ועדת הכלכלה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 265, 2022-06-13 11:35

מיכאל ביטון: אנחנו דנים עכשיו בהכנת הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון - הארכת תקופות הזיכיון לשידורי רדיו אזורי), התשפ"ב-2021.

מיכאל ביטון: במקור מופיע חוק ביוזמת יבגני סובה, אבל הוא ירד, וקבוצת חברי כנסת: שרן מרים השכל, יעקב אשר, גילה גמליאל, יעקב מרגי, צחי הנגבי, קרן ברק, מירב בן ארי, עידית סילמן ורות וסרמן לנדה.

מיכאל ביטון: שניים מיוזמי החוק נמצאים פה והם יתחילו ראשונים – גילה גמליאל וקרן ברק.

מיכאל ביטון: אחרי זה התייחסויות מקצועיות.

מיכאל ביטון: שרן השכל תצטרף אלינו, היא מסיימת הצבעות בוועדה, ואחרי ההתייחסויות המקצועיות, נעשה סבב חברי כנסת.

מיכאל ביטון: גילה גמליאל, בבקשה.

גילה גמליאל: תודה רבה, אני חושבת שבימים אלו, למצוא קונצנזוס לגבי קידום של חוק שבו קואליציה ואופוזיציה כאחד מבינים את המשמעויות ואת ההשלכות של הצורך המתבקש לשנות את התקופה, במקום שלוש תקופות נוספות לארבע תקופות נוספות בחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.

גילה גמליאל: והסיבה היא די פשוטה, היום העתיד של כל תעשיית הרדיו האזורי נמצא בסימן שאלה גדול מאוד.

גילה גמליאל: בשנים האחרונות אנחנו רואים שינוי דרמטי מאוד ומרחיק לכת בתחום המדיה והפרסום, וגם את כל השינויים שמתבצעים סביב החדירה של תאגידי הענק הדיגיטליים.

גילה גמליאל: ועל כן אנחנו צריכים לראות את ההיבט הזה של איך אנחנו מאפשרים ומסייעים, לאור גם תקופת הקורונה, שבה היה ממש ויסות דרמטי בדבר הפרסומות והמפרסמים לערוצי הטלוויזיה, ושרידותן הכלכלית של אותן תחנות רדיו אזוריות.

גילה גמליאל: התחרות שם היא מאוד גדולה, וכמעט בלתי מאפשרת.

גילה גמליאל: ראינו מה קרה מבחינת הדוחות הכספיים של הרדיו, המצב הוא באמת בכי רע.

גילה גמליאל: מדובר במיעוט של 90% ממש מנתונים שהוצגו בפני ובפני החברים שלי כאן.

גילה גמליאל: ועל כן קיבלנו החלטה שיש מקום להאריך את התוקף לארבע שנים.

גילה גמליאל: יש לזה הסכמה די גורפת.

גילה גמליאל: השר לא מתנגד.

גילה גמליאל: זה עבר את ועדת השרים.

גילה גמליאל: התקופה המקורית היא לארבע שנים, ולמועצת הרשות השנייה תהיה את הסמכות להאריך בשלוש תקופות נוספות.

דוד בן בסט: לתקופה אחת.

גילה גמליאל: סליחה, בתקופה אחת נוספת.

גילה גמליאל: ועל כן מהבחינה הזאת, ברגע שיש הסכמה גורפת ואם יש הערות שלא שמענו עליהן קודם, אז נשמח לשמוע אותם.

גילה גמליאל: עדיין צריך לזכור שאנחנו לא יכולים להבטיח אפילו לבעלים של תחנות הרדיו האזורי שתקופת הקורונה היא כבר מאחורינו.

גילה גמליאל: אנחנו עדים יותר ויותר על הידבקויות נשנות לאחרונה ועל כן הם עלולים למצוא את עצמם בסיטואציה אפילו הרבה יותר קשה.

גילה גמליאל: ועל כן תמיד צריך לעשות את פעולת המניעה מראש ולאפשר על מנת שתחנות הרדיו ימשיכו להתקיים.

גילה גמליאל: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך גילה.

מיכאל ביטון: קרן ברק, מיוזמי החוק, בבקשה.

קרן ברק: אני חושבת שאנחנו נחשפים בשנים האחרונות לתרומה הגדולה של תחנות הרדיו האזוריות לרב תרבותיות.

יעקב מרגי: בעיקר בקדנציה הזו הם חיוניים.

קרן ברק: לשיח התקשורתי, לפלורליזם.

מיכאל ביטון: מרגי, יש אחד מרגי שהוא זמר, אתה יודע.

יעקב מרגי: כן, אני מכיר אותו.

יעקב מרגי: יש עדכונים?

יעקב מרגי: אבל אתה הסלב שלי.

יעקב מרגי: יש עדכונים מהשיחה שהייתה לך קודם?

מיכאל ביטון: עוד לא.

מיכאל ביטון: אין.

יעקב מרגי: הציוץ שלי עוד לא - - -

מיכאל ביטון: משיחים ומשוחחים.

קרן ברק: אנחנו מבינים כמה חשובה הרב-ערוציות, זה קרה בטלוויזיה, זה גם קרה ברדיו די מזמן, אבל אני חושבת שהכוח של תחנות הרדיו האזוריות הולך – לפחות לי כפוליטיקאית – ומתחוור לי עד כמה זה חשוב שיש אותן.

קרן ברק: בטח באזורים כמו של רדיו צפון, כידוע אני חיפאית לשעבר, לכל אזור יש את הנושאים הספציפיים שלו.

קרן ברק: וגם ברמה הארצית אני חושבת שהם לקחו מקום מרכזי מאוד.

קרן ברק: בטח עכשיו עם כל החרמות שחלק מהאופוזיציה מטילה על גלי צה"ל, אתה מגלה עד כמה הם משמעותיים וחשובים לדמוקרטיה הישראלית, לא פחות מזה.

קרן ברק: לכן, מי שחשובה לו הדמוקרטיה, ומי שרוצה שבאמת יהיה רב שיח פורה ורחב יותר, צריך לעודד את התחנות האלה שמדברים בהם בעברית, ונותנות סיקור של הרבה יותר זוויות של מה שקורה בחברה הישראלית.

קרן ברק: אני חושבת שבדמוקרטיה כמה שיותר זה יותר טוב והם באמת פתחו את השערים האלה.

קרן ברק: כמי שמתעסקת בנושאי מוזיקה, אני יודעת שבהרבה מאוד מקומות התחילו לשים רשימות השמעה, כל מני apple וכולי, וכל מיני מקומות שאפילו אתה לא משלם תמלוגים ליוצרים.

קרן ברק: ברגע שאתה קונה כל מיני חבילות כאלה, אז גם המקום הזה של תשלומים של יוצרים על מוזיקה, הולך ומטעמם כי אתה קונה מעין קופסאות כאלה.

קרן ברק: פלטפורמות כאלה שמשמרות את השיח בעברית ואת המוזיקה הישראלית ותשלומי תמלוגים, זה משהו שאנחנו צריכים להסתכל עליו.

קרן ברק: בוודאי כשאנחנו רואים איך שוק הפרסום הולך וזולג – הוא שינה לגמרי, אין מה לעשות.

קרן ברק: לא אעשה פה דוקטורט בזה, אני פשוט רואה איך המדיה המסורתית הולכת ומשתנה, ומשרדי פרסום שמים את זה בדברים שונים לחלוטין בכל מיני אירועים שאני עוד לא חקרתי וגם בזה אתעמק בקרוב.

קרן ברק: כל הדברים האלה מביאים לזה שאנחנו צריכים לתת כמה שיותר ודאות למקומות שאנחנו מרגישים שהם עושים את עבודתם בצורה הטובה ביותר.

קרן ברק: ולגבי תחנות הרדיו האזוריות, אני לפחות, מרוצה מאוד מהעבודה שהם עושים, כמעט בכל התחנות.

קרן ברק: ויש גם תחרות ביניהם, זה לא אותם זכיינים, הם מתחרים אחד עם השני ועדיין אני חושבת שהתחרות הזאת היא חשובה.

קרן ברק: היא חשובה לשיח, היא חשובה לדמוקרטיה, היא חשובה למוזיקה, בכל היבט שאני לא מסתכלת היא חשובה.

קרן ברק: ואני כמחוקקת רוצה לתת את הוודאות המרבית שאני יכולה להעניק להם, את המקסימום שאני יכולה לתת להם, כדי שימשיכו לפעול בזירה הזאת, בוודאות המקסימלית.

קרן ברק: ולכן הבקשה שלי – קבעו את זה לשלוש תקופות?

קרן ברק: בואו נאריך את זה לארבע.

קרן ברק: הייתי מאריכה את זה גם יותר, אבל כרגע אנחנו מדברים על ארבע.

קרן ברק: בסך הכול מדובר בעוד תקופה אחת שכבר נקבעה מראש בחוק, אנחנו פשוט מאריכים באותו אורך של תקופה אחת נוספת.

קרן ברק: ולכן אני מבקשת שתתמכו בחוק הזה.

קרן ברק: תודה.

מיכאל ביטון: תודה, קרן ברק.

מיכאל ביטון: עכשיו נשמע את השטח הרלוונטי, ולאחר מכן התייחסות של משרד התקשורת, משרד האוצר והיועץ המשפטי של הוועדה.

מיכאל ביטון: לאחר מכן סבב חברי כנסת לפי הגעתם.

מיכאל ביטון: דוד בן בסט, יושב-ראש התאחדות הרדיו האזורי.

מיכאל ביטון: אני מבקש מהדוברים – קצר ולעניין.

מיכאל ביטון: הכט, כמו שאתה עושה ב - - - קדימה, דוד.

דוד בן בסט: קודם כול אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת, אני רוצה להודות לך שאפשרת לנו להגיע, להגיד לכם שאני לא מתרגש?

דוד בן בסט: כן, אני רגיל ברדיו, אני רגיל בטלוויזיה, אבל כן, הפעם הזאת, זה מעמד מיוחד עבורי.

דוד בן בסט: אני רוצה להקריא לכם את מה שכתבתי:

דוד בן בסט: שמי דוד בן בסט, אני משמש כיושב-ראש התאחדות תחנות הרדיו האזורי.

דוד בן בסט: במרץ 2020, פרצה לחיינו המגיפה שפגעה קשות במשק.

דוד בן בסט: תחנות הרדיו שהן מפעל חיינו, עומדות בכל המחויבויות של אמות המידה הציבוריות ועומדות בדרישות החוק.

דוד בן בסט: התחנות הללו המשיכו לפעול כרגיל, אבל שלא כמו גלי צה"ל ותחנות השידור הממלכתיות הנהנות מתמיכות ומתקציבים של המדינה, אנחנו חיים רק מפרסומות.

דוד בן בסט: והפרסומות ירדו בבת אחת ב-80%, 90%.

דוד בן בסט: התחנות התחילו לדמם מבחינה כלכלית.

דוד בן בסט: זה נמשך תקופה ארוכה, זה נמשך עד היום.

דוד בן בסט: אתן לכם את הנתונים: בתקופה הזאת ונכון להיום, הירידה ברדיו היא בערך 30%.

דוד בן בסט: בתקופת הקורונה הייתה עדנה לטלוויזיה וגם לרשתות החברתיות.

דוד בן בסט: אבל הרדיו נפגע אנושות.

דוד בן בסט: בעלי התחנות נאלצו לקחת הלוואות לתקופות די ארוכות כדי לעמוד במחויבויות שלהן.

דוד בן בסט: היעדר אופק כלכלי פוגע בנו קשות.

דוד בן בסט: בהקשר זה הוכנה עבורנו עבודה כלכלית על ידי סמנכ"ל כלכלה לשעבר של משרד התקשורת, ד"ר אסף כהן, המאשרת ומסבירה כי הסטת הכספים של המפרסמים הקטנים לרשתות החברתיות ולטלוויזיה – גוגל, פייסבוק – יצרו עבורנו מצב כלכלי קשה.

דוד בן בסט: חוות דעת זו נתמכת על ידי חוות הדעת של ד"ר יובל קרניאל, שהיה היועץ המשפטי של הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.

דוד בן בסט: הצעת החוק שלנו נתמכת על ידי מרבית סיעות הבית, ולא בכדי.

דוד בן בסט: הסברתי לכל מי שרצה בצורה יותר מפורטת איפה אנחנו נמצאים ולאן אנחנו שואפים.

דוד בן בסט: זו איננה הצעת חוק תקציבית.

דוד בן בסט: זו הצעת חוק שבאה לסייע לנו לשרוד בשוק תקשורת לא ודאי ולא יציב ולאפשר לנו אופק כלכלי.

דוד בן בסט: אנחנו יודעים שהרדיו המסורתי עובר תמורות.

דוד בן בסט: במספר ארצות ה-FM נסגר.

דוד בן בסט: התחנות עוברות לפלטפורמות דיגיטליות, לרשתות חברתיות.

דוד בן בסט: אנחנו רואים את זה גם בארץ.

דוד בן בסט: רדיו דיגיטלי זה כבר לא שאלה של אם, אלא שאלה עד מתי ה-FM ישרוד.

דוד בן בסט: גם הרשות השנייה, שמכובדיה נמצאים כאן, תומכת בהארכת הזיכיונות.

דוד בן בסט: גם משרדי הממשלה הרלוונטיים תומכים בזה.

דוד בן בסט: הטלוויזיה כבר עברה לרישיונות.

דוד בן בסט: אנחנו בסוף תקופת הזיכיון נבקש לעבור לרישיונות, אבל כרגע זה לא על סדר היום כי זאת עבודה גדולה מאוד, כמו שעשו עבור הטלוויזיה שקיבלה רישיונות.

דוד בן בסט: זה לוקח כמה שנים עד שמבשלים את כל העסק.

דוד בן בסט: וגם עולם התקשורת יתחיל להתבהר יותר.

דוד בן בסט: כמו שהזכרתי בתחילת דברי, על הצעת החוק חתומים עשרה חברי כנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה, כולל יושבי ראש סיעות בקואליציה.

דוד בן בסט: וכמו שאמרתי, גם הרשות תומכת.

דוד בן בסט: אני רוצה להסביר: אנחנו לא מבקשים הארכת חוק, אנחנו מבקשים להסמיך את הרשות השנייה לבדוק ולאפשר לנו.

דוד בן בסט: כרגע הסמכות היא של הרשות השנייה והיא פוקעת.

דוד בן בסט: בעוד שנה כבר יצאו מכרזים חדשים.

דוד בן בסט: השנה הזאת לא תספיק לנו לא להחזיר את הכסף, ולא לראות באיזה אופק כלכלי אנחנו נמצאים.

דוד בן בסט: מה שאתם, חבריי חברי הכנסת, שאנחנו מבקשים, זה להסמיך את הרשות השנייה – לא להאריך לנו את החוק, להסמיך את הרשות השנייה שהיא הזרוע של המדינה, שהיא תקבע בסופו של דבר, לפי הנתונים, לפי השוק, אם כן מגיע לנו או לא מגיע לנו.

דוד בן בסט: תודה רבה לכם.

דוד בן בסט: עוד משהו אחד, ברשותכם, אמרתי שאגיד מספרים, אז אתן לכם את המספרים: אני מדבר בשם התחנה שלי, כי אני לא יכול להציג נתונים כספיים של אחרים, כי הם סודיים.

דוד בן בסט: ברשותכם, אקריא את הנתונים של רדיוס 100FM שנחשבת לאחת התחנות החזקות והמובילות: בין 2019 ל-2020, הקיטון היה 33% וירידה ברווח של 60%.

דוד בן בסט: בין 2019 ל-2021, ההכנסות ירדו בקרוב ל-50%, והרווח ירד ב-91.5%.

דוד בן בסט: 91.5%.

דוד בן בסט: אלו הנתונים מהדוחות הכספיים שהעברנו לרשות.

דוד בן בסט: תגידו לי איזה אופק כלכלי יש לנו, כשתחנות רדיו לקחו הלוואות וגם צריכות להחזיר אותן?

דוד בן בסט: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה לך דוד.

מיכאל ביטון: חיים הכט, מנכ"ל רדיו 96FM.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, מכובדי, אני נרגש, כי אני לפני 26 שנים עבדתי כאן.

חיים כץ: הייתי הכתב הפרלמנטרי של קול ישראל.

יעקב מרגי: ויצאת צדיק כשעבדת פה?

חיים כץ: בקומת הממשלה הגשנו תוכנית פוליטית.

יבגני סובה: מי היה אז ראש הממשלה?

חיים כץ: יצחק רבין.

חיים כץ: עד שקרה מה שקרה במשמרת שלי.

חיים כץ: עמדתי כאן

חיים כץ: ברחבה ושידרתי לקול ישראל את הלוויה הנוראה הזו.

חיים כץ: ולפני 26 שנה עזבתי את זה, והלכתי להימור מטורף, להקים תחנת רדיו אזורי.

חיים כץ: זה עלה בשני התקפי לב, אבל הקמנו מפעל אדיר, הקמנו מוסד, בעבודה קשה הפכנו – קול העמק והגליל.

חיים כץ: אנשים מאזינים לנו כי אנחנו מביאים להם את מה שאף כלי תקשורת אחר לא מביא.

חיים כץ: ואני אומר לכם מכובדי, הרווחנו בדין את הזכות לקבל עוד שנה, ואני מפציר בכם:

חיים כץ: אל תפרקו מפעל חברתי, תרבותי, דמוקרטי אדיר.

חיים כץ: הקורונה הפכה את זה לקל וחומר, בן בנו של קל וחומר.

חיים כץ: אנחנו עומדים היום במצב שאני במבוכה רבה, אתם יודעים מה?

חיים כץ: כמעט בבושה.

חיים כץ: הכנתי כאן דוחות חתומים שאני מבקש להגיש ליושב-ראש.

חיים כץ: אנחנו לא מדברים על ירידה ברווח, אנחנו כבר שלוש שנים, תחנה פריפריאלית קטנה בהפסדים של יותר ממיליון שקלים בשנה.

חיים כץ: ושואלים פה: על מה הדחיפות?

חיים כץ: למה עכשיו?

קרן ברק: לא שואלים, אנחנו הצענו את החוק הזה.

חיים כץ: לא, אני הבנתי שיש יועצים משפטיים ששואלים כאן.

קרן ברק: אנחנו לא שואלים, אנחנו איתך.

חיים כץ: שואלים: מה קורה?

חיים כץ: למה זה בוער?

חיים כץ: אנחנו מדברים עכשיו עם הבנק כדי לשלם משכורת ל-26 משפחות שחלקם עובדים אצלנו 26 שנים.

חיים כץ: אם לא יהיה לנו אופק, אנחנו נדבר ללמפות.

חיים כץ: וכל שאנחנו מפצירים בכם, תנו לנו את האופק הזה כי הוא מגיע לנו באמת בדין.

מיכאל ביטון: תודה רבה, חיים, גם על הלב וגם על החדות והתמצית.

מיכאל ביטון: ליאור חריש, אתה רוצה להוסיף משהו?

מיכאל ביטון: קצר ולעניין בבקשה.

ליאור חריש: כן אדוני היושב-ראש, שמי ליאור חריש, אני היועץ המשפטי של התאחדות תחנות הרדיו, אני רוצה במספר נקודות קצרות להתייחס לצד החוקתי-משפטי של הצעת החוק.

יעקב מרגי: אתה קשור למיכה חריש?

ליאור חריש: קשור.

ליאור חריש: לטענת אשתו, אני הבן שלו.

יעקב מרגי: תאמין לה.

ליאור חריש: כפי שציין מר דוד בן בסט, נוסח הצעת החוק קצת מטעה, כי הוא מדבר על הארכת תקופות - - -

מיכאל ביטון: הבן של מיכה.

מיכאל ביטון: נכון שמיכה הוא יושב-ראש התאחדות יוצאי רומניה בישראל?

ליאור חריש: נכון.

ליאור חריש: ארגון אמי"ר – ארגון מאוחד של יוצאי רומניה בישראל.

מיכאל ביטון: אתה יודע שהוא עושה מוזיאון בראש פינה?

מיכאל ביטון: אתה יודע שעד היום הוא פעיל ויוזם.

מיכאל ביטון: תמסור לו דרישת שלום ורפואה ואריכות ימים.

ליאור חריש: אמסור.

ליאור חריש: תודה רבה.

ליאור חריש: כפי שהתחלתי לומר, נוסח הצעת החוק טיפה מטעה, כי כפי שאמר מר דוד בן בסט, אנחנו מבקשים לא להאריך את תקופת הזיכיון, אלא להסמיך את הרשות השנייה, להפעיל שיקול דעת ולקבל החלטה – האם ראוי בעת הזו להאריך את הזיכיון או לא.

ליאור חריש: אנחנו מבקשים להזכיר שבחוות הדעת שהגשנו, גם של ד"ר יובל קרניאל וגם של ד"ר אסף כהן, נאמר שפרק הזמן הזה אמור להיות מנוצל, בין היתר, בשביל לאפשר לרשות השנייה ולכל הגורמים הרלוונטיים, לבדוק מה צופן העתיד בכל מה קשור לתעשיית הרדיו האזורית.

מיכאל ביטון: ליאור, הגשתם משהו?

מיכאל ביטון: אתם אומרים שהגשתם, אבל אנחנו לא קיבלנו.

דוד בן בסט: אני הגשתי.

מיכאל ביטון: אתם, הרדיו.

דוד בן בסט: הגשנו לך.

מיכאל ביטון: לי?

מיכאל ביטון: אבל לוועדה, הגשתם?

ליאור חריש: לוועדה הוגשה חוות דעת משפטית.

מיכאל ביטון: נהוג לשלוח חומרים למנהלת הוועדה.

מיכאל ביטון: אפשר עכשיו לשלוח את זה דיגיטלית וזה יעלה באתר.

ליאור חריש: נוודא שזה יעבור.

ליאור חריש: מדובר בחוות דעת משפטית של ד"ר יובל קרניאל, שמדברת על ההצדקה בהצעת החוק ובמתן האפשרות לרשות השנייה לאפשר את הארכת הזיכיון.

ליאור חריש: וגם בחוות דעת כלכלית - - -

מיכאל ביטון: ליאור, תוודא שבשעה הקרובה כל החומר שיש לכם, ישלח באופן דיגיטלי לוועדה עצמה, למנהלת, והוא יופץ באתר של הוועדה.

ליאור חריש: בסדר.

ליאור חריש: אני מבקש להזכיר לחברי הוועדה שהצעת חוק בנוסח פחות או יותר זהה כבר עברה בכנסת פעמיים בעבר ועמדה במבחן משפטי.

ליאור חריש: אנחנו מדברים כאן על הצעת חוק שנועדה למנוע מצב שבו בעוד שנה, מכיוון שצריך להבין – כשמדברים על הדחיפות או על העיתוי של הצעת החוק, על מה אנחנו מדברים?

ליאור חריש: גל המכרזים, גל הזיכיונות הראשון, צפוי להסתיים בתחילת 2024.

ליאור חריש: מה שזה אומר שהיערכות למכרזים, אם יוחלט – מה שאנחנו מקווים שלא יקרה – להוציא אותם כבר בעתיד הנראה לעין, זה יקרה בתחילת 2023.

ליאור חריש: אנחנו מדברים על פחות משנה מעתה.

ליאור חריש: והמשמעות של החלטה לקיים מכרזים ולהעניק זיכיונות מחדש, היא קיבוע המצב המשפטי הקיים ל-16 שנה קדימה, כאשר עתיד הרדיו האזורי לוטה, כאמור, בערפל.

ליאור חריש: אנחנו בסך הכול מבקשים שתינתן לנו האפשרות לוודאות משפטית, וודאות כלכלית.

ליאור חריש: זה אינטרס משותף, win-win, לא רק של תחנות הרדיו האזוריות, אלא גם של המדינה, גם של הרגולטור וגם של תחנות הרדיו האזוריות.

ליאור חריש: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: ענבל ממשרד התקשורת, בבקשה.

יעקב מרגי: סליחה היושב-ראש, אני נאלץ לצאת לישיבת נשיאות.

מיכאל ביטון: לך יש מעמד מיוחד.

מיכאל ביטון: אתה בנשיאות ועדת כלכלה.

יעקב מרגי: רק רציתי לומר שאני תומך ואני חושב שזה נכון.

יבגני סובה: הוא התנצל גם בשמי, כי גם אני אצא עוד מעט לנשיאות.

מיכאל ביטון: מועצת חכמי הוועדה בראשות מרגי.

מיכאל ביטון: ענבל, בבקשה.

ענבל אבנון: שר התקשורת תומך בהצעת החוק, מצאנו לנכון לקבל את עמדת הרגולטור, הרשות השנייה שהמליצה.

קרן ברק: סליחה, מה תפקידך?

ענבל אבנון: יועצת שר התקשורת.

ענבל אבנון: לא יועצת משפטית.

ענבל אבנון: הרשות השנייה תומכת והמליצה לקדם את הצעת החוק הזו, ואנחנו מקבלים את עמדתה ולכן אנחנו תומכים בקידום ההצעה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: נציגת משרד האוצר, בבקשה.

אסתי פלדמן: שמי אסתי פלדמן, אני מהלשכה המשפטית במשרד האוצר.

אסתי פלדמן: באופן עקרוני, בגלל קשיים שהיו בהצעת החוק המקורית, ועדת השרים החליטה שני דברים.

אסתי פלדמן: א', להגביל את הצעת החוק כהוראת שעה.

אסתי פלדמן: ו-ב', שהמשך הליכי החקיקה יקודמו בהסכמה עם משרד האוצר ומשרד התקשורת.

אסתי פלדמן: טרם ראינו נוסח מתוקן של הצעת החוק, ולכן בינתיים זאת העמדה.

יבגני סובה: חשוב להבין שהוראת שעה לארבע שנים.

יבגני סובה: זה פחות או יותר מה שאתם מציעים.

אסתי פלדמן: ועדת השרים קבעה שמשך הוראת השעה ייקבע בתיאום בין המציעה לבין משרד האוצר ומשרד התקשורת.

אסתי פלדמן: אני לא מכירה שהמציעה באה איתנו בדברים בנוגע לנוסח החקיקה.

מיכאל ביטון: המציעה של החוק.

אסתי פלדמן: כן.

מיכאל ביטון: אז יש פה איזה שבעה, שמונה מציעים.

מיכאל ביטון: את מתכוונת לשרן השכל כשהיא תהיה פה.

מיכאל ביטון: אבל את אומרת שכרגע הדיאלוג הזה לא בוצע.

קרן ברק: לא, אבל הדיאלוג הזה יכול להיות עם משרד התקשורת, זה לא היה חייב להיות עם המציעה.

קרן ברק: זה היה יכול להיות ביניכם.

קרן ברק: השאלה מה - - -

מיכאל ביטון: בסדר גמור.

מיכאל ביטון: האוצר יגיד את דברו.

מיכאל ביטון: חברי הכנסת יקבלו עוד מעט הזדמנות לדבר.

קרן ברק: רק שאלה אחת – לא הבנתי למה היועצת המשפטית - - -

גילה גמליאל: לא הבנתי מה הדרישה שלכם?

מיכאל ביטון: גמליאל, לא להפריע.

מיכאל ביטון: נציגת האוצר, תגידי את כל עמדתך מהתחלה ועד הסוף, בלי הפרעות.

מיכאל ביטון: עוד מעט חברי הכנסת ישאלו שאלות.

אסתי פלדמן: אחזור, בגלל קשיים שהיו בהצעת החוק המקורית, אנחנו ביקשנו, וועדת השרים כך קבעה שהליכי התיאום - - -

קרן ברק: לא התיאום, אבל מה - - -

מיכאל ביטון: תנו לשמוע את האוצר.

אסתי פלדמן: נוסח החקיקה יתבצע בתיאום איתנו ועם משרד התקשורת, והחוק קבע כהוראת שעה.

מיכאל ביטון: יפה.

מיכאל ביטון: התיאום יכול להיעשות פה בוועדה, אתם פה, כולם פה.

קרן ברק: - - - הוראת שעה, אז - - -

מיכאל ביטון: כולם פה, ואנחנו יכולים לעשות את התיאום.

מיכאל ביטון: תודה רבה למשרד האוצר.

יבגני סובה: אפשר שאלה קצרה לחדד?

יבגני סובה: אין פה עניין תקציבי, נכון?

מיכאל ביטון: כרגע אין לזה השלכות.

גילה גמליאל: רגע, שאלה אחת, לתאם אנחנו צריכים אותך או לדבר עם השרים שלך, איך זה עובד?

מיכאל ביטון: גילה, למה אנחנו עושים את זה?

גילה גמליאל: זאת רק שאלה טכנית.

מיכאל ביטון: היא העירה הערה, שוועדת השרים לחקיקה ביקשה תיאום והתיאום הזה יכול להיות פה כי כולם פה.

מיכאל ביטון: התיאום הזה יכול להיות פה כי כולם פה, חבל על הוויכוח.

מיכאל ביטון: הרשות השנייה, בבקשה.

עדן בר טל: כבוד היושב-ראש וחברי הכנסת, אני מבין שאוכל לדבר זמן קצר מאוד, אז ארוץ על זה.

עדן בר טל: למעשה חברות הכנסת, גמליאל וברק, הדגישו והבהירו את המצב.

עדן בר טל: רק אחזור ואדגיש את המצב של שחקן התקשורת שהוא אולי הסקטור החלש ביותר במדיה הישראלית – הרדיו האזורי.

עדן בר טל: רדיו, מעצם היותו רדיו, הוא כבר לא יהיה השחקן המרכזי בתחום תקשורת ההמונים, אבל הוא שחקן מאוד חשוב.

עדן בר טל: זה גם לא רדיו ארצי, זה רדיו אזורי.

עדן בר טל: ולכן יש לו כמה חולשות אינהרנטיות שכרגע פוגשות שינויים גדולים מאוד שהגיעו לפתחו של אדוני כבר בשוק התקשורת העולמי שזולגות לישראל ומחלישות עוד יותר את השחקנים הקטנים והחלשים של הרדיו האזורי.

עדן בר טל: עוגת הפרסום שחלק גדול ממנה עבר לדיגיטל, והחלק הנותר, מתחלק בין כל שחקני התקשורת הישראלית המקומית שצריכים לקדם תרבות ישראלית.

עדן בר טל: והערכים שהם צריכים לקדם אינם רק כלכליים, אבל גם בראייה כלכלית, כמו שאדוני כבר שם לב, אין פה שום הוצאה תקציבית ואין פה איזה הכנסות מדהימות למדינת ישראל מהעיסוק ברדיו אזורי.

עדן בר טל: לכן ברור שהתפקידים האזרחיים שלהם, הערכיים והפריפריאליים, הם חשובים מאוד וכנראה אין להם תחליף.

עדן בר טל: אמצעי התקשורת ההמונית האחרים, הם פחות אמונים על שירות של קהילות יותר קטנות וחלקם פריפריאליות.

עדן בר טל: ולכן יש להם חשיבות מאוד גדולה בעיני המועצה הקודמת וגם בעיני המועצה הנוכחית.

עדן בר טל: הרדיו האזורי שאיננו ארצי והוא שחקן חדש יחסית, מאבד כל רגע את חלקו בעוגת הפרסום.

עדן בר טל: אנחנו חושבים שכרגע אנחנו נמצאים בתקופת מעבר, שהשימוש ברדיו מעל גבי תדרים, כנראה בעתיד מסוים נראה לעין, יוחלף בשימוש ברדיו דיגיטלי.

עדן בר טל: והיות ואנחנו רואים את התקופה הזאת כתקופת מעבר, בכלל לכל תחום התקשורת ההמונים, המדיה, ובמיוחד לתחום הרדיו, שכנראה יעבור להיות רדיו דיגיטלי בעוד מספר שנים, אנחנו חושבים שכרגע – ולא הזכרתי את המילה קורונה – צריך לתמוך בהצעה שתיתן אופק כלכלי.

עדן בר טל: יש פה שחקנים שבחלקם הגדול, אפילו לא היה מועמד מתחרה במכרז מולם.

עדן בר טל: אני רוצה להדגיש בפניכם אולי נתון שלא הביאו בפניכם, לא אגיד שלאחר הקורונה – אבל בתקופה האחרונה הייתה התאוששות ברדיו הארצי, אבל לא הייתה התאוששות מספיקה ברדיו האזורי.

עדן בר טל: זאת אומרת שכנראה החולשות של הרדיו האזורי שבאות לידי ביטוי הולך וגובר והולך ומתעצם, אינם רק פרי קורונה.

עדן בר טל: הקורונה אולי הייתה מגבר לבעיות, אבל ביציאה מהקורונה, כל אמצעי התקשורת התאוששו, וההתאוששות החלשה ביותר והסמלית ביותר הייתה ברדיו האזורי שלא חזר בכלל לרמות של 2019.

עדן בר טל: ובעוד שהטלוויזיה והרדיו הארצי שיקמו את מצבם והתקדמו מבחינה כלכלית, הרדיו האזורי נשאר מרחוק.

עדן בר טל: ואנחנו צופים שהאתגרים העסקיים שלהם ילכו ויתגברו בשנים הקרובות יותר ויותר.

עדן בר טל: לא יהיה נזק למשק, ולא יהיה נזק משום בחינה לאי יציאה למכרז נוסף.

עדן בר טל: אלה בדיוק המקרים שבהם צריך להסתכל על המקרה המיוחד של הרדיו האזורי.

עדן בר טל: להבין את האתגרים שהתקשורת הישראלית שמייצרת תרבות מקומית ניצבת בפניהם לא רק בנושא הרדיו, אבל השחקן החלש ביותר להתמודד עם השינויים האלה הוא הרדיו האזורי.

עדן בר טל: אקצר ואומר שכמו במועצה הקודמת, גם המועצה הנוכחית, הרשות השנייה תומכת במתן אותה ארכה.

מיכאל ביטון: תודה רבה עדן, יושב-ראש הרשות השנייה.

מיכאל ביטון: שרן, מיוזמי החוק הגיעה.

מיכאל ביטון: האם את רוצה עכשיו לדבר לפני שהיועץ המשפטי מתייחס?

שרן השכל: אומר כמה מילים ואציג קצת את הדברים.

שרן השכל: אני פה כדי לשמוע את הגורמים מהמשרדים וכולי.

מיכאל ביטון: בבקשה.

שרן השכל: הצעת החוק הזאת קודם כול באה לתקן מספר דברים.

שרן השכל: אני שמחה לשמוע את עמדת הרשות השנייה בעניין הזה, וגם ההסתכלות קדימה, כי אכן בסופו של דבר, היום לאט-לאט יש מעבר לרדיו דיגיטלי.

שרן השכל: גם בתוך הרכבים זה כבר מוטמע אוטומטית.

שרן השכל: יותר מזה, אפליקציות כמו Spotify ואפליקציות נוספות שאנשים משתמשים בהם, אנחנו רואים את הרדיו בתהליך דעיכה.

שרן השכל: Shazam זה לזהות מהרדיו, אבל גם.

שרן השכל: צריך להבין, האנשים האלו השקיעו הון עתק.

שרן השכל: השקיעו במכרזים, בהקמה של אותן תחנות, בתפעול שלהם, בעמידה בתקנות, במיסוי וההיטלים שהם משלמים וכולי.

שרן השכל: בחלק מהתחנות, והאנשים שאני שוחחתי איתם, הראו נתונים של תקופת קורונה, ואנחנו יודעים שגם ערוצי הטלוויזיה אמנם ספגו, אבל לא באותה רמה, משום שאנשים ישבו בעיקר בבית וראו טלוויזיה.

שרן השכל: הרדיו נפגע כמעט הכי הרבה, משום שגם בתקופת הסגרים אנשים לא יצאו לעבודה, ישבו בבתים.

שרן השכל: אין מישהו שהיום פותח את הטרנזיסטור ומקשיב לרדיו במקום להאזין או לצפות בטלוויזיה.

שרן השכל: הילדים היו תקועים במחשבים ובטלוויזיות ותפסו אותם גם ככה.

שרן השכל: מי שרצה לשמוע מוסיקה, שמע רק צעקות, עם הריבים עם הילדים.

שרן השכל: ובתוך זה, תחנות הרדיו היו אחד הנפגעים העיקריים בתקופת הקורונה.

שרן השכל: ברור שאותם נתונים של ירידה בהאזנה לתחנות הרדיו, פגע בצורה אנושה ביכולת שלהם למכור פרסומות, שזה מטה לחמם והצורה שבה הם מסוגלים לפרנס ולהעמיד את העסק שלהם ולתפעל אותו.

שרן השכל: ככל שהייתה פגיעה, ובחלק מהנתונים שהוצגו, אפילו ירידה של 30%, 35% בהכנסות של חלק מתחנות הרדיו – זאת פגיעה משמעותית.

שרן השכל: ולכן סוג של מתווה פיצויים, או לפחות הארכה לתקופה, איזה הוראת שעה, לתת להם את ההזדמנות לבוא ולגבות רווחים נוספים היא מוצדקת, היא לגיטימית.

שרן השכל: משום כך הצטרפנו מספר סיעות, אנחנו רואים שממש יש פה חברים מכל הסיעות שתומכים בעניין הזה.

שרן השכל: אני חושבת שחשוב לתמוך בעסקים, יזמים, וכולי.

שרן השכל: בטח אחרי המשבר הקשה שהם עברו בתקופת הקורונה.

שרן השכל: ולכן יש את הצעת החוק שאנחנו מציגים פה היום על מנת לקדם אותה.

שרן השכל: אשמח לשמוע עוד גורמים ממשלתיים בדיונים האלה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: דיברו כבר הגורמים, יעדכנו אותך.

מיכאל ביטון: עכשיו היועץ המשפטי של הוועדה ידבר, בבקשה.

שלמה קרעי: אתה נותן זכויות דיבור גם לחברי כנסת אחר כך?

מיכאל ביטון: בטח, אחד כמוך, מנומס.

מיכאל ביטון: אבל מופיד הגיע לפניך.

מיכאל ביטון: אתה בחשבון שלנו, ברוך הבא.

מיכאל ביטון: יש אצלנו אופנה בוועדת כלכלה שחברי כנסת לא מדברים.

מיכאל ביטון: אם אין להם מה לדבר.

מיכאל ביטון: הם לא מרגישים צורך.

מיכאל ביטון: בואו נשמע את היועץ המשפטי ולאחר מכן נתחיל סבב חברי כנסת.

איתי עצמון: לפני שאגיד איך אני רואה את הדברים מבחינה משפטית, שתי הערות קצרות לגבי הדברים שנשמעו כאן.

איתי עצמון: קודם כול חשוב להגיד שאנחנו עוסקים בזהות הגורם שיפעיל את הרדיו האזורי, לא בעצם קיומו של הרדיו האזורי שאני לא חושב שיש כאן מישהו בשולחן שחולק על החשיבות שלו.

איתי עצמון: הדבר השני – מאוד יכול להיות, לאור ההיסטוריה החקיקתית שנכון לעבור למודל של רישיונות כפי שנעשה בשוק הטלוויזיה.

איתי עצמון: דהיינו, לא זיכיון שמוגבל לתקופה מאוד קצרה וכל פעם מחוקקים כטלאי על טלאי סמכות הארכה בלא מכרז של הזיכיון, אלא באמת לתת ודאות לשוק הזה, ולעבור למודל של רישיונות.

איתי עצמון: אני מוכרח לומר שאני לא שמעתי או ראיתי איזה הצעה ממשלתית בעניין הזה.

איתי עצמון: יכול להיות שמשרד התקשורת מגבש הסדר כזה, אבל אני לא מכיר רעיון כזה.

גילה גמליאל: משרד התקשורת לא מתנגד.

איתי עצמון: אני אומר שיכול שנכון לעבור בכלל למודל אחר של רישיונות לתקופה מאוד ארוכה, כדי לתת ודאות לשוק.

איתי עצמון: לצערי אני חושב שהצעת החוק כפי שהיא כרגע מונחת על שולחן הוועדה, מעוררת קשיים משפטיים לא מבוטלים.

איתי עצמון: החוק קובע כעיקרון – חובת מכרז.

איתי עצמון: החוק קובע בסעיף 38:

איתי עצמון: זיכיון לשידורי רדיו יינתן על פי מכרז פומבי שתפרסם הרשות השנייה.

איתי עצמון: והסיבה להוראה הזו היא לא עניין של מה בכך.

איתי עצמון: מדובר על משאב ציבורי שצריך לחלק אותו באופן שוויוני, ולאפשר גם מגוון של דעות, ומה שנקרא, פלורליזם בשוק הדעות, וזה גם עיקרון חשוב בחברה שלנו.

איתי עצמון: נכון שיש בחוק סעיף שעכשיו מוצע לתקן אותו שקובע חריג.

איתי עצמון: הוא קובע סמכות למועצת הרשות השנייה להאריך את תוקף הזיכיונות של הרדיו האזורי בשלוש תקופות נוספות בלא מכרז בהתחשב שיקולים שונים.

שרן השכל: לא תקופה אחת נוספת.

איתי עצמון: לא כרגע.

שלמה קרעי: שלוש.

איתי עצמון: זה החוק.

קרן ברק: כן, החוק המקורי.

איתי עצמון: אני מתאר את החוק כפי שהוא היום ותיקון שנחקק ב-2007, אגב דיונים סוערים כאן בוועדת הכלכלה, נשמעו כאן חוות דעת, לא לחינם שמענו כאן התייחסות חוקתית שחבל שלא נשלחה אלינו לפני, מכיוון שאני לא יכולתי לקרוא מה שלא נשלח לוועדה.

איתי עצמון: אז לא קראתי ולא עיינתי בחוות הדעת שהעברתם, אבל לא לחינם הזכרתם את העניין החוקתי, כי הוא עלה כאן בצורה משמעותית מאוד ב-2007.

שלמה קרעי: מתי היה המכרז האחרון?

שלמה קרעי: ב-2006?

איתי עצמון: 2008 אם אני לא טועה.

איתי עצמון: אלה שמשדרים היום.

אופיר ביתן: 2008.

איתי עצמון: 2008 או 2009.

איתי עצמון: כן.

שלמה קרעי: זאת אומרת שכל תקופה היא ארבע שנים?

איתי עצמון: כן.

שלמה קרעי: אז ארבע שנים ועוד שלוש תקופות הארכה שכבר היו, זה 16 שנה.

איתי עצמון: נכון מאוד.

שלמה קרעי: 16 שנה זה מ-2006 אם כך.

איתי עצמון: יש מועדים שונים ולכן אני תכף אגע בזה בעניין ההערות הפרטניות שיש לי לחוק.

איתי עצמון: אבל כשמדברים על הוראת שעה, אני לא כל כך מבין איך זה מיושם, מכיוון שכל זיכיון בעצם מסתיים בתקופה נפרדת.

איתי עצמון: אז אם אנחנו קובעים הוראת שעה שחלה בארבע שנים, אז רק קבוצה אחת של בעלי הזיכיונות ייהנו מהארכה נוספת.

איתי עצמון: אני רוצה לדבר יותר על הקשיים שאני רואה בהצעה הזו.

איתי עצמון: וכמו שאמרתי, יש תכלית למכרז, וברגע שקובעים חריג כזה, צריך שיהיו לזה סיבות משמעותיות מאוד והנמקה סדירה.

איתי עצמון: ושמענו כאן על משבר הקורונה שאכן פגע בלא מעט עסקים במדינה.

איתי עצמון: והמדינה והכנסת ידעו לחוקק חוקים ייעודיים לפיצוי עסקים שונים בשל נזקים בתקופת הקורונה, ויש שם אמות מידה ומתווה שלם של פיצוי.

איתי עצמון: אם יורשה לי לומר, אני לא חושב שלתת זיכיון בלא מכרז זה פיצוי על נזקים בתקופת הקורונה.

איתי עצמון: אפשר לתת פיצוי כספי ועל זה אגב, המסגרת לדון לא כאן, היא בוועדת כספים שדנה בפיצויים לעסקים בשל נזקי הקורונה.

איתי עצמון: מכיוון שלא שמענו איזושהי הנמקה סבירה, אני גם לא רואה איזושהי הלימה בין האמצעי שנבחר להסדר שמוצע כעת.

איתי עצמון: מה שאני חושב שצריך לשמוע הוא הנמקה יותר משמעותית למה עכשיו ראוי לתת עוד ארבע שנים בלא מכרז.

איתי עצמון: ויכול להיות שיש גם קבוצות - - -

גילה גמליאל: מכיוון שאם בעלי הון שרוצים לקבל ולקדם כרגע רדיו אזורי, יראו שבמהלך הארבע שנים, כולל קורונה, ההפסדים הם ניכרים, אז אתה עלול למצוא את עצמך בשוק ללא תחרות, כי אף אחד לא ירצה לבוא למהלך כזה.

איתי עצמון: אז הם יזכו במכרז.

גילה גמליאל: אתה יכול להוציא מכרז שלא יהיו לו בכלל מתמודדים.

איתי עצמון: יהיו, המפעילים הקיימים.

איתי עצמון: אבל הם ייבחרו שוב, שוב פעם מציעים את המשאב - - -

גילה גמליאל: כלומר, אבל אתה כרגע מדבר על זיכיון שאמור להסתיים בעוד שנה.

איתי עצמון: בחלק מהמקרים, לא בכולם.

גילה גמליאל: נניח.

גילה גמליאל: בוא נדבר על הראשונים שבהם.

גילה גמליאל: אז הראשונים שבהם, למה שהם ישקיעו לשנה הקרובה?

גילה גמליאל: כלומר, מלכתחילה אתה הורס פה מפעל שהוקם בדם ויזע של אנשים.

גילה גמליאל: ועל כן הנסיבות כרגע מראות שבהקשר הזה, זה טיעון שהוא מספיק חזק גם משפטית לבוא ולהתייחס אליו.

גילה גמליאל: ועל כן, אפשר לבוא ולתחום את זה בהוראת שעה כזו או אחרת.

איתי עצמון: או להגביל אולי בצורה אחרת, יכול להיות שצריך לחשוב על זה.

גילה גמליאל: אז תחשבו אתם על סוגיית הגבלות שתוספנה - - - מטרתה היא אחת: לאפשר את המשך קיומן של תחנות הרדיו האזוריות, שלכל הדעות כאן - - -

איתי עצמון: על זה אין ויכוח, בוודאי.

גילה גמליאל: יפה.

גילה גמליאל: אז לכל הדעות כאן יש כאן הבנה ברורה - - -

מופיד מרעי: זה בהתאם למכרז שהם זכו בו.

מופיד מרעי: לכן משפטית זה יכול לתפוס.

גילה גמליאל: סליחה רגע, אתה מתנגש בדיבור, זה ממש לא מכובד.

מופיד מרעי: סליחה.

מיכאל ביטון: גילה, גם את התפרצת.

גילה גמליאל: לא, אבל אני פונה לו כמי שהציעה את החוק.

מיכאל ביטון: את לא בזכות דיבור.

מיכאל ביטון: תגידי משפט קצר.

גילה גמליאל: ברשותך, אסיים את דבריי.

מיכאל ביטון: תנו לו לסיים קודם, ואז נתחיל סבב חברי כנסת.

גילה גמליאל: הקו שמובילים בפן משפטי – זאת הסיבה שבזכותכם הלכתי ללמוד שני תארים במשפטים – זה לנסות ולהבין תמיד את ההשלכות שאתם מגדירים לנו.

גילה גמליאל: בעצם ההגדרה שלך זה נכון – חובה לקיים כל ארבע שנים מכרז.

איתי עצמון: זה מה שהחוק קובע.

גילה גמליאל: נכון, והחוק צודק.

גילה גמליאל: יחד עם זאת, כשמסתכלים על עצם המהות של הדברים בעידן קורונה, שלטעמי גם לא פוסחת עלינו גם בעת הזו, אם אנחנו רוצים לא להרוס מפעל כזה שלכל הדעות כאן סוף סוף יש קונצנזוס מהותי בדבר הצורך שלו, אז יש את הקל וחומר.

גילה גמליאל: ובקל וחומר הזה אנחנו מסתכלים איך אנחנו שורדים את המינימום – תחנת רדיו שיש לה סיום זיכיון בעוד שנה.

גילה גמליאל: וודאי וודאי לאחרים, שבסופו של יום לא ירצו להוסיף עוד פעם את היד לכיס.

איתי עצמון: עוד שנתיים אם אינני טועה.

איתי עצמון: אני חושב שהזיכיון הראשון הסתיים ב-2024.

דוד בן בסט: בעוד שנה יוצאים מכרזים.

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: אי הוודאות הזו עלולה ליצור את אותה מורכבות שדיברנו עליה.

גילה גמליאל: וכאן זה בדיוק הדיון בוועדה, כיצד מוצאים את הפתרון היצירתי כדי שזה יהיה win-win לכולם.

קרן ברק: אני רוצה להשלים - -

מיכאל ביטון: רגע, היועץ המשפטי יסיים את הכול, לא להפריע.

מיכאל ביטון: אחרי זה סבב חברי כנסת, תתאפקו עוד קצת.

קרן ברק: אני רק רוצה להשלים למה שהיא אמרה, יהיו עוד הרבה חקיקות.

מיכאל ביטון: תנו לו לסיים את הדברים.

מיכאל ביטון: זו שאלה, לא השלמה.

מיכאל ביטון: את עוד מעט תדברי, את מופיעה ברשימה.

קרן ברק: אבל אין לי מה להגיד חוץ ממילה אחת.

מיכאל ביטון: חבר'ה, תתאפקו.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים להתקדם בדיון.

מיכאל ביטון: תנו לו לסיים את דבריו, וחברי כנסת יתייחסו לאחר מכן.

מיכאל ביטון: בבקשה.

איתי עצמון: אני מסכם: כדי לגבור על העיקרון שקובע החוק שהוא חובת מכרז שנועד להבטיח שוויוניות ופלורליזם וקידום תחרות בתחום הזה, וזה בהחלט נועד לקדם את חופש הביטוי שהוא חשוב לכולנו – צריך נימוקים כבדי משקל.

איתי עצמון: ספק בעיני אם להגיד שהייתה ירידה בהכנסות בתקופת הקורונה, האם זה נימוק מספיק כבד משקל בשביל לגבור, למחוק, את חובת המכרז, כאשר כבר מוצו שלוש תקופות.

איתי עצמון: אני שוב מזכיר, החוק קובע היום חריג, הוא אומר שניתן להאריך תוקף של זיכיון לשידורי רדיו בלא מכרז לשלוש תקופות, בהתחשב בשיקולים שונים, בין היתר, אגב, קיום תנאי הזיכיון.

איתי עצמון: אני לא יודע איך הרשות השנייה יישמה את הסעיף הזה, אולי כדאי לשמוע, כי מכיוון שעכשיו אנחנו נותנים לה שוב סמכות לעשות זאת.

איתי עצמון: אבל זאת שאלה טובה, האם באמת בעלי הזיכיונות מקיימים את הזיכיון, מקיימים את הוראות החוק, אם נותנים סמכות כזו?

איתי עצמון: ובאמת, האם יש טעמים מספיק כבדי משקל בשביל לגבור על עקרון היסוד הזה שקבוע היום בחוק?

חיים כץ: התחנות הפריפריאליות, אדוני, יש סכנה שהם לא יגיעו למכרז אם לא תינתן אורכה.

חיים כץ: כי אנחנו מקיזים דם כל הזמן.

חיים כץ: זה מספיק כבד משקל?

קרן ברק: וגם, אנחנו יודעים שבתקופת הקורונה, דווקא מקומות, ואני מדברת איתך מעולם העסקים הקטנים – עיריות האריכו זיכיונות של מקומות.

קרן ברק: לדוגמה, מקומות על הים, אני אומרת לך את זה כמי שהתעסקה בזה.

קרן ברק: לגבי כל מיני מקומות שהיה להם בתי עסק כמו מסעדות, האריכו בתחילה בשנה ואחר כך בשנתיים.

קרן ברק: בתקופת הקורונה זה כביכול הוקפא.

קרן ברק: תקופת הקורונה בעוד עולמות, הקפיאה.

איתי עצמון: זאת הייתה חקיקה ייעודית שעברה כאן בכנסת, הארכה - - - בכלל של רישיונות.

איתי עצמון: זה משהו אחר.

קרן ברק: לא, לא חקיקה ייעודית, ממש לא.

קרן ברק: כי חלק העיריות עשו את זה וחלק לא עשו את זה.

קרן ברק: מה שאני אומרת לך הוא שהעיריות שבאו לחזק את העסקים בעיריות שלהם.

קרן ברק: העיריות שבאו לחזק את העסקים שלהם בתחומם, והיה לי ויכוחים בין עיריות, קרבות שאנחנו ניהלנו.

קרן ברק: מי שבעלי העסקים שלהם היו חשובים להם אמרו – אני אומרת לך שאחרי שנה, אחרי שנתיים זה כבר שנתיים, אני מדברת איתך רק על אמצע הקורונה, כשעוד ניהלנו את המדינה – אנחנו אוטומטית נותנים לכם, את השנה הזאת איבדתם, בזיכיון שלכם אנחנו מאריכים לכם בעוד שנה, אחרי זה בעוד שנתיים.

קרן ברק: זה קרה.

קרן ברק: יש לזה חריג.

קרן ברק: ולא כולם עשו את זה, זה לא היה ברישיונות, זה לא היה כמו שאתה אומר חוק מדינה.

קרן ברק: זאת הייתה יוזמה ספציפית של חלק מראשי הערים ואני חושבת שזאת דוגמה טובה מאוד.

איתי עצמון: זה לא גובר על עקרון החוק.

קרן ברק: כי אנחנו אומרים: הקורונה הקפיאה במידה מסוימת הרבה מאוד חלקים בחברה הישראלית.

קרן ברק: כנראה שגם כאן.

קרן ברק: אנחנו לא רוצים שחלק מתחנות הרדיו יקרסו.

קרן ברק: אנחנו גם אומרים להם תודה.

קרן ברק: אלה בדיוק השיקולים שאנחנו שמים פה על השולחן ודנים בהם כמחוקקים ולא כמשפטנים.

קרן ברק: לדעתי זאת הסמכות של המחוקק יותר מאשר של המשפטן.

קרן ברק: ושאנחנו נשקול את השיקולים ונקבל החלטה שלנו.

מיכאל ביטון: תודה.

איתי עצמון: העבודה שלי היא להאיר - - -

שלמה קרעי: איתי, ברמה הפרקטית - - -

מיכאל ביטון: רגע, היה לך איזה פתרון או רעיון לפתרון?

שלמה קרעי: יש לי שאלה: ברמה העובדתית, יש עוד מכרזים שיוצאים לתדרים אחרים, לתחנות אחרות בתקופה הזו או שבתקופה הזו הכול מוקפא ושחקנים חדשים לא יכולים להיכנס?

איתי עצמון: למיטב ידיעתי – אבל יושבים כאן נציגי משרד התקשורת, והם הגורם המוסמך לענות – לא אמורים להשתחרר תדרים נוספים לתחנות חדשות.

איתי עצמון: דהיינו, וצריך - - -

קרן ברק: וברדיו הדיגיטלי מה קורה?

איתי עצמון: אין רדיו דיגיטלי.

שלמה קרעי: ברדיו דיגיטלי אין רישיונות.

איתי עצמון: יש בחוק סעיפים שהם אות מתה, של רדיו דיגיטלי, הם לא מיושמים בכלל.

קרן ברק: לא קשור, אבל מי שרוצה, יש לו חסמים?

מיכאל ביטון: קרן, את לא עוזרת לי בדיון הזה.

מיכאל ביטון: באמת, סליחה, אני לא יכול ככה.

מיכאל ביטון: היועץ המשפטי, היה לך רעיון לפתרון או כיוון לפתרון?

מיכאל ביטון: תציג את הרעיון.

איתי עצמון: רק אשלים את המשפט: המשמעות היא שיכול להיות שאותו גוף יחזיק במשך 20 שנה רצופות בזיכיון לתחנה מסוימת.

איתי עצמון: כלומר, התחנה בכלל לא נפתחת לתחרות.

מיכאל ביטון: נעבור מזה לזיכיון.

קרן ברק: זה קרה בטלוויזיה מיליון פעם.

מיכאל ביטון: כן.

איתי עצמון: לגבי רעיונות למתן את הפגיעה, בהחלט אפשר להגיד כמה וכמה רעיונות, קודם כול אם מדובר על - - - כפי שאמרה כאן חברת הכנסת, קרן ברק, על תקופה קצרה - - -

מיכאל ביטון: שנייה, גילה, לא.

מיכאל ביטון: בן אדם באמצע משפט, מביא רעיונות.

מיכאל ביטון: מופיד הבא בתור, אף חבר כנסת לא מדבר.

איתי עצמון: אני אומר שאם אנחנו מדברים כרגע על תקופה קצרה יותר, אז אולי צריך באמת לדבר על שנה או שנתיים כפי שאמרת, כדי לתת להן להתאושש מנזקי הקורונה.

איתי עצמון: יכול להיות שנכון לגדור את סמכות המועצה, מכיוון שמדובר, וצריך לזכור שוב – על תקופה מעבר לשלוש התקופות שכבר הוארכו בלי מכרז.

איתי עצמון: לגדור את סמכות המועצה לעשות זאת רק מנימוקים מיוחדים, אם אין בכך כדי לפגוע בתחרות בתחום הרדיו, לפגוע באינטרס הציבורי בקיום מכרז.

איתי עצמון: כלומר, שיהיו נימוקים יותר כבדי משקל לתת את ההארכה, ויכול להיות שיש, אבל צריך להראות אותם.

איתי עצמון: דבר שני, אני מציע לחברי הכנסת לשקול בחיוב שהחלטות המועצה בעניין הזה יהיו שקופות לציבור, יפורסמו, יהיו מנומקות, יפורסמו לציבור כדי שבכל זאת תהיה גם עין ציבורית על איך עובדת הרשות השנייה בעניין הזה.

קרן ברק: אני רק רוצה לדייק: אני רוצה להאריך את זה בתקופה מלאה, בארבע שנים.

קרן ברק: - - - במקומה, באמצע הקורונה בשנתיים.

קרן ברק: אבל עכשיו אנחנו כבר – אני רוצה שזה יהיה לתקופה מלאה, לא לשנה, שנתיים.

קרן ברק: בגלל זה אני חתומה על החוק הזה.

מיכאל ביטון: הוא מביא רעיונות, אנחנו נחליט.

מיכאל ביטון: מופיד, בבקשה.

מופיד מרעי: תודה אדוני היושב-ראש, אעשה את זה קצר.

מופיד מרעי: קודם כול תבורכו, כל מי שיזם את החקיקה, באמת מגיעות לכם כל הברכות, כי זה חשוב.

מופיד מרעי: אתחיל מהצדקה משפטית; זה שאתה היום זוכה ויש לך רישיון שזכית ב, כדי לנהל עסק מסוים או תוכנית מסוימת, ובסוף אסון טבע כזה או אחר, קורונה מבחינתי זה אסון טבע, פוגעת לך, זאת ההצדקה המשפטית הכי גדולה היום כדי לבוא ולהגיד: אנחנו עכשיו הולכים על משהו אחר.

מופיד מרעי: ולכן, החוק פה בא לתקן את זה.

מופיד מרעי: למה החוק?

מופיד מרעי: אם לא הייתה קורונה, והמצב היה רגיל, אז לא היו מגיעים לחקיקה.

מופיד מרעי: לדעתי זאת הצדקה משפטית גדולה.

מופיד מרעי: אני רוצה לחזק את הרדיו האזורי, גם על מה שנאמר על ידי דוד בן בסט, על ידך ועל ידי אחרים.

מופיד מרעי: מה החשיבות של הרדיו האזורי?

מופיד מרעי: היום הערוצים המרכזיים מתמקדים יותר במסרים קצרים, הכול צפוף שם.

מופיד מרעי: אתה נכנס לרדיו האזורי, אתה מדבר מקצועית, עניינית.

מופיד מרעי: אתה יורד לשטח, אתה מעביר גם מסרים.

מופיד מרעי: התחנה עצמה, הכלי עצמו, המרואיין עצמו, מצליח להעביר מסרים למי שצריך, לקהל היעד שלו.

מופיד מרעי: פה לא דובר על תחנות רדיו בשפות אחרות, בערבית, ברוסית, באמהרית, גם שם, אני לא רואה שיש להם נציגים פה, אבל גם שם זה חשוב מאוד.

מופיד מרעי: להעביר בסופו של דבר שהמסר ייקלט.

מופיד מרעי: לכן צריך לחזק אותם בכל דרך.

מופיד מרעי: ועם זה אני מסיים, אדוני היושב-ראש, ואני אומר את זה גם לרשות כאן:

מופיד מרעי: כל זכיין שיעבוד על פי הכללים שלכם, של מדינת ישראל.

מופיד מרעי: לא יכול להיות שיהיו זכיינים של טלוויזיה ובערוצי רדיו, שאפילו לא נשמעים לכללים הבסיסיים שלנו; יום הזיכרון, צפירה – זה לא קיים אצלם.

מופיד מרעי: יש ערוצים כאלה שממשיכים לשדר והם לא סופרים את זה, לכן אתם צריכים לאכוף את הנהלים שלכם.

מופיד מרעי: הם רוצים להיות זכיינים ורוצים שאנחנו נסייע להם, אז שיעבדו על פי הכללים.

מופיד מרעי: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה לך.

מיכאל ביטון: רות וסרמן, מיוזמי החוק, ואחרי זה חבר הכנסת קרעי.

מיכאל ביטון: יבגני יחליף אותי לרבע שעה.

רות וסרמן לנדה: כבוד היושב-ראש, לפני שאתה בורח, כבוד היושב-ראש המחליף, לפני שאתה יושב, חברי כנסת נכבדים, וכל נציגי משרדי הממשלה, אקצר מאוד, אני חושבת שהדבר די מדבר בעד עצמו.

רות וסרמן לנדה: מדובר פה בפלטפורמה בתקופה שיש כל כך הרבה קיטוב, שיסוי, פייק ניוז, שיח שעושה שמות בחברה הישראלית.

רות וסרמן לנדה: דווקא בפלטפורמות שמסייעות, הפלורליזם, הענייניות.

רות וסרמן לנדה: לא בכדי יש פה גם נציגים – זה לא דבר ברור מאליו, בטח לא בתקופה הנוכחית – מהאופוזיציה ומהקואליציה, ואני מברכת אתכם על המאבק הלא פשוט שלכם לאורך זמן.

רות וסרמן לנדה: אני מצדדת מאוד במאבק הזה.

רות וסרמן לנדה: ונעשה את מה שצריך כדי שהוא גם יעבור.

יבגני סובה: תודה רבה לחברת הכנסת, רות וסרמן לנדה.

יבגני סובה: מי עוד רוצה להוסיף?

יבגני סובה: חבר הכנסת קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: תודה אדוני היושב-ראש.

שלמה קרעי: קודם כול, אני חושב שיש לנו כאן

שלמה קרעי: מציאות בעייתית שנציבים בפניה בעלי הזיכיונות לתחנות הרדיו האזוריות, ולכן יישר כוח למציעים על הניסיון לבוא ולמצוא פתרון לעניין הזה.

שלמה קרעי: מכיוון שלא שמעתי נתונים, לא הייתי כאן בתחילת הדיון, יש כאן שאלה מהותית בעיני, מה ידוע לכם, הרשות השנייה, על גורמים נוספים שדורשים, שפונים אליכם, שרוצים גם הם לקבל זיכיונות על שידורים אזוריים?

שלמה קרעי: יש איזה משקל מסוים גם לגורמי השוק האחרים< בעלי הרדיו האזוריים חשובים לי מאוד, אבל אם יש פגיעה קשה בתחרות, אז צריך למצוא פתרון אחר.

שלמה קרעי: אולי בדרך שבמקביל להארכת תקופת הזיכיון, להקצות תדרים חדשים ולצאת למכרזים חדשים על תדרים.

שלמה קרעי: אנחנו לא יכולים לתקן רק צד אחד של המשוואה והצד השני יכול להיות שנפגע כבר שנים ומחכה למכרז שיצא.

שלמה קרעי: זאת בעיני שאלה שצריך לתת עליה את הדעת, אדוני היושב-ראש.

יבגני סובה: אתה מכוון, אתה מתכוון למי שנפגע, תחדד, תגיד מי למשל עלול להיפגע מזה?

שלמה קרעי: אני לא יודע, אני לא מכיר.

שלמה קרעי: מי עלול להיפגע?

שלמה קרעי: כאלו שרוצים לרכוש זיכיון.

יבגני סובה: כלומר, זה לא משהו ספציפי, אתה מעלה פה השערה על דבר שיכול להיות.

שלמה קרעי: אני שואל את הרשות השנייה - -

יבגני סובה: אתה שואל – חשבתי שאתה אומר אותם.

שלמה קרעי: - - האם יש פניות אליהם לגבי העניין הזה?

שלמה קרעי: ואם כן, אז אולי כדי לפתור את שני הצדדים של המשוואה, גם את בעלי הזיכיונות הקיימים וגם את אלו שמעוניינים להיכנס לתחרות, ואנחנו בעד שוק חופשי ותחרות, לצאת למכרזים - - -

יבגני סובה: חבר הכנסת קרעי, בגלל זה חידדתי את השאלה שלי: האם יש ברשותך מידע קונקרטי?

שלמה קרעי: לא – אין ברשותי.

שלמה קרעי: הגעתי לכאן עם שאלות פילוסופיות, תיאורטיות.

יבגני סובה: אז אין מישהו שבא ופנה אליך - -

שלמה קרעי: אלי לא פנו לכן - - -

יבגני סובה: - - כנציג ציבור והביע את ההתנגדות הזאת.

שלמה קרעי: לא, אלי לא פנו.

שלמה קרעי: יכול להיות שפנו לרשות השנייה, ולכן אני שואל.

שלמה קרעי: דבר נוסף שאני רוצה להזכיר בעניין הזה – בעיני, שוק חופשי ותחרות הוא דבר כבד משקל, שאנחנו צריכים להגביר אותו כמה שיותר.

שלמה קרעי: ואני חושב שתחנות רדיו אזוריות, צריך לאפשר להן לשדר יותר מאשר באזור שלהם.

שלמה קרעי: יש תחנות רדיו אזוריות מעולות, וצריך לאפשר להן לשדר בפריסה ארצית.

שלמה קרעי: אני לא מבין לשם מה הצמצום הזה, מה הדווקנות הזו של להגדיר אותם לשכונה מסוימת בתוך מדינת ישראל.

שלמה קרעי: כולנו כאן מקשיבים, כולנו מכירים את כולם, אני מתכוון להגיש - - -

יבגני סובה: יש בעיית תדרים.

שלמה קרעי: אני לא חושב.

יבגני סובה: אנחנו לא מדברים על רדיו דיגיטל ששם אין בעיה.

שלמה קרעי: לא בדיגיטל, ב-FM.

שלמה קרעי: אין תחנה - - -

יבגני סובה: יש בעיית תדרים.

יבגני סובה: טכנית יש בעיה.

שלמה קרעי: אני אומר שאני לא מכיר תחנה שמשדרת, לא רוצה להגיד תדרים מסוימים, במספר מסוים במרכז, אני לא קולט אותה בדרום, אבל אני קולט תחנה אחרת בתדר שלה.

שלמה קרעי: אין, לא קולטים כלום בתדר מסוים.

שלמה קרעי: זה לא עניין של אין תדרים, אלא זה עניין – יכול להיות שיש גם בחלק מהמקרים עניין של תדרים, אני יכול להבין את זה.

שלמה קרעי: אבל בהרבה מקרים, ההגבלה היא הגבלה סתם, הגבלה חוקתית, רגולטורית, מצמצמת.

שלמה קרעי: וזאת הזדמנות להעלות את זה.

דוד בן בסט: חבר הכנסת, קרעי, אין תדרים - - -

יבגני סובה: דוד, לא צריך להפריע, תן לו להשלים את דבריו.

יבגני סובה: אתן לך אחר כך את זכות הדיבור.

שלמה קרעי: אפילו תחנות ארציות לא שומעים בחלק מהמקומות.

שלמה קרעי: אני גר בעוטף עזה, הרבה תחנות רק כשאני יוצא לדרך לירושלים אני שומע תחנות אזוריות מסוימות.

שלמה קרעי: בכל מקרה, אני חושב שזאת הזדמנות לדון גם בסוגיה הזו, אני מתכוון לקראת קריאה שנייה ושלישית לנסות ולשנות את הנוסח בכל מקרה.

שלמה קרעי: תודה.

יבגני סובה: רצית להשלים את דבריך?

יבגני סובה: אתה יכול להשיב לחבר הכנסת קרעי וגם להגיד את מה שרצית להגיד לפני כן.

עדן בר טל: קודם כול הנושא של תדרים הוא נושא שמשרד התקשורת יכול להתייחס אליו, היות ויש לי עבר במשרד הזה, אז אני יכול להגיד שבעיית התדרים היא ברורה, היא מאוד לוחצת, ובשלב הזה, אני לא חושב שיש מצאי תדרים משמעותי נוסף בידי משרד התקשורת שניתן להוציא אותו.

עדן בר טל: מצד שני, לא שוברים את הדלת של המשרד שלנו, ואני מניח גם לא במשרד התקשורת, על מנת לקבל תחנות רדיו נוספות.

עדן בר טל: אני חושב שהשנים האחרונות ומה שצפוי לעתיד הרדיו גם די מכבה את ההתלהבות של שחקנים.

עדן בר טל: ופה אני רוצה להתחבר לנושא של הצדקות ליועץ המשפטי לוועדה.

עדן בר טל: אני רואה את זה כמו בפטריות, אתה לפעמים רואה מעל הקרקע, אתה רואה את זה בצורה נפרדת, אבל יש איזה לוגיקה מתחת לפני הקרקע שהיא מייצרת מודל חשיבה מסוים, ואני הסכמתי עם הניתוח התיאורטי של היועץ המשפטי.

עדן בר טל: אדגיש את אותם מקרים שמאבחנים את המקרה המיוחד שבפנינו, וזה לא מקרה ש – bad cases make bad law, זה לא.

עדן בר טל: צריך להבין, מעבר לקורונה ולירידה שבעקבות הקורונה, אנחנו מדברים פה על ירידה שנובעת מסיבות עולמיות ומקומיות נוספות.

עדן בר טל: היועץ המשפטי, אני מנסה לכוון אליך הצדקות נוספות, למרות שאני מסכים עם מה שנאמר פה, שאני יודע שהמחוקק כמו שקבעו שלוש ארכות, יכולים לקבוע גם שש ארכות ו-19 ארכות, בסוף, אני לא חושב שיש משהו יותר סביר מ - - -

איתי עצמון: או לקבוע תקופה הרבה יותר ארוכה.

עדן בר טל: לא, לא, לא, אני אומר - - -

קרן ברק: זה מה שהוא אומר, גם 20 ארכות.

קרן ברק: המחוקק קבע את זה.

קרן ברק: המחוקק יכול לקבוע - - -

עדן בר טל: אבל עדיין חשוב לי - - -

קרן ברק: למה אתה עושה פרצוף?

איתי עצמון: לא, השאלה מה ההצדקה?

איתי עצמון: אפשר, רק צריך - - -

עדן בר טל: חברת הכנסת ברק, חשוב לי להדגיש לו פה את הנושא של להבין את ההצדקה שאתם נמצאים, אם נרצה או לא נרצה, בתקופת מעבר שהיא מעבר טכנולוגי שישנה את המבנה של משק המדיה.

עדן בר טל: אנחנו ממש לא בתחילתו, אנחנו בעיצומם של שינויים, שבעוד כמה שנים, אני לא יודע אם יהיה רדיו שיעשה שימוש ב-FM.

גילה גמליאל: זה הטיעון המשפטי הכי חזק.

קרן ברק: נכון.

עדן בר טל: אני רוצה לגמור - - -

קרן ברק: והוא אומר לכל תקופת המעבר.

עדן בר טל: הפאנץ' לפנינו - - -

גילה גמליאל: ברשותך, אם אתה יכול לחזור על הטיעון הזה.

עדן בר טל: תקופת המעבר הזאת אומרת שאם למשל היינו עוצרים היום את הזיכיונות ויוצאים למכרזים חדשים, אתה בשביל להצדיק כניסה של שחקן חדש לשוק, שצריך להיכנס להשקעות משמעותיות, מראש הייתם נותנים פה, בחקיקה, תקופה ארוכה לזכיין חדש בתחום הרדיו האזורי.

עדן בר טל: הייתם שוקלים באופן סביר את החזר ההשקעה העצומה שלו, שיעשה לראשונה, להבדיל מהמקרים הקיימים של עסק קיים.

עדן בר טל: ומה זה אומר?

עדן בר טל: שהייתם לוקחים את התדרים של FM יקרי הערך, ומאריכים את תוקף החיים של אותם תדרים יקרים ויוצרים פיגור טכנולוגי במדינת ישראל, כי נתקעתם עם מכרז שיצאתם אליו מאוחר מדי, והארכתם קדימה, במקום ללכת עם כל מה שקורה בעולם.

עדן בר טל: ובמעבר של עוד כמה שנים לרדיו דיגיטלי, שכולם יהיו רדיו דיגיטלי ואז, חבר הכנסת קרעי, כולם יהיו ארציים במובן הזה שמי שעולה על רדיו דיגיטלי והחיבור הוא ישירות לאוטו וזה בעצם ממשק הכי פשוט, הוא מכוון - - -

קרן ברק: דרך אגב, גם היום אנחנו עושים את זה.

עדן בר טל: אז לא יהיה שימוש עוד כמה שנים, התדרים היקרים יחזרו למדינה.

עדן בר טל: אבל אם תצאו למכרזים עוד שנה, שנתיים ושלוש, אתם תבזבזו את התדרים היקרים של המדינה על טכנולוגיה לא רלוונטית ושוב - - -

קרן ברק: ואז הם גם יגידו: אתם נתתם לנו להתמודד על מכרזים, אז עכשיו לא נעבור את זה.

קרן ברק: זאת אומרת, תהיה גם התנגדות כי הרי להתמודד במכרזים ולזכות, אתה רוצה שזה יהיה לתקופה ארוכה.

קרן ברק: אז אתה יכול בעצם זה עוד לתקוע את המעבר לרדיו דיגיטלי כי יהיו אינטרסים להישאר בפלטפורמות הישנות יותר.

יבגני סובה: רק שנייה, תחזור שוב על ההצעה שלך, אתה מדבר על ארבע שנים, על זה אתה מדבר?

עדן בר טל: אנחנו מדברים על ארבע שנים.

גילה גמליאל: זה גם מה שאנחנו דיברנו בהתחלה.

עדן בר טל: ואני חושב שהיועצים המשפטיים ומציעי הצעת החוק, ימצאו את הדרך אם זה חל על 17 תחנות או רק על 15 תחנות.

עדן בר טל: ולגבי שלוש החדשות, ממילא יש להם עוד הרבה מאוד זמן קדימה, אז אולי זה לא רלוונטי אליהם.

עדן בר טל: אני מניח שהקונקרטיזציה הזאת במהלך החקיקה - - -

גילה גמליאל: אולי מקום לשקול את התוקף של החדשות, מתי מסתיים להן הזיכיון, ולאפשר לכל הוותיקות את אורך הנשימה עד סיום תוקף החדשות, ואז לייצר פה משהו שיהיה מותאם לשינויים הטכנולוגיים בתקופת המעבר הרלוונטית.

גילה גמליאל: זה הדבר הנכון לעשות.

עדן בר טל: זה - - - בנוסף שאתם יכולים לעשות, אולי בשביל לפתור, את מה שאתם תקראו לו שוויון או אי שווין.

עדן בר טל: למעשה שלוש תחנות לא רואות בכלל את הצורך, כי יש להן עוד - - -

איתי עצמון: אופק מאוד-מאוד ארוך.

עדן בר טל: ארוך מעל הטכנולוגיה, איך אומרים: העולם יכה אותם קודם.

יבגני סובה: נציגת משרד האוצר, בבקשה.

אסתי פלדמן: לנו חשוב לבוא ולהגיד שבהמשך למה שאיתי אמר, המדינה יצאה עם מתווה פיצוי קורונה נרחבים.

אסתי פלדמן: אולי אפילו בעלי הזיכיונות כאן נהנו מאותם מתווים וקיבלו פיצויים.

אסתי פלדמן: ולכן במובן של פיצוי קורונה, אנחנו לא מפצים באופן של מתן רישיון או זיכיון.

אסתי פלדמן: מדובר בפיצוי שעשוי להיות פיצוי כפול.

אסתי פלדמן: ולכן ככל שיש טעמים לקדם את הצעת החוק הזאת, אפשר בוודאי, אנחנו לא מתנגדים לכך, אבל חשוב שייאמר שלא מדובר בפיצוי לקורונה, כי פיצוי לקורונה המדינה עושה באופן שוויוני ובאופן שקוף.

גילה גמליאל: זה לא כפיצוי לקורונה.

יבגני סובה: איזה תחנות קיבלו?

גילה גמליאל: טענות שנכתבו גם בחוק, זה לא רק הטענות הללו.

יבגני סובה: גילה, אני מזמין אותך להיכנס לכאן להיות חברת ועדת כלכלה.

יבגני סובה: מזמן לא שמענו את קולך בוועדה, אז את מוזמנת.

גילה גמליאל: מוזמנת כשיש דיונים - - -

יבגני סובה: אני פונה למנכ"ל הרשות השנייה: יש לך מידע לגבי הפיצויים, אתה יכול להגיד לי מי קיבל פיצוי?

יבגני סובה: פחות או יותר להכניס אותנו לתמונה.

גילה גמליאל: אבל זה לא השיח.

יבגני סובה: רגע, שנייה, הייתה פה אמירה - - -

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, לצערי אנחנו קיבלנו פיצוי - - -

גילה גמליאל: זה נדבך נוסף.

יבגני סובה: רגע, חבר'ה.

יבגני סובה: יש לכם מידע מדויק או פחות או יותר קרוב למדויק, לגבי פיצויים שקיבלתם?

עדן בר טל: לא.

עדן בר טל: הממשק של כל עסק שעובד מול האוצר על ירידה בהכנסות ופגיעה, זה ממשק של התחנות עצמן.

יבגני סובה: אוקיי, אז מול כל תחנה.

יבגני סובה: דוד, יש לך מידע?

דוד בן בסט: אני יכול לומר לך שכל אחד בהתאם להכנסות שלו.

דוד בן בסט: הצגתי בפניכם את הירידה המשמעותית שהייתה.

דוד בן בסט: הפיצוי שאני קיבלתי היה 200,000 שקל.

יבגני סובה: איזו תחנה?

דוד בן בסט: רדיוס.

דוד בן בסט: קיבלתי 200,000 שקל לחודשיים.

יבגני סובה: לחודשיים?

דוד בן בסט: כן.

דוד בן בסט: 200,000 שקל.

דוד בן בסט: הירידה, גברתי היועצת המשפטית, ההכנסות שלנו בין שנת 2019 ל-2021 - - -

אסתי פלדמן: אבל אנחנו לא עוסקים כאן - - -

יבגני סובה: רגע, אחד-אחד, שאלתי שאלה את דוד בן בסט.

יבגני סובה: אתן לך גם להשלים.

יבגני סובה: בבקשה, תמשיך.

דוד בן בסט: אני אומר שהירידה שלנו בין 2019 ל-2021 בהכנסות הייתה 46%.

דוד בן בסט: לא 30%, לא 20% – 46%.

דוד בן בסט: כאשר הקיטון ברווח היה 91.5%.

דוד בן בסט: הנתונים ברשות השנייה.

דוד בן בסט: וזה כבר אחרי הקורונה.

יבגני סובה: דוד, כשיש לך שני שקלים בכיס ואתה מאבד שקל, אז איבדת 50%.

יבגני סובה: תכניס אותנו למספרים.

יבגני סובה: אמרת שקיבלת 200,000 שקל, זה הפיצוי של תחנת רדיו.

דוד בן בסט: כשההוצאות בתחנה הם למעלה מ-1,000,000 שקל.

יבגני סובה: הוצאות כל חודש או כל שנה?

דוד בן בסט: כל חודש.

יבגני סובה: כל חודש למעלה מ-1,000,000 שקל?

דוד בן בסט: למעלה מ-1,000,000 שקל.

יבגני סובה: ואתה קיבלת 200,000 שקל פיצוי לחודשיים.

קרן ברק: אז זה 100,000 לחודש.

יבגני סובה: אז מה ההכנסות, אם אפשר - - -

דוד בן בסט: אני לא יכול להגיד, כי כל תחנה יש לה את ההכנסות שלה.

דוד בן בסט: אני יכול לתת לך את הדוח הכספי שלי, אין לי שום בעיה.

גילה גמליאל: אבל זה לא הנושא המרכזי, זה רק הביא את השיח - - -

יבגני סובה: אבל זה אחד מהנימוקים.

גילה גמליאל: אנחנו דיברנו על זה שבסך הכול כשמסתכלים על המכלול וגם כתבנו את זה בצורה הכי ברורה, שיש מספר היבטים וזה אחד מהם.

גילה גמליאל: ההיבט המרכזי הוא בדיוק מה שדיבר עליו יושב-ראש הרשות השנייה, שהגדיר בדיוק את כל המורכבות סביב זה.

גילה גמליאל: ברגע שאתה מביא אנשים שמשקיעים בתוך עסק מסוים, והם לא רק שלא מצליחים לממש את הרצון שלהם להרוויח מעסק, הם מפסידים בו, ואתה גורר אותם אחר כך לאותו מכרז שאתה דיברת עליו מלכתחילה.

גילה גמליאל: וההפסדים שלהם נבעו כתוצאה מכל אותה תקופת קורונה שהייתה.

גילה גמליאל: ובנוסף לזה, אין אופק לרדיו העתידי – כשאתה בא לומר לאנשים: אוקיי, תפסידו עכשיו שלוש שנים, ואחר כך תגיד להם – בואו, תשקיעו להיות חלק מרדיו אזורי עתידי במכרז שייפתח בעוד שנה, שנתיים.

גילה גמליאל: ואז אתה דורש מהם משהו שגם אין לו היתכנות לאורך זמן.

יבגני סובה: גילה, את זה כבר אמרנו.

גילה גמליאל: לא, אבל דבר כרוך בדבר.

גילה גמליאל: ואז אתה גם בא וטוען, לא רק שהפסדתם עכשיו בשנים הללו דרמטית, אתם גם עכשיו נכנסים למערך של תקופת מעבר, שבה בכלל אנחנו לא יכולים להבטיח לכם שיש בכלל עתיד המשכי לרדיו בצורה שזה מתקיים כפי שהוא מתקיים היום ולעתיד לבוא.

גילה גמליאל: השינויים של הדיגיטל, בסופו של יום, יוצרים את הסיטואציה שבה כבר היום הם נכנסים לתוך תחרות מסחררת סביב זה, והשאלה היא מה אתה רוצה לעשות עם זה?

גילה גמליאל: אנחנו חשבנו, חברי כנסת מכול סיעות הבית, שהדבר הנכון כרגע זה לאפשר קצת אורך נשימה גם עבור המדינה, מתוך אחריות אמיתית לראות את מה אנחנו רוצים לעשות, ולא להיות פזיזים, לרוץ כרגע למערכות שהן לא ברורות אפילו לנו.

יבגני סובה: גילה, אני רוצה להציע משהו.

גילה גמליאל: וזה גם מתבסס בין היתר על איך זה יתנהל מצד המדינה בעבור אותם אנשים שלקחו את זה על עצמם.

גילה גמליאל: והדבר הכי חשוב – לא לאבד את המפעל הזה, כי הוא נותן מענה למקומות שבהם המדיה המסורתית והדיגיטלית לא נותנת להם את המענה היום.

יבגני סובה: לפני שחבר הכנסת ביטון יושב-ראש הוועדה יחזור, אני רוצה להגיד: אני מבין שיש פה סכמה, וסך הכול סלע המחלוקת היא אם זה ארבע שנים או שנתיים.

איתי עצמון: ומה הנימוקים ומה - - -

אסתי פלדמן: סלע המחלוקת גם מצויה על מה מעמידים את כל הצעת החוק הזאת.

אסתי פלדמן: אם זאת הצעת חוק שנועדה לתת פיצוי לקורונה, אנחנו - - -

קרן ברק: לא, לא.

קרן ברק: תגידי, את לא נמצאת בדיון?

קרן ברק: אנחנו כבר שעה מדברים.

קרן ברק: את תקועה על משפט אחד?

אסתי פלדמן: אני מקשיבה, בהחלט - - -

יבגני סובה: קרן, קרן - - -

מיכאל ביטון: חברות הכנסת, אני פה לידכן.

קרן ברק: שורה אחת מתוך 100 טיעונים, את נתקעת על זה.

מיכאל ביטון: לא לתקוף עובדת ציבור.

גילה גמליאל: לא תוקפים עובדי ציבור, אבל איך - - -

מיכאל ביטון: היא תגיד מה שהיא רוצה להגיד, וכל אחד יגיד, והמחוקק יחוקק.

מיכאל ביטון: תנו לה, אל תתרגשו, תנו לאנשים לדבר.

אסתי פלדמן: כמו שאמרתי מקודם, הצעת החוק הזאת בנויה על מספר אדנים, עניתי לאדן אחד, ולכן אנחנו לא מתנגדים להצעת החוק.

אסתי פלדמן: אבל אנחנו מתנגדים להעמיד אותה על אותה רגל שמדברת על פיצוי לקורונה, כי פיצוי לקורונה, אנחנו לא נמצאים במסגרת הנכונה.

גילה גמליאל: אז נמחק את זה מדברי ההסבר.

יבגני סובה: זה לא עניין של פיצוי קורונה.

יבגני סובה: אסיים ואז מיכאל יחליף אותי.

גילה גמליאל: שעה מתדיינים פה על - - -

יבגני סובה: גילה, שנייה, אני מבין ואני מבין את הרציונל של ארבע שנים.

יבגני סובה: ואם אתם שואלים אותי, אני חושב שכן צריך ללכת על הרעיון של ארבע שנים וזאת משתי סיבות: כמו ששמענו את כל הנימוקים פה, ארבע שנים זה מספיק זמן וגם בגלל שמדובר בקריאה ראשונה, אנחנו יכולים לעשות את זה בקריאה ראשונה, להעביר את הדבר הזה, ואם יהיו פה עוד, אולי נעשה פה עוד איזה ישיבה - - -

מיכאל ביטון: כן, נשמע את עמדת הממשלה אחרי קריאה ראשונה.

יבגני סובה: נשמע את עמדת הממשלה, אבל כרגע מדובר על הכנה לקריאה ראשונה.

יבגני סובה: לכן כפי שהחוק מציע, הוא מציע הוראת שעה לארבע שנים.

יבגני סובה: אני לא רואה שום - - -

איתי עצמון: הוא לא מציע הוראת שעה לארבע שנים.

קרן ברק: לא.

יבגני סובה: הוראת שעה זו כבר התוצאה של ההסכמות.

מיכאל ביטון: הוא מסמיך את הרשות - - -

יבגני סובה: אוקיי, אז אני חוזר בי.

מיכאל ביטון: הוא רק מסמיך מישהו אחר להאריך.

מיכאל ביטון: אנחנו לא מחליטים גם על הזמן.

אסתי פלדמן: אנחנו מבקשים שזאת תהיה הוראת שעה לשנתיים.

אסתי פלדמן: משרד האוצר.

מיכאל ביטון: אבל אנחנו מסמיכים אותו, אולי הוא יחליט על שנתיים?

אסתי פלדמן: לא.

אסתי פלדמן: אבל ההסכמה של ועדת שרים לענייני חקיקה הייתה שהצעת החוק כולה, נגביל אותה להוראת שעה.

אסתי פלדמן: אנחנו לא נסמיך אותה.

יבגני סובה: אבל לא היה שם ארבע שנים.

מיכאל ביטון: אין בעיה.

מיכאל ביטון: עמדת הממשלה, אחרי ההצבעה, תבואו לפה ותגידו שזה מה שאתם רוצים.

מיכאל ביטון: זה יהיה על דעת הרשות השנייה - - -

גילה גמליאל: יפה.

גילה גמליאל: אנחנו יכולים לחשוב אחרת.

אסתי פלדמן: אין בעיה.

מיכאל ביטון: אבל אם אנחנו מסמיכים את הרשות השנייה לקבוע את ההארכה ואת משך ההארכה - - -

קרן ברק: אתם יכולים לדבר עם הרשות השנייה, אתם יודעים לדבר איתם.

אסתי פלדמן: אני אומרת את עמדת הממשלה.

אסתי פלדמן: הרשות השנייה אינה חלק מהממשלה.

קרן ברק: אבל אתם יודעים לדבר איתם.

אסתי פלדמן: בוודאי יודעים לדבר איתם.

קרן ברק: גם אנחנו לא חלק מהממשלה ואתם מדברים איתנו.

קרן ברק: אתם יודעים לדבר אחד עם השני.

מיכאל ביטון: מה זה הרשות השנייה "אינה" חלק מהממשלה?

אסתי פלדמן: הם תאגיד סטטוטורי.

קרן ברק: הם רשות נפרדת.

גילה גמליאל: סליחה, אם את לא יודעת, אז הם גם שליחי הממשלה.

מיכאל ביטון: הם זרוע ארוכה של הממשלה - -

גילה גמליאל: זרוע ביצועית של הממשלה.

מיכאל ביטון: - - לביצוע מדיניותה מתוקף חוק שהממשלה חוקקה.

גילה גמליאל: ובהחלט זה מתוקף תפקידם הסטטוטורי כדי שלא תנהלו אותם עד כדי כך.

מיכאל ביטון: הממשלה הסמיכה אותם לפעול בשם הממשלה בתחומים מסוימים.

אסתי פלדמן: אין צורך להיכנס לוויכוח.

אסתי פלדמן: בכל אופן, עמדת ועדת השרים הייתה שאורך הוראת השעה ייקבע בתיאום משרדי האוצר והתקשורת.

אסתי פלדמן: ועמדת משרד האוצר - -

גילה גמליאל: מעולה, אז תדברו עם הרשות השנייה.

אסתי פלדמן: - - שהוראה השעה לא תהיה - - -

דוד בן בסט: אבל זה לא נכון.

דוד בן בסט: סליחה - - -

גילה גמליאל: גם אם זה נאמר, תנהלו את זה עם הרשות השנייה ולא כאן בוועדה.

דוד בן בסט: זה לא נכון.

מיכאל ביטון: בן בסט, נא לא להתפרץ.

מיכאל ביטון: תן לנו לנהל את העניין.

מיכאל ביטון: ענבל, רצית להגיד משהו או כשכבר אמרת שלא הייתי פה?

מיכאל ביטון: אין לך מה להגיד.

מיכאל ביטון: איתי, הצעה?

מיכאל ביטון: כן.

איתי עצמון: מה שאני מציע, גם בעקבות הדברים שנשמעו כאן, שבאמת שלא נתייחס ספציפית רק לתקופת משבר הקורונה, אבל כן נמנה אותו כשיקול, כי כתבתם את זה בדברי ההסבר - - -

גילה גמליאל: אפשר למחוק את דברי ההסבר.

גילה גמליאל: אפשר לייצר אותם שינויים פה - - -

איתי עצמון: אבל אמרת - - -

מיכאל ביטון: אוקיי, תמשיך.

גילה גמליאל: לא, שלא תתלו על זה אחר כך בהמשך.

מיכאל ביטון: גילה, גילה, רגע.

איתי עצמון: מה שאני מציע שבגלל, כמו ששמענו כאן, יש סיטואציה ייחודית, אז שההארכה הזאת הנוספת תהיה רק בשל נימוקים מיוחדים.

איתי עצמון: אפשר להגיד שקשורים בין היתר למשבר הקורונה, כלומר, לא להגיד שזה רק קשור לקורונה.

גילה גמליאל: אוקיי, מצוין.

גילה גמליאל: לא אמרנו רק, יש פה פירוט שלם של הדברים.

איתי עצמון: ומבחינת הוראת השעה, מה שאני מציע בכל זאת, שוב, אם אנחנו מדברים כרגע על בעלי זיכיונות שהזיכיון שלהם עומד להסתיים בשנתיים הקרובות או יותר שההארכה הנוספת תחול רק על מי שמצוי כעת בתקופה האחרונה האפשרית להארכה לפי החוק.

איתי עצמון: כלומר, לא על תחנה שקיבלה זיכיון רק לפני שלושה חודשים, ששם יש לה אופק של כמעט 16 שנה.

מיכאל ביטון: רק על מי שעלול להיפגע.

גילה גמליאל: בגלל זה אנחנו רוצים להשאיר את שיקול הדעת לרשות.

גילה גמליאל: זה בסדר.

מיכאל ביטון: את זה אתה תחליט.

איתי עצמון: סביר.

איתי עצמון: ואני בכל זאת משקיע לשקול כן לכתוב: בין השיקולים שהמועצה תשקול, גם את השיקול של פגיעה בתחרות ופגיעה באינטרס הציבורי בלא מכרז.

מיכאל ביטון: בסדר.

מיכאל ביטון: זה יבוא אחרי קריאה ראשונה.

איתי עצמון: לא כרגע - - -

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: קריאה ראשונה.

מיכאל ביטון: לממשלה יש זמן לדון בקרבה, להגיע להסכמות; אוצר; תקשורת.

מיכאל ביטון: רשות שנייה, למרות שאתה לא שייך לממשלה, אולי יבדקו איתך משהו, את העניין, מה אתה חושב, אולי במקרה בגלל שאתה מחליט בסוף, ישאלו אותך מהי עמדתך.

מיכאל ביטון: אולי.

מיכאל ביטון: ואחרי שתעשו את כל זה, אחרי קריאה ראשונה, תבואו לדיון עם קריאה שנייה ושלישית ונבדוק.

מיכאל ביטון: ואם אתם תשכנעו אותנו, נכניס את מרכיב הדאגה לתחרות.

מיכאל ביטון: יושב-ראש הרשות השנייה, אמרת משפט חשוב מאוד: זה הזרוע התקשורתית הכי חלשה של מדינת ישראל.

מיכאל ביטון: לא רק שהיא חלשה, היא הוחלשה בקורונה.

מיכאל ביטון: זה המצב שאנחנו נמצאים בו.

מיכאל ביטון: ואם אפשר לייצר יציבות, אגב, כשהוסמכה הרשות השנייה לעשות בקרה על ערוץ 2 וכן הלאה, אחת הסמכויות הראשיות שלה היה לוודא שהם לא עושים עסקים אחרים או פעילות אחרת שתפגע באיתנות הפיננסית שלהם.

מיכאל ביטון: חובת הרשות השנייה לדאוג לאיתנות הפיננסית של הגופים שהיא מפקחת עליהם.

מיכאל ביטון: זה ביסוד המשימה שלך.

מיכאל ביטון: ולכן נראה לי סביר כרגע להתקדם.

מיכאל ביטון: יהיה עוד הרבה דיו ומילים וטענות וגם כשתביאו את כל עמדת הממשלה מקשה אחת, עד אז – תקשורת, אוצר, רשות שנייה וכל נוגע בדבר הממשלתי.

מיכאל ביטון: עמדה אחת משותפת שתגיע אחרי קריאה ראשונה לפה – אנחנו לא נוכל להתעלם ממנה, ונוכל להיות קשובים לה אם יהיה בה מרכיב של תחרות.

מיכאל ביטון: תעשו את הבדק בית עד אז בסוגיית הדאגה לתחרות כפי שאמר היועץ המשפטי.

איתי עצמון: רק עוד מרכיב אחד שאשמח אם חברי הכנסת יאמצו והוא למען השקיפות, שהחלטות המועצה על הארכות הזיכיונות בכלל, לפי סעיף 35, יהיו מנומקות ויפורסמו לציבור באתר הרשות.

איתי עצמון: בעיני זה מרכיב הכרחי.

איתי עצמון: אני חושב שהיה צריך לעשות את זה גם בלי לכתוב בחוק, אבל נראה לי מאוד נכון לעגן את זה כבר עכשיו בחקיקה.

מיכאל ביטון: בסדר גמור.

אסתי פלדמן: הנוסח ישתנה בעקבות ההערות, היועץ המשפטי?

איתי עצמון: כן.

איתי עצמון: עכשיו אקרא.

אסתי פלדמן: אז אנחנו רק מבקשים שבמקום התייחסות מפורשת לקורונה יהיה התייחסות להיבטים כלכליים או קשיים כלכליים.

קרן ברק: אבל כתוב.

איתי עצמון: אוקיי.

אסתי פלדמן: איתי הרגע הקריא נוסח שהיינו מבקשים לשנות.

מיכאל ביטון: למה את לא רוצה שיתייחסו לקורונה?

קרן ברק: היא מפחדת מהשלכות רוחב שקשורות לקורונה.

קרן ברק: זה בסדר.

מיכאל ביטון: הממשלה שמה עשרות מיליארדים בגלל קורונה.

אסתי פלדמן: זה בדיוק מה שאמרנו.

אסתי פלדמן: היא שמה באופן ישיר ובתוכנית מענקים ישירה ולא באופן - - -

מיכאל ביטון: וגם באופן מיוחד למצבים מיוחדים לסקטורים וגופים מיוחדים, תוכניות סיוע מיוחדות בקורונה.

מיכאל ביטון: והקורונה, נקווה שהיא מאחורינו, ואנחנו לא פוחדים להגיד שהיא השפיעה על המשק באין סוף היבטים, כולל ההיבט הזה.

מיכאל ביטון: זה לא כזה סוד גדול.

מיכאל ביטון: אם את רוצה, אני לא מרגיש צורך למחוק את המילה קורונה.

אסתי פלדמן: אנחנו לא אומרים למחוק, אנחנו מבקשים להחליף אותה בהיבטים כלכליים.

קרן ברק: בין היתר, בין היתר.

מיכאל ביטון: היבטים כלכליים המושפעים מנסיבות השנים האחרונות.

גילה גמליאל: גם השנים - - -

מיכאל ביטון: בן בסט, אתה מפריע לי.

מיכאל ביטון: שב, בבקשה.

מיכאל ביטון: תקריא את הנוסח בבקשה.

איתי עצמון: אקרא כמובן משהו מאוד ראשוני.

איתי עצמון: הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – הארכת תקופות הזיכיון לשידורי רדיו אזורי), התשפ"ב–2022 וכאן אנחנו נכניס את התיקון:

מיכאל ביטון: "המושפעים מנסיבות השנים האחרונות".

מיכאל ביטון: בכל זאת אנחנו רוצים.

איתי עצמון: הם חייבים.

איתי עצמון: זה בכל מקרה מדובר רק על תחולה של מי שכרגע עומד להסתיים זיכיונו.

איתי עצמון: אני חושב שזה בסדר.

מיכאל ביטון: טוב.

איתי עצמון: אנחנו נבהיר מבחינת התחולה שהסמכות הזאת להארכה חלה רק על מי שמצוי כעת בתקופת הזיכיון האחרונה האפשרית להארכה לפי החוק.

איתי עצמון: כלומר, כבר שבעצם הוא עומד למצות - - -

מיכאל ביטון: שהוא נפגע ישיר.

גילה גמליאל: התקופה האחרונה זה בסדר.

איתי עצמון: כן, ושהחלטות המועצה לפי סעיף 35 יהיו מנומקות ויפורסמו לציבור באתר האינטרנט של המועצה.

מיכאל ביטון: הרשות השנייה, מקובל עליכם?

מיכאל ביטון: אוקיי.

מיכאל ביטון: כפי שנוסח, מי בעד תיקון סעיף 35 כפי שהוקרא על ידי היועץ המשפטי?

מיכאל ביטון: מי מתנגד?

מיכאל ביטון: מי נמנע?

מיכאל ביטון: אושר

מיכאל ביטון: פה אחד.

מיכאל ביטון: התיקון, סעיף 35, מאושר.

מיכאל ביטון: אין עלות תקציבית.

מיכאל ביטון: יעבור לקריאה ראשונה וישוב אלינו.

מיכאל ביטון: ואם נידרש נעשה בו שינויים.

מיכאל ביטון: תודה רבה לכולם.