ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 163, 2022-06-07 14:30

עלי סלאלחה: חברים, שלום לכולם.

עלי סלאלחה: אני נתבקשתי להחליף את יושבת ראש הוועדה, ועדת החינוך שרן השכל, ואני מקווה שאנחנו ביחד נעשה שעה ככה על מי מנוחות, לדבר על נושא מאוד מאוד חשוב.

עלי סלאלחה: שמי עלי סלאלחה, באתי מתחום החינוך, הייתי עשרים שנה מורה, עשרים שנה מנהל, והנושא הזה הוא מאוד מאוד חשוב לי.

עלי סלאלחה: אני חושב שהנושא הזה צריך להיות חשוב לכל מי שרוצה להצליח.

עלי סלאלחה: היות ואנחנו מתעסקים עם העתיד שלנו, הילדים שלנו, הצעירים שלנו, וצריכים להביא אותם למצב חינוכי, תרבותי, ולימודי על הצד הטוב ביותר.

עלי סלאלחה: אני ניהלתי גם את בית הספר המקיף בבית ג'אן, בית ספר שאנחנו הבאנו אותו משנים עשר אחוז בגרות, בשנת 99'-2000 למאה אחוז בגרות.

עלי סלאלחה: כאשר הנשירה בכפר בית ג'אן היתה חצי אחוז, וכל מחזור היה מאתיים.

עלי סלאלחה: אז כמה היה לנו נשירה, ילד, ילדה.

עלי סלאלחה: בדרך כלל ילדה שהלכה לכיוון הדת, ואיזה שהוא שייח' אמר לה כדאי לך לא להיות עם בחורים, ואצלנו כל בתי הספר הם בתי ספר מעורבים.

עלי סלאלחה: העיקר, חברים וחברות, הנושא שאנחנו נדבר עליו היום, וחשוב שאנחנו נדבר עליו, הוא נושא של הלימוד לילדים חולים, שאנחנו לפי החוק חייבים לתת להם מענה.

עלי סלאלחה: וחייבים ללמד אותם, וגם בבית.

עלי סלאלחה: ואסור לשכוח אף אחד.

עלי סלאלחה: כפי שלא שכחנו אף אחד בכפר בית ג'אן וכולם הביאו אותם להצלחה, אנחנו גם מחוייבים וחייבים להביא את הילדים שנבצר מהם להגיע לבית הספר, נדמה לי עשרים ואחד יום, אם הוא בבית אז חובתנו לשלוח אליהם מורה, מישהו שייתן להם לימודים בבית.

עלי סלאלחה: זה הנושא.

עלי סלאלחה: נושא מאוד מאוד חשוב.

עלי סלאלחה: אני לא יודע מה מספר הילדים האלה שאנחנו נותנים להם שירות, ואם יש מישהו שיכול להגיד לנו מה הסדר גודל של הילדים האלה שאנחנו נלמד אותם, או מלמדים אותם בבית, זה מבורך וטוב.

עלי סלאלחה: בבקשה.

מירי דוידיאן: אלפיים ילדים,

עלי סלאלחה: מראש הנקרה ועד אילת?

עלי סלאלחה: זה מספר לא מבוטל.

עלי סלאלחה: מספר לא מבוטל.

עלי סלאלחה: בדרך כלל איזה גילאים?

מירי דוידיאן: אני אציג את עצמי, אני מורה, אני שבע שנים בקדימה מדע, זה עבר למשרד החינוך, ובגלל זה אנחנו כאן.

מירי דוידיאן: קיבלתי מקרים מזעזעים ביותר, אני עובדת עם המקרים הכי קשים.

מירי דוידיאן: אני מורה בעיקר לכיתות יא'-יב' שמביאה אותם לבגרות.

מירי דוידיאן: יש כאן חברה שהיא גם כן, אנחנו הגענו שלושה.

מירי דוידיאן: המקרים באמת מאוד מאוד קשים, אם מדובר במחלות קשות, אם מדובר בבעיות נפשיות, אם מדובר בהתעללות שעברו בין כתלי בית הספר, אם מדובר בדברים אחרים, של בעיות בבית, שילד בתקופה מסויימת בחיים שלו החליט, וזו תקופה קריטית, הוא החליט שהוא לא הולך לבית הספר.

מירי דוידיאן: והתפקיד שלנו הוא לא רק תפקיד כמורה, שבא ומלמד את החומר והולך הביתה.

מירי דוידיאן: אנחנו גם פסיכולוגים של אותם ילדים, ותורמים גם למשפחה מסביב.

מירי דוידיאן: גם למשפחה מסביב עם המון חום, הבנה, להקשיב.

עלי סלאלחה: את רוצה להגיד לי שאת עושה את העבודה שלך בצורה הטובה ביותר?

מירי דוידיאן: הכי טובה שיכולה להיות.

מירי דוידיאן: אני ממש חיה את זה בתקופה מאוד ארוכה.

מירי דוידיאן: כל התקופה, אני אומרת את זה בפירוש, בשנה הראשונה היה לי נורא קשה.

מירי דוידיאן: הייתי יוצאת מהתלמיד ובוכה.

מירי דוידיאן: כי היו לי מקרים מזעזעים.

מירי דוידיאן: פשוט מקרים מאוד מאוד קשים.

מירי דוידיאן: אבל זה לא רק הנפשות, זה ילדים שאנחנו צריכים לא לזרוק אותם לאף מקום.

מירי דוידיאן: זה שהם נולדו ככה, או שבמהלך החיים שלהם הם קיבלו את המכה הקשה.

עלי סלאלחה: איזה גילאים לימדת?

מירי דוידיאן: אני לימדתי תיכון ומעלה.

עלי סלאלחה: עשו בגרות?

מירי דוידיאן: אני דואגת להם שיעשו בגרות, אנחנו עושים בגרות, הציונים שהם איתי זה שמונים ומעלה.

עלי סלאלחה: אם את שבע שנים, אז בטח יש לך תלמידים שהם בוגרים.

מירי דוידיאן: נכון.

עלי סלאלחה: עקבת אחרי זה?

עלי סלאלחה: בדקת האם התלמידים שלימדת ועזרת להם הגיעו לבגרות, והיום מסתדרים בחיים, משתלבים בחיי היומיום, בעבודה, בכל מיני מקומות?

מירי דוידיאן: חלקם בתפקידים מאוד בכירים.

מירי דוידיאן: יש לי תלמיד שלפני כמה שנים אני הייתי איתו, היה לו מחלה מאוד מאוד קשה.

מירי דוידיאן: היום הוא נמצא, הוא עושה עדיין שירות צבאי.

מירי דוידיאן: רוב התלמידים האלה, או שהם מתנדבים, או שהם עושים שירות צבאי מלא.

מירי דוידיאן: זה ילדים מאוד אינטליגנטיים.

מירי דוידיאן: אנחנו חושבים שהם כאילו חולים וזה, אבל זה לא נכון, הם מאוד אינטליגנטיים.

עלי סלאלחה: הראש בריא.

מירי דוידיאן: הראש מאוד בריא.

מירי דוידיאן: הם יודעים מה הם רוצים בחיים שלהם.

מירי דוידיאן: והם לא יושבים ובוכים על הדבר הנוראי שהם קיבלו.

מירי דוידיאן: כי זה באמת דברים נורא קשים.

מירי דוידיאן: אני מדברת גם על השתלות.

מירי דוידיאן: היו לי שני תלמידים של השתלות, לב וכליה.

עלי סלאלחה: חשבת כשהתחלת עם התלמידים שלך, שבאמת הוא יצליח, היא תצליח, יגיעו למשהו, יסתדר בחיים, ישתחרר מהמשפחה, ישתחרר מהתלות?

מירי דוידיאן: אני לא מאמינה שהם ישתחררו אי פעם מהתלות.

מירי דוידיאן: הם יהיו קשורים למשפחה תמיד.

עלי סלאלחה: גם אני תלוי במשפחה שלי.

עלי סלאלחה: כולנו תלויים במשפחה.

עלי סלאלחה: הוא התחיל להרגיש אחרת.

עלי סלאלחה: בלעדיך היה מצליח?

מירי דוידיאן: אני צריכה להיות מאוד צנועה.

מירי דוידיאן: אני חושבת שזה ילדים שאם אתה נותן להם דחיפה, הם יכולים להגיע מאוד רחוק.

מירי דוידיאן: זה הכל.

מירי דוידיאן: אני לא אקח חלק בזה, אני באמת בנאדם מאוד צנוע.

מירי דוידיאן: אני חושבת שאם אנחנו נותנים להם פוש לילדים האלה, הם יכולים להגיע מאוד רחוק.

מירי דוידיאן: יש לי ילדים מוכשרים ברמות, ממש ממש ברמות.

מירי דוידיאן: וחבל.

מירי דוידיאן: יש לי תלמידים שקיבלו מאיות ככה, כמו כלום.

מירי דוידיאן: יש לי תלמיד שמתעקש עכשיו לעשות חמש יחידות מתמטיקה, ממש מתעקש נורא חזק לעשות את זה.

מירי דוידיאן: והוא היה חצי שנה עכשיו מאושפז בבית חולים.

מירי דוידיאן: וזה מלחמה שלי איתו, אני רוצה נורא שהוא יעשה חמש יחידות, אבל הוא צריך להגיע לרמה מסויימת כדי להגיע לחמש יחידות.

עלי סלאלחה: את עבדת כמורה בבית ספר רגיל?

מירי דוידיאן: לא.

עלי סלאלחה: או שרק עם הילדים האלה?

מירי דוידיאן: אז אני אספר את הסיפור שלי.

מירי דוידיאן: אני כימאית במקור, יש לי מאסטר בכימיה, ותואר בתכנות מחשבים.

מירי דוידיאן: אני שולטת בשלוש שפות מחשב.

מירי דוידיאן: אבל הגעתי באיזה שהוא שלב, נשרפתי בשוק החופשי, ואז החלטתי שאני רוצה באמת לתרום, לתת את החלק שלי.

מירי דוידיאן: הגעתי לבית ספר ואיך שהוא אני לא הסתדרתי, זה ממש לא היה טוב.

מירי דוידיאן: נתנו לי את הכיתות הנמוכות.

מירי דוידיאן: אני מורה שמעוררת מחשבה.

עלי סלאלחה: למה אני שואל, כי קודם היה מורה מלמד רגיל, אחרי הצהריים, אז הוא הולך, מלמד ילדים בבית.

עלי סלאלחה: והיה עושה כמה שהוא רוצה שעות, ומרוויח גם כסף.

עלי סלאלחה: לאחרונה משרד החינוך הוא מנע את זה, כמה שאני מבין, והפך כל מי שרוצה לעבוד עם הילדים האלה כממלא מקום.

מירי דוידיאן: מותר לי לתקן אותך?

מירי דוידיאן: אז קודם כל מדובר במורים שתורתם אמונתם.

מירי דוידיאן: אנחנו ממש עובדים רק עם הילדים.

מירי דוידיאן: מה שעשה משרד החינוך הוא ביקש מאתנו להשתלב גם בבית הספר.

מירי דוידיאן: יש כאלה שהצליחו לעשות את זה, וגם לעשות את זה.

מירי דוידיאן: אני חושבת שזה בלתי אפשרי.

מירי דוידיאן: אני רצה מתלמיד לתלמיד, אני עובדת במספר ערים.

מירי דוידיאן: ואני באזור המרכז.

מירי דוידיאן: הפקקים ממש הורגים אותי, אני לפעמים שעות בפקקים.

מירי דוידיאן: אני לא יכולה גם לעשות את זה בבתי ספר.

מירי דוידיאן: נורא קשה.

מירי דוידיאן: אני נטו רק התלמידים האלה.

מירי דוידיאן: תלמידים שאני ניגשת אליהם הביתה, באמת יש לי מקרים מאוד מאוד קשים, ילדים שעברו ניתוח בגלל גידולים בראש, דברים מזעזעים.

מירי דוידיאן: באמת באמת מזעזעים.

מירי דוידיאן: אבל אני איתם.

עלי סלאלחה: היות ויש לנו שעה, יש פה ציבור שגם חייבים לתת לו את ההזדמנות לדבר על התופעה, על הנושא הזה, אז בואו נעבור ברשותכם לעדי נועם, נציגת משרד החינוך.

עלי סלאלחה: מנהלת מחלקה בכירה ייעוץ משפטי חינוך מיוחד.

עדי נועם: אז ככה, דבר ראשון מבחינת הנתונים ברמה הארצית כיום ישנם 1801 תלמידים פעילים נקרא לזה, מתוכם כשבע מאות חמישים הם תלמידים שהתחיל לקבל, לפחות קיבלו גם בשנה שעברה והם ממשיכים.

עדי נועם: כאלף חמישים וחמישה הם תלמידים חדשים.

עדי נועם: וישנם שבע מאות שישים ושישה תלמידים שחזרו למסגרות החינוכיות.

עדי נועם: בעצם העוגה הכללית היא אלפיים חמש מאות.

עדי נועם: כך שחשוב להבין שבעצם התכנית נועדה לסייע לאותם תלמידים שלא לצבור פערים לימודיים באמת בתקופה של מחלה.

עדי נועם: כל הנושא של מיהו ילד חולה, מיהו ילד מאושפז, מהי מחלה מתמשכת, כל אלה הם מוגדרים בחוק חינוך חינם לילדים חולים.

עדי נועם: כשאנחנו מדברים על זה שמתוקף ההחלטה המשרדית, שקיבלה תוקף של החלטת ממשלה, באוגוסט האחרון הוחלט שמשנת הלימודים הנוכחית המענה החינוכי יינתן לתלמידים החולים על ידי מערכת החינוך, ולא במיקור חוץ שנעשה בעבר.

עדי נועם: כשיש לנו באמת עדיפות שהמורים שילמדו ילמדו באופן תדיר במוסדות החינוך, או של הילד החולה, או מוסדות שהם סמוכים, בנוסף לעבודה הרגילה שלהם כמורים, ככל כמובן שהם מעוניינים בזה.

עדי נועם: כשכל השינוי הזה גובש מטעמים מקצועיים שונים, ובעיקר החיזוק של תהליכי ההוראה והטיפול, תוך שמירה על הקשר והרציפות החינוכית עם המסגרת.

עדי נועם: לאפשר להם להשתלב בה ככל שהמצב הרפואי שלהם, והם בעצם יהיו במצב שהם יכולים לחזור ללימודים הסדירים, ולשמור על הקשר הרגשי, החברתי, התפקודי והלימודי.

עדי נועם: חשוב גם להבהיר שגם כשהשירות הזה ניתן במיקור חוץ, היה מדובר במכרז בהיקפים משתנים, לצורך יישום החוק, כשכל הזמן ההיקפים משתנים באופן מאוד דינמי, ולמשרד היתה הזכות להגדיל או לצמצם את ההיקפים.

עדי נועם: כי באמת אנחנו מדברים על שינויים רבים ותכופים במצבים הרפואיים של התלמידים, יש שינוי במספר התלמידים שצריכים את השירות.

עדי נועם: תחילת שנה, זה לא כמו החודשים של אמצע השנה, זה לא כמו החודשים של סוף השנה.

עדי נועם: כל הזמן יש שינויים, כמו גם שכבות גיל שונות, מקצועות שונים שצריך.

עדי נועם: ולכן לפי מה שהיה קבוע במכרז, וגם האופי של השירות, היתה תמיד העסקה במתכונת שעתית שהיא משתנה.

עדי נועם: לגבי ההיקפים של המורים, היום ישנם שמונה מאות שלושים מורים שמשתתפים בתכנית, מתוכם חמש מאות שישים ואחד הם עובדי הוראה שמלמדים בנוסף במוסדות חינוך, בנוסף למשרה שלהם, כלומר בשעות בודדות של ילדים חולים.

עדי נועם: שמונה מאות שלושים, מתוכם חמש מאות שישים ואחד הם עובדי הוראה שמלמדים במוסדות חינוך, בנוסף ללימוד תלמידים,

עלי סלאלחה: שכמובן מתאימים לכל שכבת גיל,

עדי נועם: כן, הם עומדים בדרישות המקצועיות של המשרד, הם עובדים במשרה רגילה בהוראה, ובנוסף הם מלמדים ילדים חולים.

עדי נועם: ומאתיים שבעים הם לא מורים ממוסדות החינוך, והם מלמדים אך ורק ילדים חולים.

עדי נועם: כך שאנחנו רואים שהמטרה שבאמת רצינו שהצוותים.

עלי סלאלחה: מה ההשכלה שלהם?

עדי נועם: לפי הדרישות של המשרד.

עלי סלאלחה: יש איזה שהוא גוף שבודק מי ילמד ובודק את הכישורים שלו?

עדי נועם: כן.

עדי נועם: כלומר עצם השיבוץ הזה, כלומר אנחנו עושים את ההתאמה, ההורים של הילד החולה מגישים בקשה, מצרפים מסמכים רפואיים, צריך לראות שבאמת הילד זכאי לשירות בהתאם לחוק, ואז אנחנו בודקים את הגיל, את איזור הלימודים הגיאוגרפי, את המקצועות שהוא צריך, אם זה תלמיד שניגש לבגרות, לא ניגש לבגרות.

עלי סלאלחה: מתייעצים בדרך כלל עם הנהלת בית הספר, עם המחנך, עם היועצת?

עדי נועם: יש שיתוף פעולה עם בתי הספר.

עדי נועם: צריך לדעת למשל איזה מקצועות, מה התכנים שהכיתה כעת לומדת, במקצועות השונים.

עדי נועם: בתאום עם ההורים גם מגבשים את תכנית החינוך שבעצם ילמד הילד החולה בביתו.

עדי נועם: העמידה בדרישות היא בהתאם לדרישות של המשרד.

עדי נועם: אנחנו כמובן רוצים שיהיו אנשים מקצועיים שידעו להעביר את התכנים המקצועיים בצורה שטובה לתלמיד.

עלי סלאלחה: ובסוף התהליך יש מישהו שבודק אם הילד באמת קיבל מה שהוא צריך לקבל?

עדי נועם: יש לנו כל הזמן תהליכים של מעקב ובקרה.

עדי נועם: יש לנו מדריכים גם במחוזות שמלווים את התהליכים.

עדי נועם: כלומר המשרד כאן הוא חלק מאוד פעיל בכל ההפעלה של זה.

עדי נועם: זה גם חלק מכל השיקולים, שבעצם הסתיימה המתכונת הזאת של מיקור חוץ, שנעשתה בעבר.

עלי סלאלחה: יפה.

עלי סלאלחה: יש לך עוד משהו להגיד לנו?

יהודית גידלי: אפשר לשאול אם כל הילדים שזכאים לשירות מקבלים את השירות שמגיע להם, לפי הכללים שקבעתם?

עדי נועם: אין לי כרגע מולי את הנתון המספרי מבחינת השיבוץ.

עדי נועם: באופן עקרוני ברגע שההורים מגישים את הבקשה בליווי כל המסמכים הגורמים הרלוונטיים עושים את כל המאמצים כדי לצוות את אותם מורים שיוכלו ללמד.

עדי נועם: כדי להתחיל לתת את המענה כמה שיותר מהר.

עדי נועם: אין לי כרגע פה את הנתון המספרי.

עדי נועם: אבל הרוב הגדול של התלמידים אכן מקבלים את השירות.

יהודית גידלי: גם תלמידי חינוך מיוחד, מטפלים פרה-רפואיים, סייעות?

מופיד מרעי: << דובר >> מוממ תראו, אנחנו ביקשנו את הדיון הזה, הדיון המיוחד הזה, כי יש צורך בדיון.

מופיד מרעי: יש צורך בלדון בסוגיה.

מופיד מרעי: זה שיש לנו מערכת חינוך, ויש לנו מורים, בציר המרכזי של ההוראה, והם מטופלים, מחזקים אותם, מתחזקים אותם, דואגים להם, הכל בסדר.

מופיד מרעי: מה שאותנו מטריד דווקא לא שם.

מופיד מרעי: אלה שאין לנו, אנחנו לא יודעים מה קורה שם, שיש בעיה, לא רק בשליטה אלא בחינוך של הילדים או התלמידים המוגבלים, שצריכים מורים ומורות כמובן, צמודים, כדי שאנחנו, כמדינה בכלל, כחברה בכלל, נמצה מהם את היכולות שלהם, כמו שהיא אמרה, יכול להיות תלמיד, בגלל שהוא מוגבל, ואין לו מורה, ואין מי שיוביל אותו, ואין מי שידריך אותו, אז הפוטנציאל שלו נשאר טמון אצלו, והוא לא יוצא החוצה, והוא לא מתקדם בחיים.

מופיד מרעי: לכן אנחנו ביקשנו את הדיון הזה.

מופיד מרעי: מבחינת הנתונים אתם מצליחים לבלבל אותנו בנתונים.

מופיד מרעי: אלפיים, אלף שמונה מאות, שמונה מאות חמישים.

מופיד מרעי: אנחנו שואלים אם לכל ילד כזה יש מורה.

מופיד מרעי: גם אין תשובות חותכות.

מופיד מרעי: במערכת מאורגנת, במערכת מסודרת, במערכת שיש בה גם בקרה, יודעים לפקח, ולהגיד בדיוק מה.

מופיד מרעי: אתם הייתם צריכים להגיע לכאן עם נתונים מדוייקים, מה יש לנו ומה אין לנו.

מופיד מרעי: אנחנו בסופו של דבר, הדיון הזה מיועד כדי להסדיר את מעמדם של המורים האלה.

עדי נועם: אתם ביקשתם נתונים על תלמידים.

עדי נועם: יש לנו את הנתונים.

מופיד מרעי: נו, אבל מורה פר תלמיד, עם כל הכבוד.

עדי נועם: לא בהכרח.

עדי נועם: יש מורים שמלמדים מספר תלמידים.

מופיד מרעי: אתם תקבעו את הפרמטרים.

מופיד מרעי: אני לא יודע לעשות את זה.

מופיד מרעי: אתם צריכים לעשות את זה.

מופיד מרעי: אבל לנו לפחות אתם צריכים לבוא ולתת את המספרים.

מופיד מרעי: כדי שאנחנו נדע איזה החלטות נקבל.

מופיד מרעי: ממה שקורה כרגע, אז אנחנו עוד פעם מדברים, אנחנו לא יכולים לקבל החלטות גם.

עלי סלאלחה: טוב חברים, אנחנו נבדוק ונבחן את התנאים שמקבל מורה או מורה שעובד עם התלמידים האלה.

עלי סלאלחה: היות ומורה אם הוא לא יקבל כהוגן, אז למעשה הוא לא יעשה את העבודה, ויעשה את זה חפיף.

עלי סלאלחה: אז אנחנו חשוב לנו שאנחנו נדע.

עדי נועם: אני יכולה להתייחס לתעריפי השעה.

עלי סלאלחה: חשוב גם דרך אגב לתת לעוד אנשים שכן יתבטאו.

עלי סלאלחה: יש לנו מגוון של אנשים פה, שאנחנו חייבים לשמוע אותם.

עדי נועם: אז חשוב לציין שהתעריפים האלה גובשו בתיאום עם אגף השכר והסכמי עבודה במשרד האוצר, והתנאים האלה הם תנאים משופרים, לעומת התנאים שהמשרד שילם בעבר במסגרת המכרז.

עדי נועם: בשים לב לכך שהמשרד לא נדרש לשלם תקורות, מאחר ואין מדובר במיקור חוץ.

עדי נועם: מורה שמלמד באופן שעתי בלבד ילד חולה נקבע תעריף של שבעים וחמישה שקלים.

עדי נועם: מי שמטפל, פרה-רפואי באופן שעתי בלבד נקבע תעריף של תשעים וחמישה שקלים.

עלי סלאלחה: למה?

עדי נועם: במערכת החינוך העובדים הפרה-רפואיים הם עובדי הוראה לכל דבר.

עדי נועם: והם אפילו מקבלים שכר שווה.

עדי נועם: ככה שכאן לפחות יש איזה שהוא הבדל.

עלי סלאלחה: זה תעריפים מה שנהוג במדינה.

עדי נועם: לא, כאן זה תעריפים ייחודיים שגובשו למי שמלמד את הילדים החולים.

מופיד מרעי: אז מי שלוקח קדימה מדע, הוא משלם לפי רצונו, או שיש איזה שהוא גוף שאומר לו מה התעריפים?

עדי נועם: בשוק הפרטי יכולים להיות הרבה מאוד דברים, אבל תמיד אנחנו יודעים שיש פערים בין התעריפים בשירות הציבורי למגזר הפרטי.

עדי נועם: זאת מציאות קיימת.

עדי נועם: מורה שמגיע מתוך המערכת ומלמד ילד חולה התעריף השעתי שלו עומד על מאה שקלים.

עדי נועם: ואם יש מטפל שגם יש לו משרה והוא מטפל במערכת החינוך, התעריף השעתי שלו הוא מאה ועשים שקלים.

מופיד מרעי: כמה שעות הוא יכול לעשות?

עדי נועם: בסך הכולל עד ארבעים ושתיים שעות שבועיות, כולל המשרה שלו בהוראה.

יהודית גידלי: לפני שהמורים עבור למשרד החינוך, כמה הם הרוויחו?

עדי נועם: אני יודעת לגבי מי שהיה מורה, שזה שישים ושמונה שקלים לשעה.

מירי דוידיאן: קודם כל זה נכון, אלה התעריפים, אבל אני רוצה לומר משהו אחד.

מירי דוידיאן: בקדימה מדע קיבלנו משכורת מתקתקת כל חודש.

מירי דוידיאן: במשרד החינוך זה לא ככה, אני מצטערת.

מירי דוידיאן: חודשים על חודשים אנחנו לא מקבלים כבר משכורות.

מירי דוידיאן: אני לא מגזימה.

מירי דוידיאן: חברים כאן לא מקבלים משכורות.

מירי דוידיאן: אני לא קיבלתי משכורת ארבעה חודשים.

מירי דוידיאן: אין לנו תלושי משכורת בכלל מתחילת השנה.

מירי דוידיאן: תמיד אנחנו מקבלים אותם ריקים, אין בהם שום דבר.

מירי דוידיאן: אין פירוט, אין כלום.

מירי דוידיאן: בנוסף לכל הצרות הלאה אנחנו שלושה חודשים עכשיו הופכים להיות ללא מועסקים.

מירי דוידיאן: מה שלא היה בקדימה מדע.

מירי דוידיאן: קדימה מדע עבדנו עד השלושים ואחד ביוני, ויש כאלה שהמשיכו הלאה.

מירי דוידיאן: אבל כאן אנחנו לא עובדים ולא מקבלים על זה שכר.

מירי דוידיאן: וזה ממש בושה, זה משרד החינוך.

עדי נועם: אז אני רוצה להתייחס באופן כללי, לגבי הנושאים של שכר אז אנחנו מקיימים הליכי מעקב ובקרה, ומזמן לזמן אנחנו מגלים כל מיני תופעות לא ראויות.

עדי נועם: יש לנו מורים שמגישים דו"חות עם דיווחים כוזבים לגבי שעות שהם לימדו, וכשאנחנו עושים את הבדיקות שלנו אנחנו מגלים שהנתונים לא נכונים.

עדי נועם: יש לנו מקרים של זיופים של חתימות של הורי תלמידים שמוגשים על הדו"חות.

עדי נועם: לגבי חודשי הקיץ זה לא מדוייק, כי חוץ מהתעריף השעתי שציינתי אז תשלומים של דמי נסיעות, הפרשות לקופת גמל לקצבה, דמי הבראה, ימי חופשה וימי מחלה משולמים בנוסף לכך בהתאם לכללים שחלים על עובדי הוראה בשירות המדינה.

מופיד מרעי: יש מורים שלא קיבלו ארבעה חודשים?

עדי נועם: לא, אבל יכול להיות מקרים פרטניים של בעיות של דיווחים.

עדי נועם: אני לא אתייחס למקרה ספציפי.

עדי נועם: יש לנו גורמים שאפשר לפנות אליהם, ככל שיש בעיה, לבדוק, להציף, אבל אנחנו נתקלים בהרבה מקרים מורכבים.

עלי סלאלחה: אני כמנהל בית ספר אף פעם לא היה מצב שלא שילמו למורה.

עלי סלאלחה: הגברת אומרת ארבעה חודשים לא שילמו לזה ולזה.

עלי סלאלחה: אם יש הצדקה לכך, אין בעיה.

עדי נועם: אם אנחנו מגלים שמישהו לא עבד, אז הוא לא יקבל שכר עבור דיווח שמבחינתנו הוא לא נכון.

עלי סלאלחה: כל מצב לגופו.

עלי סלאלחה: יש כאלה, אני גם מכיר מורים ומכיר מנהלים, ומכיר אנשים שלא אומרים אמת ועושים שטויות.

עלי סלאלחה: אז לא צריך לתגמל אותו.

עלי סלאלחה: מי שעובד צריך לתת לו ולכבד אותו, ולשלם לו בזמן.

עלי סלאלחה: בסדר?

מירי דוידיאן: אבל חשוב להגיד שימי מחלה אנחנו לא מקבלים.

מירי דוידיאן: ולא ימים על חגים, לא קיבלנו.

עלי סלאלחה: משרד החינוך, את רושמת אצלך?

עדי נועם: אני התייחסתי מה שיש לי להגיד.

עלי סלאלחה: מה שהם עכשיו אומרים, שהם לא מקבלים תנאים, ימי מחלה.

עדי נועם: אתם מוזמנים לבדוק בתלוש.

עדי נועם: אתם יכולים לפנות פרטני.

מירי דוידיאן: אני מבקשת רק לומר אדוני היושב ראש, יש עכשיו שלושה חודשים שאנחנו לא מקבלים עליהם משכורת.

מירי דוידיאן: ואני מדברת על יוני, יולי ואוגוסט.

מירי דוידיאן: גברת אברמסון בזמנו ניסתה לתת לנו על חודש אוגוסט, ועל כך היא טענה שמשלמים לנו הפרשות כל חודש בחודשו סכום מסויים כדי שזה יהיה לנו על חודש אוגוסט.

מירי דוידיאן: אבל מה לגבי יוני ומה לגבי יולי.

מירי דוידיאן: למה אנחנו לא מקבלים עליהם משכורת.

מירי דוידיאן: למה אתם לא מאפשרים לנו לעבוד, מה שהיה בקדימה מדע, לעבוד בזמן פסח וכל הדברים האלה.

עדי נועם: הזכאות ללמד היא בהתאם לזכאות התלמיד.

עדי נועם: ומערכת החינוך היא בחופש בפסח.

עדי נועם: לא מתקיימים לימודים.

עדי נועם: אז לא ניתן ללמד כשמערכת החינוך הרגילה,

מירי דוידיאן: אבל מה זה שייך, אני משלימה לו את החומר.

מירי דוידיאן: הוא היה בבית חולים, הוא היה חולה.

מירי דוידיאן: אני משלימה לו את החומר.

עדי נועם: שוב, אם זה מקרה פרטני צריך לבדוק.

עדי נועם: כעקרון, חופשות זה חופשות.

עדי נועם: אנחנו לא באנו לדון כאן במקרה פרטני.

מירי דוידיאן: אני לא מדברת פרטני, אני מדברת על שבע מאות עובדים, אם הגענו לכאן סימן שאנחנו מדברים בשמם.

עלי סלאלחה: חברות וחברים, נחמד לדבר ולהחליף דעות, זו המטרה.

עלי סלאלחה: יונית, בבקשה.

יונית אפרתי: אני לא יודעת לגבי התעריפים, אבל אני חושבת שזה נושא מאוד משמעותי.

יונית אפרתי: כי בעצם כדי שהמורים יוכלו לתת את החינוך לתלמידים בבתים צריך לתת מענה לכל הנדרש, כולל באמת ימי חופשה ושיפוי מתאים.

יונית אפרתי: אבל אני רציתי להעלות נקודה אחרת, שהיא קשורה בעצם למטרה שלשמה נעשה ההעברה, בעצם קשר עם מערכת החינוך.

יונית אפרתי: כל המטרה של העברה מספק חיצוני אל משרד החינוך היה כדי שלתלמידים ולמורים יהיה קשר עם מערכת החינוך של התלמיד.

יונית אפרתי: ואני רוצה באמת לשאול על מהות הקשר.

יונית אפרתי: עד כמה הוא קורה, מה המעורבות של מחנך הכיתה עם התלמיד החולה בביתו.

יונית אפרתי: חלקם מקבלים באמת שירות קצר טווח, חלקם זה שירות ארוך טווח.

יונית אפרתי: ועדיין המטרה היא לחבר את התלמיד לקהילה המקורית, לבית הספר.

יונית אפרתי: ולכן החשיבות של זה, וזה מה שהייתי רוצה לשמוע, ממשרד החינוך כמובן.

עדי נועם: אנחנו לא הכנו את התשובה הזאת, כי זה לא נושא שידענו שיעלה לדיון.

עדי נועם: אנחנו נבדוק את זה ואני אוכל להתייחס לזה.

מירי דוידיאן: כל הכבוד לך שהעלית את הנושא הזה.

מירי דוידיאן: זה נושא מאוד חשוב בעיניי.

מירי דוידיאן: אני יכולה להגיד שכל תלמיד שאני מקבלת אותו אני מקבלת גם את הטלפונים של המורים המקצועיים, ואנחנו עובדים ביחד, כצוות, כדי ללמד אותו ולהשלים לו את החומר ולהחזיר אותו.

מירי דוידיאן: כי המטרה באמת להחזיר אותו למסגרת של בית הספר.

מירי דוידיאן: את צודקת במאת האחוזים.

מירי דוידיאן: אני יכולה להגיד שזה קורה לי בתשעים ותשעה אחוז מהמקרים.

מירי דוידיאן: לא בכולם.

מירי דוידיאן: יש בתי ספר שמעלמים מאתנו לחלוטין.

מירי דוידיאן: עכשיו בגלל המצב שלנו החדש אין לי אפילו למי לפנות ולהגיד תשמע, יש לי מצב של בית ספר שהוא לא מתפקד איתי, שהוא לא עוזר לי להכין את התלמיד.

עלי סלאלחה: מה עם הבעלויות של בתי הספר?

עלי סלאלחה: אין קשר?

עלי סלאלחה: הרי יש בתי ספר שהם שייכים לאורט, לעמל, שייכים למועצה המקומית, לעירייה, אז הקשר הזה צריך להיות בעניין כספים, לא תמיד משרד החינוך ישירות משלם, נכון?

עדי נועם: נכון.

עלי סלאלחה: אז יכול להיות ששם נופלים הדברים.

גליה פלטין סיני: שמי גליה פלטין סיני.

גליה פלטין סיני: אני מורה בתכנית שלבים.

גליה פלטין סיני: אני מלמדת בעיקר חינוך מיוחד.

גליה פלטין סיני: ובגלל שאני כל כך מתרגשת אני כתבתי מה אני רוצה להגיד.

גליה פלטין סיני: אני באה מהעמדה של מה שאנחנו מקבלים או יותר נכון לא מקבלים.

גליה פלטין סיני: יותר מהמקום של המורים.

גליה פלטין סיני: ברור שאנחנו באנו לפה כי חשוב לנו בראש ובראשונה השילוב של הילדים במערכת, והשילוב של הילדים בכלל.

גליה פלטין סיני: ולי כל ילד הוא חשוב.

גליה פלטין סיני: אני חוזרת הביתה לילדים הפרטיים שלי ואני אומרת להם, הילד שלי.

גליה פלטין סיני: כל ילד שאני מלמדת אני אומרת הוא הילד שלי.

גליה פלטין סיני: וזה חשוב לי להגיד לפני מה שכתבתי.

גליה פלטין סיני: אז אני רוצה לספר לכם על העוול הגדול שעשה לנו משרד החינוך בשם הלאמת השירות.

גליה פלטין סיני: דבר שנשמע טוב בכותרת, ובפועל הוא אסון גדול.

גליה פלטין סיני: עשרים שנה העסיקו אותנו גופים חינוכיים שונים, במכרז של משרד החינוך.

גליה פלטין סיני: לא הכל היה מושלם, אבל לפחות היתה לי מנהלת, והיתה לי רכזת.

גליה פלטין סיני: מאז שמשרד החינוך קלט אותנו בספטמבר הכל התדרדר.

גליה פלטין סיני: אין לנו כתובת.

גליה פלטין סיני: אין מנהלת, ואין למי לפנות.

גליה פלטין סיני: מי המעסיק שלנו, אנחנו שואלים, אולי גם אתם.

גליה פלטין סיני: אנחנו לא בדיוק יודעים.

גליה פלטין סיני: אני אעצור בזה.

גליה פלטין סיני: מתחילת השנה לא קיבלנו מכתב אחד שבו רשום מי המנהל שלנו.

גליה פלטין סיני: כתובת, שם.

גליה פלטין סיני: אנחנו לא יודעים אל מי לדבר.

עלי סלאלחה: מי משלם לכם?

גליה פלטין סיני: משרד החינוך.

גליה פלטין סיני: יש לנו חוזה עם משרד החינוך.

מופיד מרעי: מי שעובד עם התיכונים?

גליה פלטין סיני: ממה שהבנתי מקבלים דרך משרד החינוך.

מופיד מרעי: כלומר אתם מקבלים משכורת, אבל אין לכם תחושה של בעלות,

גליה פלטין סיני: לא רק תחושה, אין לנו.

גליה פלטין סיני: מתחילת השנה אין לנו בנאדם אחד, שם.

גליה פלטין סיני: כתוב מוקד לילדים חולים.

גליה פלטין סיני: אין לי בנאדם שאני יכולה לפנות אליו.

גליה פלטין סיני: באופן רשמי לא קיבלתי שום שם, חוץ ממוקד לילדים חולים.

גליה פלטין סיני: כשאני פונה אני פונה למוקד.

עדי נועם: אני רק אומר בהקשר הזה להשלמת התמונה זה מי מפקח גם על איכות הלמידה.

גליה פלטין סיני: גם על איכות הלמידה.

גליה פלטין סיני: הקשר שיש לנו הוא עם מוקדניות.

גליה פלטין סיני: ילדות שעובדות בשכר מינימום, ואין להן מושג בחינוך ובפדגוגיה.

גליה פלטין סיני: כל דבר שאנחנו שואלים אותן, התשובה שאנחנו מקבלים היא אנחנו נברר.

גליה פלטין סיני: ואז הם חוזרים אלינו עם תשובות סותרות, לכל אחד הן נותנות תשובה אחרת.

גליה פלטין סיני: יש לנו איזה ווטסאפ שלנו, של המורים שאנחנו כן יודעים שמלמדים, וכל אחד מספר סיפור אחר.

גליה פלטין סיני: אנחנו מוגדרים כמורים שעתיים, על תקן ממלא מקום.

גליה פלטין סיני: אבל בפועל אנחנו הרבה יותר ממורים, כמו שאמרה פה מירי.

גליה פלטין סיני: אנחנו מגיעים לבתים של ילדים חולים במצבים הכי קשים של חיים שלהם.

גליה פלטין סיני: עם המון אהבה.

גליה פלטין סיני: חמלה.

גליה פלטין סיני: כבוד, וכמובן המון מקצועיות.

גליה פלטין סיני: אבל אין לנו זכויות.

גליה פלטין סיני: אנחנו שקופים למערכת.

גליה פלטין סיני: חובות ברוך השם יש לנו בלי סוף.

גליה פלטין סיני: אבל אין לנו זכויות.

גליה פלטין סיני: אין לנו השתלמויות והכשרות, מה שכן היה בקדימה מדע.

גליה פלטין סיני: היה אמור להיות לנו כנס.

עלי סלאלחה: אני מבין ללבך.

עלי סלאלחה: אני מבין.

עלי סלאלחה: זה מצויין שאת מביעה את הרגשות שלך ואת הכאב שלך, על מנת שאנחנו נפנים, וגם בשקט אנחנו גם רוצים לתת תשובה.

עלי סלאלחה: בבקשה.

גליה פלטין סיני: אין לנו השתלמויות והכשרות, היה אמור להיות כנס שבוטל ברגע האחרון, כמה שעות לפני אנחנו לא יכולים להחזיר את השעות.

גליה פלטין סיני: אנחנו עובדים שעתיים.

גליה פלטין סיני: אז הפסדנו כנס, שלא אמרו לנו למה הוא לא היה.

גליה פלטין סיני: הבטיחו לנו שיהיה כנס, הכנס לא התקיים.

גליה פלטין סיני: אין אפילו תנאים בסיסיים כפי שהחוק מחייב.

גליה פלטין סיני: לדוגמא לא קיבלנו תשלום על תשעה ימי חג, שאנחנו זכאים עליהם לפי החוק.

גליה פלטין סיני: גם לא משלמים לנו ימי מחלה.

גליה פלטין סיני: לעתים המשכורת לא משולמת במלואה, או לא משולמת בזמן.

גליה פלטין סיני: בכל פנייה למוקד על המחדלים הללו, ועל עוד מחדלים רבים, שמבחינת הזמן אני לא אגיד אותם.

גליה פלטין סיני: אנו מקבלים תשובות שאותנו לא מספקות, כמו יש תקלה במערכת, בסוף תקבלו.

גליה פלטין סיני: שנה תקלה?

גליה פלטין סיני: ומתי הסוף?

גליה פלטין סיני: ואני אוסיף, לפני שעברנו לפה, למשרד החינוך, לבית המשפט העליון משרד החינוך אמרו שהכל מסודר, והכל מוכן.

גליה פלטין סיני: הרי ההורים ביקשו לא להעביר עד שהמערכת לא מוכנה.

עלי סלאלחה: אז מה, הייתם בערכאה משפטית?

גליה פלטין סיני: ההורים היו בערכאה משפטית.

עלי סלאלחה: ויש החלטה של בית משפט?

גליה פלטין סיני: ההחלטה היתה שיעברו למשרד החינוך.

גליה פלטין סיני: זכותנו הבסיסית לקיים את משפחותינו וילדינו, ולא לחיות במתח אם נקבל משכורת או לא נקבל משכורת.

גליה פלטין סיני: אנחנו ממש עובדי עצות.

גליה פלטין סיני: אני מדברת על המורים שמלמדים רק ילדים חולים.

גליה פלטין סיני: אין חומרי עזר, ועוד הרבה אין.

גליה פלטין סיני: אין ואין.

גליה פלטין סיני: אני לא אומר שאין ילדים חולים במדינת ישראל, אלא אומר שילדים חולים במשרד החינוך, שמשרד החינוך לא מספיק דואג להם, וכנראה לא מספיק מעניין אותם.

גליה פלטין סיני: אני חלק מכלכלת החלטורה שחדרה למערכת החינוך.

גליה פלטין סיני: ההפרטה הוחלפה בהלאמה, שהיא גרועה מההפרטה, שכולם אהבו להשמיץ.

גליה פלטין סיני: ומשרד החינוך חסך כסף על גבינו, על גבי הילדים, על גבי ההורים שלהם, ואני לא יודעת למי אכפת.

מופיד מרעי: מישהו יודע להגיד לנו, כשאת אמרת שעתיים וממלאת מקום, כמה מורים באמת בהגדרה של מורים במלוא מובן המילה, מתוך המערכת, כמה ממלאי מקום, כמה שעתיים, מישהו יכול לתת לנו נתון כזה?

עדי נועם: אמרנו שיש שמונה מאות שלושים מורים שמלמדים היום את הילדים החולים.

עדי נועם: לחמש מאות ששים ואחד יש משרה בהוראה במוסדות החינוך, ובנוסף הם מלמדים בהיקף משתנה, שעתי, של ילדים חולים.

עדי נועם: ומאתיים שבעים מלמדים אך ורק בהיקף שעתי.

מופיד מרעי: ומה התכנית לגבי המאתיים שבעים האלה?

מופיד מרעי: ימשיכו להיות שעתיים?

מופיד מרעי: הם נותנים ולא מקבלים?

עדי נועם: אנחנו אומרים שלאור האופי הזה של השירות, שהוא משתנה וילדים באים והולכים,

מופיד מרעי: המורה פה מדברת מדם ליבה.

מופיד מרעי: היא רוצה לתת.

עדי נועם: ההיבט הזה של השעתיות, אנחנו לא מדברים כאן על משהו שהוא קבוע ורציף.

עדי נועם: אנחנו מאחלים לכל הילדים האלה רפואה שלמה, ושהם יחזרו לחברים שלהם.

מופיד מרעי: את מסכימה איתי שבמקרה הזה, כשמדובר דווקא במורים שנדרש מהם לא רק ידע בהוראה, לא רק השכלה בהוראה, אלא גם אינטליגנציה רגשית, שתוכל לטפל בתלמידים נדרש ממורה כזאת יותר מאשר ממורה רגיל.

מופיד מרעי: כי מורה רגיל, כמו שאמרתי, יש לו תמיכה, מחזקים אותו, הוא מתחזק, יש לו אופק, יש לו השתלמויות כאלה או אחרות.

עדי נועם: למורה רגיל יכולים להיות שלושים ומשהו תלמידים.

מופיד מרעי: אני שואל אם יש תכנון לגביהם, ואתם אומרים לא.

מופיד מרעי: הבנו.

עלי סלאלחה: משרד החינוך, מה שאמרה המורה זה מקומם.

עלי סלאלחה: אם זה נכון, כמובן, ויש מקום לבדוק את זה, לבחון את זה, ולמצוא את הסיבות, אם יש דבר כזה, לפתור ולתת פתרון הולם, שבאמת האנשים האלה עושים עבודה, ואת העבודה, ברגע שהאחראי לא משלם בצורה ראוייה, ללא ספק מי משלם את המחיר זה הקליינט.

עדי נועם: נכון.

עדי נועם: שוב, התנאים מבחינתנו הם תנאים משופרים.

עלי סלאלחה: אני מבקש לקחת את הדברים שהמורה אמרה לתשומת לבכם, לבחון את זה, לבדוק את זה, ואנחנו מבקשים כוועדת החינוך שתחזירו לנו תשובה האם הנושא הזה טופל, או לא טופל.

עלי סלאלחה: חשוב מאוד שמערכת היחסים תהיה מערכת יחסים תקינה, וכל אחד יקבל מה שמגיע לו, ובסופו של דבר אנחנו, אתם כמשרד החינוך, הם כמורים, אנחנו כוועדת חינוך, אנחנו רוצים את טובת התלמידים שלנו.

עדי נועם: ברור, אבל מלכתחילה כלל השיקולים, והרצון שיהיה תגמול ראוי והוגן נלקחו בחשבון, התעריפים שגובשו הם לא גובשו, זה אחרי חשיבה ובדיקה וגם תהליכים מול משרד האוצר.

עדי נועם: זה לא התקבל באיזה שהוא חלל ריק.

עדי נועם: וגם אני רוצה לציין שבמוקד יש גם מומחים פדגוגיים לשאלות שמתעוררות.

גליה פלטין סיני: לעולם אף אחד לא אומר לנו את זה.

גליה פלטין סיני: לעולם אף אחד לא מדבר על זה.

גליה פלטין סיני: אנחנו ממש מרגישים לבד.

עדי נועם: שוב, ההתנהלות השתנתה.

מירי דוידיאן: העבודה לא השתנתה.

מירי דוידיאן: אני צריכה לדעת מי הרכז שלי.

גליה פלטין סיני: כשהמשבצת לא יודעת את האיזור שאני גרה בו, והיא מציעה לי, בגלל שאני גרה בחדרה ואני מאיזור חיפה, היא מציעה לי ילדים מחיפה, ולי, זה שנה ראשונה שלא נותנים לי תלמידים חדשים כי כנראה שלא יודעים את האיזור שלי, ואת היכולות שלי.

גליה פלטין סיני: לא מכירים אותי באופן אישי.

גליה פלטין סיני: אנחנו ביקשנו להיפגש עם משרד החינוך, ולשבת ביחד ולדבר על הדברים.

גליה פלטין סיני: הם לא מוכנים.

עלי סלאלחה: אני מבין.

עלי סלאלחה: את דיברת שאתם רציתם לקיים כנס, נכון?

גליה פלטין סיני: כן.

עלי סלאלחה: אז יש לכם איזו שהיא התארגנות, יש לכם התאגדות?

גליה פלטין סיני: אין לנו התאגדות, אנחנו לא יכולים לאגד אותנו.

עלי סלאלחה: לא צריך להיות רשום.

עלי סלאלחה: אני מתכוון שאתם מדברים אחד עם השני, ואתם מכירים את הבעיות שלכם.

עלי סלאלחה: ויכול להיות שיהיה לכם איזו שהיא נציגות, שאתם תחליטו עליה, שתדבר עם משרד החינוך.

גליה פלטין סיני: משרד החינוך לא מוכן לדבר איתנו.

עלי סלאלחה: האם זה כך, משרד החינוך?

עדי נועם: אם יש סוגיות ודברים שאפשר להפנות, אני אישית לא מכירה.

גליה פלטין סיני: אני כתבתי למנהלת אגף משרד החינוך חינוך מיוחד, כתבתי לה מכתב, ביקשתי ממנה שניפגש, שנדבר על כל הדברים.

גליה פלטין סיני: היא העיפה אותי מכל המדרגות.

גליה פלטין סיני: אני מצטערת.

גליה פלטין סיני: אנחנו רוצים את טובת הילדים, כמובן שטובתנו.

עדי נועם: אולי תרכזו את הכל לאיזה שהוא מסמך, ואנחנו נוכל לבדוק את הדברים.

עדי נועם: גם משפטית,

גליה פלטין סיני: באמת שביקשנו.

גליה פלטין סיני: אני פניתי, אני כתבתי.

עלי סלאלחה: חברים, אני חושב שיש מקום שבאמת תקחו את הדברים לתשומת לבכם, תקחו את מספרי הפלאפונים של הגברות פה, ותנסו לבדוק ולבחון את מה הן אומרות, ומה שהן מביעות בדם ליבן כפי שאמר חברת הכנסת מרעי.

עלי סלאלחה: והכי חשוב שבאמת אנשים שעושים עבודת קודש, וזו עבודת קודש, יקבלו את מה שמגיע להם במלואו.

עלי סלאלחה: אז יש לנו פה גם נציגת משרד האוצר.

עלי סלאלחה: בבקשה שירה.

שירה גרוס: קודם כל אני שמחה לפגוש באופן יותר ישיר ולשמוע את הדברים, ואני מקווה שמה שאתן מעלות יעזור לשפר את מה שעוד יש לשפר.

שירה גרוס: החלק שלנו במשרד האוצר היה תחת המסגרת התקציבית לקבוע את התעריפים.

שירה גרוס: ובאמת הצלחנו לשפר את התעריפים לשעה ביחס לתעריפים שהיו בשנה שעברה.

שירה גרוס: בשנה שעברה היו תקורות, ובעצם חלק מהסכום הלך לטובת עמותת קדימה מדע, ועכשיו הסכום הזה נחסך, והעובדים יכולים לקבל שכר גבוה יותר ממה שהיה בשנה שעברה.

שירה גרוס: אני מתרשמת שהבעיות שעלו הן יותר בתחום שחסרה מעטפת ניהולית, וזה באמת יותר תחום של משרד החינוך.

מירי דוידיאן: זה לא מדוייק.

מירי דוידיאן: כשעבדנו בקדימה מדע עבדנו את כל השנה.

מירי דוידיאן: עכשיו אנחנו לא עובדים לא חול המועד, לא חופשים, לא איסרו-חג, ומגבילים אותנו לארבעים ושתיים שעות.

מירי דוידיאן: זה מצד אחד.

מירי דוידיאן: מצד שני כשאנחנו לא מלמדים אנחנו לא מקבלים.

מירי דוידיאן: גם אנחנו וגם הילדים בעצם לא מקבלים.

מירי דוידיאן: היום באתי לפה, אני לא אקבל, בבוקר עבדתי, אבל את השעות האחרות אני לא אקבל.

מירי דוידיאן: לצערי גם הילד לא יקבל.

מירי דוידיאן: וגם העניין הזה שיש חוסר אמון בינינו לבין המערכת.

מירי דוידיאן: אני ממש רוצה שאנחנו ננקה את זה מכל השולחן.

שירה גרוס: אני לא כל כך מבינה את הטענה לגבי החופשים, החוזה שכולכם חתמתם עליו,

מירי דוידיאן: שאף אחד לא החזיר לנו אותו חתום.

מירי דוידיאן: יש לי הרגשה שחסרה לך אינפורמציה.

מירי דוידיאן: בקדימה מדע באמת לא היתה בעיה בכלל של שכר.

מירי דוידיאן: מה שהיה צריך לקבל אותו על מה שדיווחנו באמת קיבלנו את זה.

מירי דוידיאן: היו חודשים של יולי ויוני, עבדנו וקיבלנו על זה שכר.

מירי דוידיאן: עכשיו בעשרים ליוני הולכים לסגור לנו את זה, וגרוע מכל יש לי תלמידים שאני מגישה אותם לבגרות ביולי.

מירי דוידיאן: זה שנה אחרונה שלהם.

מירי דוידיאן: זה לא מועד ב', אלא סידרנו עם בית הספר ככה שהם יעשו חלק מהמבחנים בקיץ א' וחלק הם יעשו בקיץ ב'.

מירי דוידיאן: אני לא יכולה עכשיו להגיש אותם למבחני בגרות.

מירי דוידיאן: את יודעת מה זה בשבילם?

מירי דוידיאן: אחרי כל הסבל שהם עברו, אני לא יכולה להמשיך איתם?

מופיד מרעי: גבירתי, מנסים פה לעשות השוואה שלדעתי היא עובדתית נכונה, בין קדימה מדע, ואני לכנסת הגעתי מהרשויות המקומיות, הייתי ראש רשות, שקדימה מדע זה היה התיכון אצלי, עולם אחר, הם עובדים גם אחרת.

מופיד מרעי: בכל הפרמטרים.

מופיד מרעי: אני חושב שזה לא נכון לעשות עכשיו את ההשוואה.

מופיד מרעי: אתם צריכים כמורים להיות בתוך מסגרת.

מופיד מרעי: משרד החינוך צריך לשים אתכם בתוך מסגרת, שאתם מקבלים את התנאים הכי טובים שיכולים להיות מול משרד החינוך.

מופיד מרעי: אתם לא צריכים לחפש מי שיחבק אתכם, אתם לא צריכים לחפש מי שינחה אתכם.

מופיד מרעי: מרגע שהוחלט שאתם בתוך משרד החינוך, אתם צריכים את המסגרת הזאת.

מופיד מרעי: חובה על משרד החינוך לבנות את המערכת הזאת.

מופיד מרעי: אם המערכת הזאת לא בנוייה היא חייבת להיות.

מופיד מרעי: ולא סתם גבירתי מהאוצר שואלת את השאלות האלה.

מופיד מרעי: כי בסופו של דבר כשאתם מורים כמו כל המורים, אתם צריכים להיות מורים כמו כל המורים.

מופיד מרעי: פשוטו כמשמעו.

מופיד מרעי: אתם לא יכולים להיות שונים ממורה אחר.

מופיד מרעי: במיוחד בתנאים שלכם.

עלי סלאלחה: חברים, היות והזמן שלנו אוזל ומהר.

עלי סלאלחה: אני רוצה לשאול שאלה מאוד חשובה.

עלי סלאלחה: למה שרת החינוך לא התקינה תקנות בלפרשן את החוק של משרד החינוך בצורה הטובה ביותר, שכולם יבינו אותו וכולם יפעלו לפיו.

עדי נועם: אנחנו פרסמנו להערות הציבור טיוטה של תקנות, אנחנו עכשיו בעצם מתקיימת עבודת מטה.

אתי וייסבלאי: זה היה ב-2018 כשפרסמתם תקנות.

אתי וייסבלאי: מה קרה מאז?

עדי נועם: אז היו רצף של מערכות בחירות וחוסר אפשרות לקדם את התקנתן.

עדי נועם: עם השינוי גם של המתכונת מתן השירות רצינו לשנות ולהפיק תובנות, ובאמת עשינו הרבה מאוד שינויים בנוסח שפורסם להערות הציבור ביחס לנוסח שהוגש בדצמבר 2018.

עדי נועם: עם סיום עבודת המטה אנחנו משתדלים לעשות את זה מהר ככל הניתן, נוכל להביא את זה בפני הוועדה.

עלי סלאלחה: כמה זמן את מעריכה?

עדי נועם: ממש עניין של כמה שבועות.

עדי נועם: אנחנו עובדים על זה.

עלי סלאלחה: אז אנחנו רושמים לפנינו שבתוך כמה שבועות משרד החינוך יתקין תקנות שיאפשרו לקהל הרחב לפעול לפיהן ולטובת כמובן הציבור שלנו.

עלי סלאלחה: יש הרבה סוגיות שעלו פה.

עלי סלאלחה: ולכן אני רוצה לבקש מסמך, שמסביר את כל הדברים האלה, שאנחנו בסופו של יום יהיה לנו את הנתונים, את מה שעלה פה, שנתייחס לנושא הזה בהתייחסות רצינית, מהראש ולא מהבטן.

עלי סלאלחה: ובסוף חברים וחברות, הנושא הזה הוא חשוב, אני חשבתי שאין לנו כל כך הרבה ילדים, שאנחנו צריכים לתת להם את השירות הזה, אבל מתברר שכן יש.

עלי סלאלחה: והם צריכים את העזרה שלנו.

עלי סלאלחה: אמנם לכל ילד אנחנו צריכים לתת, אבל הם ביתר שאת.

עלי סלאלחה: וחשוב שאנחנו באמת ניקח את הדברים ברצינות, כולם פה דיברו באופן פתוח, השמיעו מה שכואב להם, ותפקידנו, אנחנו שיושבים בכנסת, אתם שיושבים במשרד החינוך, ומשרד האוצר כמובן, לבוא לקראת היד הזה, דרך מי שנותן לו את השירות.

משה עשור: זה יפה שכבודו מנחה את הדיון.

משה עשור: תאר לך ששולחים אותי בתור איש דתי לילד ערבי, להכין אותו לבגרות לקוראן.

משה עשור: אתה צריך לדעת לאלתר ולקרוא דברים בסיסיים על הקוראן, שבוע לפני, ולהבין את הקוראן כדי שהילד יוכל להצליח בבגרות.

משה עשור: אני אגיד לך את ההרגשה, משפחה ביפו, אבוסייף, אני יודע, יצאתי בחיבוק מהילד הזה, והוא אמר לי תשמע, הצלת לי את החיים.

משה עשור: הרגשתי בקופה של חודשיים שלושה שהייתי אצלו.

משה עשור: זו רק דוגמא קטנה מה אנחנו עושים לילד, שהכיוון שלו יהיה שונה מהמפגש האקראי שנפגשתי איתו.

משה עשור: אם זה ילד שלא רצה לעשות בגרות, והוא היה כבר מיועד לוועדת השמה, והיום הוא חולש על תקציב גבוה בחיל האוויר.

משה עשור: במקרה ידידתי המורה היתה שותפה לנושא הזה.

משה עשור: אם זה ילדים שאיבדו אצבעות, ובשנים האחרונות נוספו החרדות של ילדי הקורונה שאני קורא לזה, שאנחנו מתמודדים איתם, אנחנו לא יודעים את התוצאות שלהם.

משה עשור: זה שנתיים להיות בבית לבד.

משה עשור: ואני עוזב את הבית, למה אני אומר עוזב את הבית, כי אני בשנה האחרונה קצת הורדתי מהגז כי אשתי, שהיא מורה, קיבלה את מחלת ה-LS, וכל הזמן היא אומרת לי דרך המחשב, היא כבר לא מדברת, היא אומרת לי משה, זה מה שאתה אוהב, זה מה שתעשה.

משה עשור: ואני עושה את זה כל יום, ואני עושה את זה בגאווה.

משה עשור: זה לא משנה הכסף, אנחנו מורים, ואתם מעריכים את העבודה שלנו.

משה עשור: תנו לנו את העטיפה שלכם.

משה עשור: והעטיפה שלכם, תאמינו לי, היא תיצור לנו ולכם מקום של כבוד.

משה עשור: אני מאוד מעריך אתכם ואני מאוד אוהב אתכם.

משה עשור: אני מדבר ממקום של כבוד.

משה עשור: לא משנה אני איש כיפה, ההוא ימני, הוא שמאלני.

משה עשור: בואו ניצור אהבה.

משה עשור: זה הכל.

עלי סלאלחה: מאה אחוז, משה, דיברת לעניין.

עלי סלאלחה: אני לא אקבע פה דיון נוסף, אבל אני משאיר את זה לחברים פה, שיביאו את זה לידיעתה של חברת הכנסת שרן, יושבת ראש ועדת החינוך.

עלי סלאלחה: וחשוב לדעתי לקיים עוד מפגש, אחרי שכל אחד מאתנו יעשה את עבודת הבית ויחזור עם איזה שהוא מסמך, איזה שהן בשורות, לתת לילדים שלנו, ולמערכת החינוך, ובמיוחד לילדים שזקוקים לנו, וחשוב מאוד לקחת את זה תמיד בחשבון.

עלי סלאלחה: מי שעוזר לחלשים בתוך חברה החברה תזכה וכולנו נזכה.

עלי סלאלחה: תודה רבה לכם.

עלי סלאלחה: נעמתם לי.