה, מכיוון שאני חייב לרדת מהזום, אני מבקש בשם הנהגת ההורים להעלות מספר נקודות.

מיכל שיר סגמן: ישראל נותרה מאחור לעומת הנעשה בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי למניעת טביעות.

מיכל שיר סגמן: אנו מבקשים שתהיה הגדרה מדויקת של שני שיעורי חובה במשרד החינוך בנושא לכל שכבת גיל – יסודי, מניעת טביעות בבתים, חטיבה בתיכון, מניעת טביעות בשטחים פתוחים.

מיכל שיר סגמן: ידוע לך שדקלה "ממים חיים", אפשר להיעזר בהם.

מיכל שיר סגמן: נשמח לדעת שכבר השנה סרטון ההדרכה יוכן לכל החטיבות והתיכונים.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מבקשים לקדם את התוכנית האסטרטגית "עוטפים את החופים", "עוטפים את החיים" שמים חיים הכינו כדי לקיים הסברה ופעולות מניעה באופן שיעטוף את ילדי ישראל והוריהם בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, משרד הבריאות ובחופים ובבריכות עצמן.

מיכל שיר סגמן: אנו מבקשים ששיעורי הלמידה לילדים בבתי הספר יהיו בכל בית הספר בארץ ולא יאוחר מכיתה ג'".

מיכל שיר סגמן: - זה מהנהגת ההורים.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, מינהל התכנון.

מיכל שיר סגמן: בזום.

אסתי אופק: היום התקנות הן תקנות תפקודיות.

אסתי אופק: בתקנות גם של בריכה פרטית שהן מארבע בריכות, בעצם, האמירה היא – בבריכה יותקנו אמצעים לבחינת השטח שסביב הבריכה, מקום שבו מותקנות מערכות ההפעלה ובמיוחד החומרים המסוכנים באופן - - - לילדים, פעוטות לבריכה ולמקומות האמורים.

אסתי אופק: ההורים צריכים להשגיח בשבע עיניים על הילדים, וזה לא משהו שאפשר לפתור אותו בתקנות תכנון ובנייה.

אסתי אופק: התקנה היא תפקודית.

אסתי אופק: מה שכן, אנחנו יכולים לבחון, אולי לצ'פר קצת את ניסוח התקנה ובעצם אולי בתקנה להגיד – "יינקטו אחד מהאמצעים הבאים ולתת עוד אפשרויות" – סוג של השתכנעתי קצת, שאם זה כתוב בצורה יותר ברורה בתקנה אולי זה יעשה להורים קצת יותר.

אסתי אופק: לא השתכנעתי בזה עד הסוף, כי בסוף זה התפקיד של ההורים.

אסתי אופק: אבל מנסה לתת פה אולי מענה מהכיוון שלנו.

מיכל שיר סגמן: לא הבנתי מה התפקיד של ההורים, תסבירי לי.

אסתי אופק: התפקיד של ההורה להשגיח על הילדים.

מיכל שיר סגמן: בסדר, אז למה יש מעקה במרפסת?

מיכל שיר סגמן: בואי נשאיר את המרפסת פתוחה ושההורה ישגיח שהילד לא יקפוץ מהחלון.

מיכל שיר סגמן: .. הגיוני סך הכול.

אסתי אופק: נכון.

אסתי אופק: לא ללכת לקיצוניות הזאת.

מיכל שיר סגמן: אבל זה בדיוק אותו דבר בעיניי.

מיכל שיר סגמן: בריכה לא מגודרת, זה כמו מרפסת לא מגודרת.

סימון דוידסון: את רואה למה אני עושה חקיקה?

סימון דוידסון: זה לא יעזור.

סימון דוידסון: הם לא מבינים את זה.

אסתי אופק: הם לא מבינים את זה.

אסתי אופק: כבר היום כתוב בתקנה שיינקטו אמצעים למניעה.

אסתי אופק: מה שאנחנו אומרים שהתקנה לא תהפוך להיות תפקודית שתפנה בדיוק לתקן שיגיד בדיוק איזה גדר, כי זה לא מוצר מדף.

אסתי אופק: בבריכה שהיא בריכת אינטקס אפשר שחלק מהבריכה יהיה גם הגידור שלה.

אסתי אופק: אבל בבריכה חפורה שבונים אותה, בבריכה קטנה, יינקטו אמצעים למניעת כניסה של ילדים.

אסתי אופק: מה שאני אומרת שאנחנו כן יכולים לבחון להגיד איזה אמצעים.

מיכל שיר סגמן: יגידו לך שהבריכה נמצאת בחצר, אבל הבית הוא נעול.

מיכל שיר סגמן: אז אם הילדים הם בבית, אז הנה, אנחנו נקטנו באמצעים הנכונים כי נעלנו את הדלת.

אסתי אופק: לא, אני לא באה מהראש עכשיו של אכיפה של לבדוק את זה.

אסתי אופק: אני לא זוכרת מי שאמר – יש חיישן תנועה בבריכה, ואם ילד נכנס, אז כל הבית מצפצף.

אסתי אופק: יש הרבה פתרונות.

אסתי אופק: לכן אני אומרת, אפשר לבחון, להגיד בתקנה, אחד מהאמצעים האלה א', ב', ג'.

אסתי אופק: זה משהו שאנחנו יכולים לחשוב על לבחון אותו.

מיכל שיר סגמן: קודם כל בואי נתחיל מזה, שבריכה חפורה אין שום סיבה שהיא לא תהיה מגודרת כן בתקנה, וזה לא משנה איפה היא נמצאת אם זה בבית פרטי אם זה בצימר, או בפארק.

מיכל שיר סגמן: כל בריכה באשר היא בריכה חפורה צריכה להיות מגודרת, וזה בקלות את יכולה לעשות.

מיכל שיר סגמן: לגבי כל הבריכות אינטקס למיניהן, את יכולה להגיד שהגידור יהיה מסביב.

אסתי אופק: בריכת אינטקס, מפרקים אותה, מרכיבים אותה עוד שנה עוד פעם.

מיכל שיר סגמן: פה, בבריכות כאלה, את יכולה לבוא ולהגיד – או גידור מסביב שננעל.

מיכל שיר סגמן: או באמת כמו שאמרת, התראה מצפצפת.

מיכל שיר סגמן: פה את יכולה שאחד מבין שלושת או חמשת אמצעי הזהירות אני מניחה.

מיכל שיר סגמן: אבל להגדיר.

מיכל שיר סגמן: בבריכה חפורה אני לא מוצאת שום שסיבה שזה לא יהיה שם.

אסתי אופק: אנחנו צריכים לבחון, לשמוע את כל הפתרונות הקיימים.

אסתי אופק: לבדוק אם אפשר באמת להכניס אותם, לחייב את זה באמת בתקנות.

רותם זהבי: שיציעו הצעה.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: אנחנו את הישיבה הבאה עושים באמצע יולי, ישיבת המשך, בדיוק בעוד חודש מהיום.

מיכל שיר סגמן: אם אפשר בימי כנסת כמובן, תיכף נגדיר.

מיכל שיר סגמן: עד אז אנחנו מצפים שתעשו את החושבים שלכם ותחזרו עם תשובות ומסקנות.

מיכל שיר סגמן: זה נכון, אגב, לכל משרדי הממשלה שיושבים כאן.

רותם זהבי: אני אלך לפי הסעיפים שלך מהסיכום הקודם, וגם אם זה יהיה קשה - - - הגדלת מספר הלומדים שחייה במערכת החינוך – זה תלוי משאבים.

רותם זהבי: הנושא הזה כרגע, והתשובה שאנחנו קיבלנו בתוך המשרד כרגע אין משאבים לעניין הזה.

רותם זהבי: אני חושב שצריך באמת לראות איך גם את ביכולות שלך לפנות בצורה מסודרת לשרה וכו', ויחד עם האוצר, ולראות איך להביא משאבים לעניין הזה.

רותם זהבי: אני מדבר איתך משאבים רציניים, זה לא מיליון שקל פה, ומיליון שקל שם.

מיכל שיר סגמן: לכן אני שואלת אם יש איזושהי סוג של הערכה תקציבית, כי בסוף אתה צריך לדעת מה תוציא בחשבונית.

רותם זהבי: אנחנו יכולים להביא איזושהי הצעה ראשונית מסודרת.

רותם זהבי: הצעה של היקף של משאבים.

רותם זהבי: יש פה מהלך משולב של העניין הזה של הורדת הגיל.

רותם זהבי: דיברת על הגדלה, ודיברת גם על הורדת הגיל.

רותם זהבי: הורדת הגיל פה – יש פה עניין של בריכות שחייה בביתר עילית, בקריית ספר, במגזר הערבי וכו'.

רותם זהבי: אלה תשתיות עצומות של מפעל הפיס והאוצר וכו'.

רותם זהבי: וגם לשנות את התרבות, כי אין פה תרבות של הליכה לבריכה כמו שבמגזר האחר.

רותם זהבי: אבל מה שכן אפשר, זה באמת לתת יותר משאבים, ואז, גם לא ללכת תמיד על המצ'ינג, אלא לתת משאב שהוא יהיה כולל גם את ההסעה למשל, ואז זה הרבה יותר קל.

רותם זהבי: כולל גם את ההסעה.

רותם זהבי: ההסעה לבית הספר, לוקחת את הילדים, נוסעת ליישוב השני, בבריכה שעה, וחוזרים.

מיכל שיר סגמן: אתה תוכל להכין הערכה תקציבית?

רותם זהבי: אנחנו נכין משהו.

רותם זהבי: מה שבטרם העלו, מה שאורלי דיברה, אז פה אנחנו צריכים לשבת עם החינוך הגופני, ולנסות ביחד עם מומחים בנושא הזה של חייה עם וינגייט, ולראות את המשמעות של איך מלמדים ילדים יותר קטנים את השחייה, כי פה אתה צריך יותר השגחה, אתה צריך התאמת בריכות.

רותם זהבי: יכול להיות שגם עם בריכות שהן לא בדיוק מותאמות לגיל הזה, אולי גם שם אפשר עם סוג מסוים של תפיסה ואז דרך שם אנחנו נוכל להכניס גם את הילדים הקטנים יותר.

רותם זהבי: צריך לחשוב על העניין הזה משהו יצירתי.

מיכל שיר סגמן: כן.

מיכל שיר סגמן: ברוב המקומות היום אי-אפשר להיות - - -

רותם זהבי: העלאת המודעות בקרב ההורים – אני הולך איתך זהבה.

רותם זהבי: אנחנו עובדים במשותף.

רותם זהבי: אז לשתף אותנו לקראת הקיץ כל דבר אם צריך וואטסאפ, ארגוני הורים וכו'.

רותם זהבי: אנחנו נלך על זה, אין שום בעיה.

רותם זהבי: ועם הפורטלים שלנו.

מיכל שיר סגמן: ולמשרד הבריאות אני אומרת, לא רק דרך משרד החינוך, כי שוב אני מזכירה - - - מוכר שאינו רשמי, ופרטיים שלא יקבלו את זה.

זהבה רומנו: אנחנו נעביר את זה בדרכים אחרות, יש לנו את היכולת.

רותם זהבי: מיכל, לגבי התוכנית האוסטרלית, אנחנו נפגשנו עם פול, זה באמת מדהים.

רותם זהבי: הבנתי שגם אתה נפגשת איתו.

רותם זהבי: בהחלט.

רותם זהבי: אנחנו יכולים לעזור לו.

רותם זהבי: יש לנו מה שנקרא – קייטנות גלישה.

רותם זהבי: יש היום 100 ומשהו קייטנות גלישה במדינת ישראל.

רותם זהבי: אנחנו פיתחנו את זה.

רותם זהבי: נדמה לי אפילו מכיתה א', או ב', קטנטנים ממש, מתוך ראייה שדרך זה שהם לומדים גלישת גלים, הם לומדים את הסיכונים ואיך להתנהג נכון.

רותם זהבי: אז זה ממש נותן להם גם ביטחון.

רותם זהבי: יש לזה יתרונות אדירים.

רותם זהבי: גם מה שפול הראה לי, פשוט זה אקט חינוכי אדיר, ובהחלט, אפשר ללכת על העניין הזה ולפתח.

רותם זהבי: אני לא יודע אם בתוך המערכת כשיעור לימודי, זה ייקח עוד לאט.

רותם זהבי: אבל לתת לזה מקום בתוך הקייטנות גלישה.

רותם זהבי: יש לנו לקראת הקיץ הכשרות מיוחדות שאנחנו עושים למנהלי קייטנות גלישה, והוא צריך להיכנס איתנו יחד לעניין הזה.

רותם זהבי: אנחנו נעזור לך לפתח את זה.

קריאה: אני גם מהתוכנית הלאומית אתן גם כן תמיכה וגב לכל התוכנית הזאת.

קריאה: תודה.

רותם זהבי: עכשיו, לגבי הסרטון, ראיתי את הסרטון של דקלה.

רותם זהבי: הוא בהחלט סרטון מרשים מאוד, עבודה יפה מאוד.

רותם זהבי: אנחנו נעשה דיון אצלנו, ונראה איך להכניס את זה לגילאים של העל תיכוני, גם עם העל-יסודי, גם עם חטיבות הביניים, ודרך החינוך הגופני, אנחנו נחשוב על העניין הזה עם כל היחידות.

עאטף חיראלדין: משרד הפנים, בשנת 2009, הוציא מערך שיעור לחטיבות הביניים שילמדו את כללי ההתנהגות וכיוצא בזה בחטיבות הביניים.

עאטף חיראלדין: יחד עם משרד החינוך, דרך אגב, המחמ"ש של הספורט במשרד החינוך.

עאטף חיראלדין: חילקנו את כל החוברות האלה, ותיכף אני אתן לך.

עאטף חיראלדין: הבאתי גם בערבית וגם בעברית, שניהם של מערכי השיעור.

עאטף חיראלדין: זה למורי הספורט, זה היה מתוכנן, מי שחתום על זה, זה זוכמן, מי שזוכר אותו, והמפקח הארצי שהיה לפניי.

סימון דוידסון: זה לפני שבע, שמונה שנים?

עאטף חיראלדין: זה לא צלח.

עאטף חיראלדין: אני ובטרם, הלכנו למשרד החינוך וסגרנו.

עאטף חיראלדין: הוציאו גם ב-2012, בחוזר מנכ"ל של משרד החינוך לבתי הספר כדי שילמדו, ולא עשו דבר.

עאטף חיראלדין: אביטל לפל הייתה איתי מטרם.

עאטף חיראלדין: משרד החינוך התנער מזה.

עאטף חיראלדין: זה מופיע באתר שלנו.

רותם זהבי: אני לוקח אחריות.

עאטף חיראלדין: מערך השיעור הזה מצוין.

עאטף חיראלדין: הסרטון שהכינה דקלה ראיתי, הוא מבוסס על זה, על מערך שיעור שאני נתתי לה.

עאטף חיראלדין: באמת, זה יכול היה לעזור הרבה.

עאטף חיראלדין: הלכנו לכל היישובים הערבים בנגב, וחילקנו ידנית לרשויות המקומית, למנהלי מחלקות חינוך ברשויות המקומיות כדי שיעשו את זה – אף רשות מקומית.

עאטף חיראלדין: ישנן רשויות – תל-אביב, הרצליה, ראשון לציון, נתניה, מנהלי החופים הולכים לבתי הספר שלהם כל שנה ומעבירים לי דיווח, ומעבירים להם מערך שיעור.

סימון דוידסון: ניסיתם וזה לא הצליח נכון?

עאטף חיראלדין: לא הצליח.

סימון דוידסון: אנחנו הולכים קדימה עכשיו.

זהבה רומנו: יכול להיות שזה לא קיבל את השיווק הנכון.

זהבה רומנו: אבל יכול להיות שזה כן יצליח.

סימון דוידסון: אתה יודע, אני מאוד אוהב ללמוד מה שקורה בעולם.

סימון דוידסון: בוא נראה מה אנשים בעולם עושים טוב יותר מאיתנו, נחקה אותם.

סימון דוידסון: תאמין לי, יש תוכניות, אתם אנשים שדוחפים את כל הדבר הזה.

סימון דוידסון: אני נפגש איתכם עשרות פעמים כבר, דברו, ספרו לנו.

אורלי סילבינגר: בעיקר צריך להבין שהנוער היום הוא קצר הקשבה וצריך להתאים את המסרים בצורה סופר ברורה, גם ההורים אגב.

אורלי סילבינגר: ולכן, המידע צריך להיות סופר ממוקד.

אורלי סילבינגר: ולמידע נוסף – הרחבה.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: דקלה בבקשה.

דקלה הראל: תודה רבה, אני מ"מים חיים".

דקלה הראל: אתייחס לנקודה של החינוך, ואז אומר שלושה דברים מרכזיים.

דקלה הראל: קודם כל, לגבי החינוך, בזכות עאטף שקיבלתי את החוברת, וכל הסרטון מבוסס, פשוט, לקחנו את כל החומר מהחוברת ובנינו ממנו את הסרטון מתוך הבנה שהחוברת הזאת בעצם אומרת – קחו מצגת מורה, תלמדי את התלמידים.

דקלה הראל: בדור שלנו זה היה אולי מתאים ל-2009, זה לא מתאים לתלמידים, אין להם את הסבלנות.

דקלה הראל: ולכן, בעצם, החוברת הזאת היא לא הייתה סתם, היא בעצם תיכנס למערכת החינוך בזכות המעבר הזה של הסרטון להוציא מן הכוח אל הפועל.

דקלה הראל: אנחנו בתהליך הכנה של 13 שיעורים מאוד יצירתיים, מותאמים.

דקלה הראל: הכוונה שלעשות את זה דיגיטלי, ששעת מחנך, המורה פשוט לוחצת על איזשהו כפתור, עם איזשהו הסבר של דיונים בין לבין.

דקלה הראל: דפי יצירה, דברים קלים, פשוטים שכל שעת מחנך יוכל לעשות את זה.

דקלה הראל: קבעתי עם רותם להיפגש.

דקלה הראל: אשמח גם לדחיפה מצדך מול שרת החינוך שבאמת יהיו שני שיעורי חובה בנושא.

דקלה הראל: היום בזה"ב יש לנו שלוש שכבות גיל, שנת לימוד שלמה לבטיחות, ואין אפילו שיעור אחד שלם על מניעת טביעות, וזה גורם מספר שתיים של ארגון בטרם למניעת טביעות בילדים.

דקלה הראל: אני לא אכנס לפרטים חוץ מהנקודה האחרונה.

דקלה הראל: דיברנו על נקודה אחת של להרחיב את שמונה שעות ההצלה ליותר שעות.

דקלה הראל: הכנו את זה כבר, חוק מסודר ומוכן, כולל הרחבת עונת הרחצה.

דקלה הראל: אבל בנינו גם איזושהי מערכת חוקים מסודרת לכל החוק.

דקלה הראל: היום החוק רק מתייחס לחופים מוכרזים, מעט גם לחופים אסורים באיזושהי הגדרה מסוימת הוא לא מתייחס לכל החופים הלא מוכרזים.

דקלה הראל: עאטף יודע שזו בעיה, חייבים לטפל בעיקר הבעיה.

דקלה הראל: עיקר התמותה היא בחופים לא מוכרזים.

מיכל שיר סגמן: מה שדיברנו על הפיילוט בחוף כרמל.

דקלה הראל: אני מדברת על חקיקה מסודרת, זה המון נקודות.

דקלה הראל: אני לא רואה טעם להעלות אותן פה.

דקלה הראל: אני אשמח שאת ויעל תשבו איתנו, עם היצע החקיקה שלנו.

דקלה הראל: נשב עם חברי כנסת, נראה לכם את כל הפתרונות היצירתיים.

דקלה הראל: בניתי את זה בצורה כזאת שהיא הדרגתית.

דקלה הראל: אני יודעת שאי אפשר לעשות מהפכים ביום אחד.

דקלה הראל: שנה אחר שנה נוסיף עוד חוק, נדייק את החוקים.

דקלה הראל: נמצא פתרונות יצירתיים בחקיקה כדי שבאמת נוכל לקדם איזשהו שינוי ומענה לאזרחי ישראל שטובעים שנה אחר שנה.

עאטף חיראלדין: אני רוצה להגיד בנקודה זאת.

עאטף חיראלדין: חברים, כמה שנעשה חוקים, אם לא תהיה אכיפה - לא יהיה כלום.

מיכל שיר סגמן: לא.

מיכל שיר סגמן: מה שהיא הציע דווקא בחלק מהפתרונות שלה, זה דבר שהוא דורש פחות כוח אדם לא יותר.

דקלה הראל: יש איזשהו צורך באכיפה ממשרד הפנים - - -

עאטף חיראלדין: יש לי שני פקחים על כל הארץ.

עאטף חיראלדין: אני לא יכול להיות ב-306 קילומטר של חופים במדינה עם שני פקחים.

דקלה הראל: גם לזה צריך אולי תקצוב שתוכלו לדרוש מהרשויות.

מיכל שיר סגמן: האם אתם יכולים לעבור על הנושאים, על הרעיונות של דקלה, שבאמת, ישבה כאן עם כל כך הרבה משרדי ממשלה ועשתה עבודה מאוד יפה.

מיכל שיר סגמן: יהיו דברים שיוכלו להתקבל, יהיו דברים שלא.

מיכל שיר סגמן: יהיו דברים שהם תקציביים מדיי.

מיכל שיר סגמן: יהיו דברים שלא.

מיכל שיר סגמן: בוא נראה על מה מדובר.

עאטף חיראלדין: אני ישבתי עם דקלה ושמעתי את הדברים שלה.

עאטף חיראלדין: אני מוכן לשבת עם כל אחד.

עאטף חיראלדין: אני רוצה שכולם יבינו דבר אחד.

עאטף חיראלדין: אנחנו במשרד הפנים עושים הכול באמצעות אגף חופי רחצה, כדי לתת שירות טוב לאזרחי מדינת ישראל.

עאטף חיראלדין: וכדי לשמור שהאזרחים יילכו לים ויחזרו בשלום הביתה – תחת הסיסמה של "המציל נפש אחת הציל עולם ומלואו".

עאטף חיראלדין: זו הסיסמה שלי בכל הכנסים שאני עושה.

סימון דוידסון: עאטף, אף אחד לא תוקף אף אחד.

סימון דוידסון: אבל התפקיד שלנו פה בכנסת זה להסתכל לתוך הקופסא, ולהסתכל מה אנחנו יכולים לעשות כדי למנוע את הטביעה הבאה, כדי שלאזרחים יהיו יותר בטוח.

סימון דוידסון: אז מעלים פה הרבה מאוד נקודות.

סימון דוידסון: אל תיקח את זה באופן אישי.

סימון דוידסון: מעלים נקודות שהן חשובות, באמת, זה דיונים מאוד חשובים שאנחנו אנחנו נשנה שלושה דברים, שלושה דברים, אנחנו יכולים להציל אנשים.

עאטף חיראלדין: אני יכול להציע עוד דבר אחד.

עאטף חיראלדין: שלמעשה, החופים שהם חופים ציבוריים לאזרחי מדינת ישראל, ולא פרטיים לא של תל-אביב, ולא של ראשון לציון, ולא של פלוני ואל של אלמוני.

עאטף חיראלדין: אז שהמדינה תקים רשות חופים שתהיה מתוקצבת על ידי המדינה.

מיכל שיר סגמן: מדובר פה באדם שכל היום עוסק בזה, הוא באמת מסור לעניין.

מיכל שיר סגמן: הוא באמת לוקח קשה וללב כל מקרה שקורה, זה בא מתוך איכפתיות.

סימון דוידסון: נכון.

סימון דוידסון: מסכים איתך.

עאטף חיראלדין: כדי להבין את כל חופי הכינרת, בשנת 2008 הוקם איגוד ערים, תראו איך הם מנוהלים החופים שם בכינרת בצורה יוצאת מן הכלל.

עאטף חיראלדין: דרך אגב, זה מובל על-ידי פורום "נערי חוף", הנושא הזה של הקמת רשות.

עאטף חיראלדין: אני לא חושב שרון חולדאי יוותר על החופים שלו, ויוותר על המסעדה...

סימון דוידסון: הכול מוקלט, אני אמרתי לך בצחוק.

סימון דוידסון: ..

עאטף חיראלדין: קשה לי להאמין שרשויות כאלה - - - אבל מועצות אזוריות, דרך אגב, הן ששות לעשות את זה.

מיכל שיר סגמן: בואו נראה איך אנחנו משנים את הדברים הפשוטים יותר.

מיכל שיר סגמן: אנחנו גם מודעים לעניין שבאמת כל יום וכל חודש שעובר הוא מסוכן.

דקלה הראל: הדבר הראשון – החקיקה, נשמח שנפגש.

דקלה הראל: הדבר השני, אנחנו בתהליך בנייה בתכנית רחבת היקף שמשרד הפנים יוביל אותה עם כל הגופים שנמצאים פה.

דקלה הראל: כבר נפגשתי עם כולם, זה היה עם משרד הבריאות שהיא שופעת רעיונות, ארבע שעות של רעיונות טובים.

דקלה הראל: אנחנו נמשיך להיפגש.

דקלה הראל: ממש בנינו תוכנית מאוד מקיפה, דברים שבאמת נשמח שמשרד הפנים יוביל, כמובן, שזה דורש בקשת תקצוב ונשמח שנמשיך אחר-כך לשרת הפנים ובעזרת

דקלה הראל: כם להגיע לבקשות התקצוב האלה, חלקם מתוקצבים וחלקם עוד צריך לתקצב.

מיכל שיר סגמן: לכן ביקשתי לראות על מה מדובר תקציבית.

מיכל שיר סגמן: אגב, זה גם נכון למשרד הפנים, כי בסוף, כשאתה רוצה משהו, אתה צריך לראות מה כתוב על החשבונית כדי לדעת מה לדרוש, אולי דרישה מוגזמת.

מיכל שיר סגמן: גם אני כשאני באה ללחוץ בין אם זה על השרים, בין אם זה עם חבר הכנסת דוידסון, בסוף אתה צריך להבין כמה זה עולה, באמת.

מיכל שיר סגמן: אלה הם נתונים שהם חשובים.

דקלה הראל: אז באמת בנינו את זה.

דקלה הראל: נשמח שנוכל לשבת ולקדם את השלב הבא בנושא הזה עם משרד הפנים כדי שנוכל להגיש את התקציבים.

דקלה הראל: דבר אחרון שהוא כן יותר יישומי.

דקלה הראל: מחר זה יום האזכרה של השנה של אח שלי.

דקלה הראל: כל מי שפה כבר פגש אותי אינספור פעמים ויודע שהחיוך לא מש מפניי ולהט הרצון, וגם עאטף יודע את זה.

דקלה הראל: בימים האחרונים אני פשוט לא מפסיקה לבכות, אני רק מתחילה לעכל את מה שקרה.

דקלה הראל: אני רוצה לדעת שאנחנו עושים היום איזשהו צעד אמיתי שמשהו מתחיל לקרות בחופים הלא מוכרזים, שם אח שלי טבע, ושם ימשיכו לטבוע לפחות עוד 30 אנשים בעונת הרחצה הקרובה.

דקלה הראל: אנחנו הולכים עכשיו להיכנס לתקופת קיץ, זה בערך יוצא בממוצע של יום כן, יום לא, מישהו טובע.

דקלה הראל: אני רוצה לדעת שאנחנו יוצאים מפה עם ידיעה שיש לנו איזה חוף פיילוט חכם שיוצא כבר מהכוח אל הפועל.

דקלה הראל: בזמנו יאיר כבר אמר – אני מוכן מתוך הקול קורא הזה לחופים המוכרזים להקצות חלק מהכסף לחופים לא מוכרזים לפיילוט "חוף חכם".

דקלה הראל: יש לי כאן תקציב ממש מסודר שלקחתי ממועצה אזורית חוף הכרמל, מנהלת החופים, יחד עם מנהל חופים אחרים, כולל עם פול, שבעצם יעשה איזושהי מעטפת של התנדבות.

דקלה הראל: דיברתי על זה עם עאטף בהתחלה, הוא אמר שהוא ישמח לעשות איזשהו משהו יצירתי.

עאטף חיראלדין: עשיתי סיור עם הבחור הזה בחוף אשקלון.

דקלה הראל: אני מדברת על מועצה אזורית חוף הכרמל, אבל גם אשקלון.

עאטף חיראלדין: עשיתי את הסיור הזה שם, זה לא צלח.

עאטף חיראלדין: בואו נהיה קצת מציאותיים, לא צלח בגלל העלות שהוא קרוב ל-150 אלף שקל לכל התקופה עד סוף הקיץ.

עאטף חיראלדין: ראש הרשות אמר לי: לא, אני לא רוצה.

דקלה הראל: כמה שווים חיי אדם?

עאטף חיראלדין: אין לך ויכוח איתי.

מיכל שיר סגמן: מה שהוא אומר זה לא הוא – התקציב.

מיכל שיר סגמן: בחוף הכרמל אמרת שאין בעיה.

דקלה הראל: הם ישמחו.

דקלה הראל: הם מוכנים את כל - - -

מיכל שיר סגמן: אז למה לא לעשות את הפיילוט שאנחנו מסכימים?

עאטף חיראלדין: אני דיברתי איתו, אמרתי לו תסגור את זה כדי לקבוע פגישה עם ראש הרשות חוף כרמל כדי לקדם את הסיפור הזה.

עאטף חיראלדין: דרך אגב, חוף כרמל, לפני ארבע שנים, נתתי להם כסף מתוך התקציב ציוד הצלה ובטיחות למצלמות.

עאטף חיראלדין: יש להם מצלמות על עמודים - - -

מודי ברכה: גנבו אותם, אין מצלמות.

עאטף חיראלדין: אה, גנבו אותם, אתה אשם.

עאטף חיראלדין: היית סגן ראש המועצה.

עאטף חיראלדין: ..

מיכל שיר סגמן: השאלה האם אפשר לקדם את הפיילוט הזה באזור הזה לקיץ הקרוב לראות איך זה עובד, אם זה עובד.

מיכל שיר סגמן: אולי זה לא עובד, אנחנו לא יודעים, לא ניסינו.

עאטף חיראלדין: הפיילוט הזה יכול להצליח רק במידה ויהיה צוות התערבות, מה שנקרא, במקביל למצלמות האלה.

עאטף חיראלדין: מצלמות לא עוזרות.

עאטף חיראלדין: אז ראו...

מיכל שיר סגמן: אז היא אומרת שיש את זה.

זהבה רומנו: ההפעלה של המצלמות וצוות ההתערבות תומחר ב-300 אלף שקל לתקופת הקיץ.

זהבה רומנו: כולל כוח אדם לעונה.

מיכל שיר סגמן: לכמה קילומטרים של חוף?

זהבה רומנו: אם אינני טועה, הוא אמר משהו כ-10 קילומטר של חוף.

עאטף חיראלדין: לחוף כרמל – 36 קילומטר יש בחוף כרמל.

זהבה רומנו: סליחה, שני קילומטר.

זהבה רומנו: אבל אנחנו מדברים על שני קילומטר של חוף שהוא לא מוכרז, שהוא צמוד לחוף קיים.

עאטף חיראלדין: רוב החופים שלהם לא מוכרזים.

זהבה רומנו: אני חושבת ששווה לבחון את זה.

דקלה הראל: תודה רבה.

דקלה הראל: דבר אחרון.

דקלה הראל: דיברו כאן על שימת מעקה מהתורה, ואני רוצה לציין - - - מחויבים לעשות את כל מה שניתן לעשות, אפילו לטפל בבור בחול המועד בזמן החג.

דקלה הראל: מי שלא עושה את זה, במיוחד עם מדובר בסכנת חיים, כתוב שכל הדמים שנשפכו שם, מעלה עליהם הכתוב כאילו הם שפכו.

דקלה הראל: יש לנו אחריות אדירה, ואני מתחננת בכל לב, בואו ניקח עם שתי ידיים את האחריות הזאת ונתחיל לצעוד קדימה איתה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, תודה דקלה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, מודי.

מודי ברכה: גברתי היושבת-ראש, קודם כל תודה, תודה רבה על הזכות לדבר.

מודי ברכה: אני מייצג פה את פורום רשויות החוף שהיא התאגדות של כלל הערים והמועצות האזוריות לחופי הים.

מודי ברכה: יש התעניינות כזו, היא עדיין לא קיבלה את ההכרה המשמעותית, היא מובלת על-ידי אופיר פז-פינס שהיה שר הפנים, בעצם בתוך אוניברסיטת תל-אביב כאיזושהי יחידה שעוסקת בתחום הזה שרובה בהתנדבות בכלל.

מודי ברכה: אבל לעצם העניין עצמו, אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו.

מודי ברכה: אני חושב שרוב החלק הראשון של הדיון התייחס לבריכות השחייה הפרטיות, צימרים וכך הלאה, וזה בסדר גמור, וצריך לטפל בזה.

מודי ברכה: אנחנו פורום רשויות החוף בעצם עסוק בחופים המוכרזים והלא מוכרזים לחוף ים התיכון, אילת, כמובן שאנחנו בקשר עם הכינרת, ואנחנו משתדלים לעשות את המיטב בכלים שעומדים לרשותנו ובחיבורים עם הרשויות עצמן.

מודי ברכה: לעצם העניין, צריך לנתח שני דברים.

מודי ברכה: קודם כל, מאפס עד שלוש, יש להם צרכים כאלה, או בעיות כאלה.

מודי ברכה: משלוש עד שש וכך הלאה, עד שמונה עשרה.

מודי ברכה: לנתח באמת את הגילאים השונים בתוך שולחן עגול, פעם אחת לשבת על הדברים האלה, ובגילאי נעורים אפשר לצרף את משרד הרווחה ועוד כל מיני אנשים שעוסקים, וכמובן משרד החינוך, זה לא נכון לגבי הגנים והגילאים הצעירים.

מודי ברכה: ובעצם לעשות תוכנית ארוכת טווח שאומרת מה צריך בכל גיל ומי עושה מה בכל אחד מהגילאים.

מודי ברכה: כמובן שהמפתח לכל היישומים של הדברים האלה זה השלטון המקומי, כי גם אלה שלא גרים ליד הים, כי הרבה מאוד אנשים מגיעים מהעורף ולא גרים ליד הים, ומגיעים לחופי הים ואיתם לפעמים יותר קשה מפני שהם הרבה פחות מודעים גם לסכנות וגם לדברים הבעייתיים של חופי הים.

מודי ברכה: בסופו של דבר, בשולחן עגול הדברים ייפתרו.

מודי ברכה: אנחנו כרגע בצעד של הקמת מנגנונים פנים עירייתיים או מועצתיים בניהול החופים, בין אם זה, ובין אם זה קב"ט, ובים אם זה רווחה, ובין אם זה חינוך, ובין אם זה חינוך משלים, וכך הלאה, וכמובן מצילים וחופים, על מנת שבעצם בתוך המנגנונים האלה נוכל לתת את המקסימום, מועצות הערים, אבל גם לתושבי מדינת ישראל שבסופו של דבר, האחריות הזאת נופלת עליהם.

מודי ברכה: אני חושב שבתוך המקום או בדומה למקום הזה, צריך לגבש, גברתי היושבת-ראש, איזשהם צוותי עבודה שכמובן זה לא יקרה מהיום למחר, אלא זו תוכנית ליותר ארוכת טווח שיישמו אותה.

מודי ברכה: לגבי דקלה, אני באופן אישי מלווה את דקלה בחודשים האחרונים מטעם פורום רשויות החוף.

מודי ברכה: כרגע היא שמה תוכנית על התוכנית, אני מקווה שיחד עם משרד הפנים, וגם עם המשרדים האחרים, נוכל ליישם את התוכנית שלה.

מודי ברכה: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני לא יודעת אם אתה שמעת, אבל אמרנו שאנחנו בעוד חודש עושים פה דיון מעקב נוסח לראות איך המשרדים התקדמו.

מיכל שיר סגמן: נשמח לדעת איך השולחן העגול, ומה יצא ממנו עד אז.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

עדי פול חכים: תודה רבה, צהריים טובים, סוף סוף, כאשר ישבנו כאן דיברנו הרבה על הבעיות.

עדי פול חכים: עוד פעם אני אומר, יש לנו פתרונות.

עדי פול חכים: אנחנו כבר הדרכנו 500 ילדים מעכו, מפלמחים, מחדרה, מאשקלון, מהרצליה, כבר יש לנו תוכנית שפועלת בשטח.

עדי פול חכים: אנחנו אנשי תכלס', לא מדברים על החוק או דברים כאלה, אנחנו ממש עובדים ראש בראש עם כל ילד.

עדי פול חכים: כל ילד צריך לדעת את זה.

עדי פול חכים: דרך אגב, גם אתם חברים.

עדי פול חכים: גם אתם צריכים לדעת את ההבדל איפה להיכנס למים – איפה שיש גלים, או במקום רגוע, זו בדיוק הבעיה.

עדי פול חכים: יש תוכנית מסודרת בעברית וגם בערבית, זה צריך להיות בכל בתי הספר, בכל מקום – באוטובוסים, ברכבות בכל מקום.

עדי פול חכים: תכ'לס, יש לנו את כל האינפורמציה.

עדי פול חכים: יש כבר את כל התוכנית.

עדי פול חכים: יש מודל אוסטרלי שמוכר בכל העולם.

עדי פול חכים: יש את הגב הכי חזק בעולם שנקרא International Life Saving Federation.

מיכל שיר סגמן: ישראל חברה בזה?

עדי פול חכים: כן.

עדי פול חכים: רשמית בארץ לייצג אותם.

עדי פול חכים: אנחנו כבר כאן.

עדי פול חכים: אנחנו ישראליים, על הכיפאק.

עדי פול חכים: יש לנו כיפת ברזל אוסטרלי שיש כבר להגן על החופים.

עדי פול חכים: לא צריך פיילוט.

מיכל שיר סגמן: ישבת עם משרד הפנים?

עדי פול חכים: דיברנו מספר פעמים עם עאטף, היינו במשרד שלו.

עדי פול חכים: עדיין לא התקדמנו כל כך, אני חייב להגיד.

מיכל שיר סגמן: למה?

עדי פול חכים: שאלה טובה.

עדי פול חכים: עם כל הכבוד, גם עם משרד החינוך, היו לנו כמה פגישות בזום, היה נחמד.

עדי פול חכים: לא רצינו רק לדבר על קייטנות קיץ.

עדי פול חכים: דיברנו עם עיריית תל-אביב על תוכנית לשנה, 32 שיעורים במקום, הם הסכימו לעשות את זה.

עדי פול חכים: הם הסכימו לקנות את הציוד, לא, עוד לא הסכימו, ננסה לשכנע אותם.

עדי פול חכים: אבל לקנות ציוד כמו שצריך.

עדי פול חכים: יש לנו את הציוד הכי מפותח בעולם, הבאנו את זה באוסטרליה, יש את זה במחסן שלי.

עדי פול חכים: אפשר לעשות את זה.

עדי פול חכים: אפשר להדריך את כל הילדים.

עדי פול חכים: אפילו הבת שלי בת 16, הצילה חיים דרך ההכשרה שלנו.

עדי פול חכים: כל ילד, תיכוניסט, יכול למלא את הבעיות של החופים.

עדי פול חכים: לתת להם אחריות.

עדי פול חכים: לתת להם שייכות.

מיכל שיר סגמן: לעשות משמרות בטיחות לתיכונים.

עדי פול חכים: בדיוק, למה לא.

עדי פול חכים: למה לא להיכנס לבית-ספר ולעשות את זה?

עדי פול חכים: אתם עושים את זה באור ירוק בתאונות דרכים, זה פייר, אנשים נכנסים לזה.

עדי פול חכים: מד"א.

עדי פול חכים: חשובים מספר דברים.

עדי פול חכים: יש לנו מצב חירום, וקשה לי לראות את דקלה עם פנים עצובות.

עדי פול חכים: כואב לי מאוד אם יש עוד אנשים כמו דקלה.

עדי פול חכים: הנה, הסטיקר, בערבית, באנגלית, אפשר לשים את זה גם באוטובוסים עכשיו.

עדי פול חכים: אנחנו כבר מוכנים.

עדי פול חכים: ב-8 ליולי, יש לי מומחה, אלוף באוסטרליה שבא לכאן לעשות קורסים לנוער וגם אתם המבוגרים על הצלה ימית.

מיכל שיר סגמן: אפשר להכניס את זה לשעות מעורבות חברתית שיש.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נעביר את זה גם למשרד החינוך.

עדי פול חכים: תודה רבה.

עדי פול חכים: צריך לעשות דברים כאלה.

עדי פול חכים: אפשר לדבר גם על העניין של ההכרה של העמותה שלנו.

מיכל שיר סגמן: פה זה לא הנושא כרגע, אני מתנצלת כי הזמן שלנו כבר תם.

עדי פול חכים: כדי לעשות פעולות בחוף צריך להיות מוסמך וינגייט בגלישה או מציל ים.

עדי פול חכים: זהו.

עדי פול חכים: אנחנו כגוף בינלאומי אין לנו את ההכרה הזאת.

מיכל שיר סגמן: איזה משרד אמון עליך?

עדי פול חכים: אני חושב פנים.

עדי פול חכים: אנחנו צריכים לקבל הכרה על זה, אין אף אחד.

עדי פול חכים: מדריך גלישה לא יכול לדעת איך לעשות הצלה ימית.

סימון דוידסון: בוא לא נבלבל, יש מרכז הכשרה במשרד הספורט שאחראי עליו רועי ברקוביץ, שהוא בעצם נותן את ההכשרה של תעודות מדריך, מאמן וכו'.

סימון דוידסון: אתה מדבר בעצם על אנשים שמסתובבים בחוף שיכולים להציל אנשים כעזרה ראשונה.

סימון דוידסון: אתה רוצה שיהיה להם תעודה של עוזר מציל נכון?

עאטף חיראלדין: משרד העבודה והרווחה.

סימון דוידסון: אני מתעסק עכשיו בנושא של הורדת גיל המצילים מ-18 ל-17, זה משרד הכלכלה.

סימון דוידסון: אני עובד איתם כבר שמונה חודשים.

סימון דוידסון: העבודה זה במשרד הכלכלה עכשיו, הכול התערבב שם.

סימון דוידסון: אז אני עובד על הנושא הזה של הורדת גיל המצילים.

סימון דוידסון: אבל הנושא של עוזר מציל, זו לא תעודה שהיא יכולה - - - מציל זה מקצוע.

עדי פול חכים: זה מתנדבים, זה כמו צופים.

סימון דוידסון: אז אתה יכול לתת להם את התעודה מה רע?

עדי פול חכים: אבל אם אני רוצה לעבוד עבור משרד החינוך, אי אפשר לעשות את זה.

סימון דוידסון: זו לא הסמכה של מקצוע, זה העניין, דיברתי איתם בנושא הזה, זה לא מקצוע.

זהבה רומנו: אבל צריך למצוא את המתאים שיכול לתת את ההסמכה, אם זה עניין של החייאה וכו'.

מיכל שיר סגמן: לגבי החייאה, אתה חייב הסמכה.

מיכל שיר סגמן: זה לא רק איך אתה לא טובע עם הבן-אדם שאתה מנסה להציל.

עדי פול חכים: יש פטרולים, יש גם סוג של ספורט.

זהבה רומנו: בוא נדבר וננסה למצוא ביחד את המשרד המתאים.

זהבה רומנו: בוועדת היגוי שלנו יש נציגים מכל המשרדים, ואז אנחנו נראה איפה זה חונה באיזה משרד.

זהבה רומנו: יש לנו גם נציגות של משרד הפנים, היה יותם והוא עזב, עכשיו צריך מישהו חדש.

מיכל שיר סגמן: אז באחריותכם למצוא מישהו חדש.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסכם את הדיון.

מיכל שיר סגמן: אני מזכירה שוב שאנחנו עושים דיון המשך בעוד כחודש, אני מצפה לתשובות.

מיכל שיר סגמן: להלן החלטת הוועדה: טביעת פעוטות בבריכות פרטיות למשרד הבריאות - הוועדה קוראת לפעול לחלוקה פיזית של חומרי המידע וההסברה בנושא למשרד הבריאות, למשרד החינוך ולהנהגת הורים ארצית.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לפעול להפצת חומרי המידע וההסברה בקרב ההורים גם באמצעות קבוצות הווטסאפ, כולל קבוצת הגנים הפרטיים המפוקחים.

מיכל שיר סגמן: למשרד הפנים ולמינהל התכנון, משרד האוצר.

מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת לחייב גידור בריכות דרך הליכי התכנון והבניה ולא דרך הועדה מבקשת לחייב גידור בריכות פרטיות ולהגדיר בנוסח התקנות את האמצעים לגידור בריכות.

מיכל שיר סגמן: טביעת בני נוער - למשרד החינוך: הוועדה קוראת למשרד החינוך להקדים את גיל לימודי השחייה לכיתה ב'.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לפעול להתאמת התשתיות בבריכות ללימודי שחייה לתלמידים צעירים.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לפעול להעלאת שכר מדריכי השחייה.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לפתח פרויקטים של בני נוער עוזרי מציל - הן באמצעות קייטנות הגלישה בהתאם למודל האוסטרלי שהוצג בישיבה הקודמת.

מיכל שיר סגמן: הוועדה רשמה את דברי נציג משרד החינוך באשר למחסור במשאבים שיאפשרו את המבוקש, ומבקשת להגיש לשולחנה הערכה תקציבית לביצוע המבוקש.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לשלב את הפעילות במשמר ההצלה הימי (המודל האוסטרלי), לשעות המחויבות האישית בבתי הספר התיכון.

מיכל שיר סגמן: למשרד הבריאות: הוועדה רשמה את דברי נציגת משרד הבריאות על מתן תמיכה לפרויקטים לפי המודל האוסטרלי.

מיכל שיר סגמן: למשרד הפנים ולמרכז השלטון המקומי הוועדה מבקשת – א.

מיכל שיר סגמן: להגדיל את מספר סוכות המציל.

מיכל שיר סגמן: ב.

מיכל שיר סגמן: להגדיל את מספר החופים המוכרזים.

מיכל שיר סגמן: ג.

מיכל שיר סגמן: להאריך את שעות שירותי ההצלה בחופים המוכרזים, על ידי תיקון התקנות הרלבנטיות.

מיכל שיר סגמן: למשרד הפנים: הוועדה מבקשת לקבל ממשרד הפנים אומדן עלות להעסקת שירותי הצלה בשעות הקיץ מזריחה עד שקיעה, בכל החופים המוכרזים.

מיכל שיר סגמן: הוועדה לא מקבלת את דברי נציגי משרד הפנים לעניין הרחבת חובת ההשגחה על ילדים עד גיל 9, וקוראת למצוא את הפתרון החוקי המיטבי להעלאת הגיל הנדרש להשגחה.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להגדיל את מספר הפקחים לעניין חופי הרחצה.

מיכל שיר סגמן: חוף חכם - הוועדה מבקשת לבחון את הפיילוט בסוף העונה.

מיכל שיר סגמן: לעמותת "מים חיים": הוועדה מבקשת אומדן תקציבי ליישום התכנית של העמותה.

מיכל שיר סגמן: הוועדה תקיים דיון מעקב באמצע חודש יולי הקרוב.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: שיהיו בשורות טובות, ושלא נשמע על מקרים עד הדיון הבא.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: הישיבה נעולה.