ועדת הכלכלה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 260, 2022-06-07 14:30

לימור מגן תלם: צהריים טובים לכולם, אני שמחה לפתוח דיון מהיר בוועדת הכלכלה בנושא "בחינת קביעת מודל אחיד אלה סימון פריטי לבוש ברשתות האופנה בישראל".

לימור מגן תלם: אנחנו יודעים שעולם האופנה מאוד משפיע עלינו, על הביטחון העצמי שלנו, על בריאות הנפש שלנו ועל ההתפתחות האישית שלנו, הצרכנים.

לימור מגן תלם: השפעה זו גם באה לידי ביטוי כשמודדים פריט לבוש מסוים.

לימור מגן תלם: יש תופעה בזמן האחרון שרשתות האופנה פשוט מצרות את המידות.

לימור מגן תלם: נערות, נשים, נכנסות לרשת אופנה, הן יודעות שהן מידה 8 לצורך הדוגמה, מודדות מידה 8 וזה לחלוטין לא עולה עליהן.

לימור מגן תלם: הדבר הזה פוגע בדימוי הגוף שלהן ומפה הדרך להידרדרות להפרעות אכילה קצרה ומהירה, לצערי הרב.

לימור מגן תלם: מהיום הראשון שהגעתי לכנסת אני מתעסקת עם נושא הפרעות אכילה ודימוי גוף.

לימור מגן תלם: המצב בארץ מאוד קשה בנושא, לצערי הרב, והחמיר בעקבות הקורונה.

לימור מגן תלם: כ-450,000 איש היום סובלים מהפרעות אכילה, כאשר בקורונה הפניות עקב הפרעות אכילה עלו ב-60% ובבריאות הנפש כמעט ב-100%.

מיכל מרים וולדיגר: לפי מחקר שעשתה קופת החולים מכבי בקרב 230 צעירים בגילאי 12 עד 18 מדברים על עלייה של 67% בשכיחות בהפרעות אכילה.

לימור מגן תלם: זה נתון קיצוני ונוראי.

לימור מגן תלם: היום יש תורי המתנה מטורפים למיטות אשפוז, תורי המתנה נוראיים לתזונאית שמתמחה בהפרעות אכילה.

לימור מגן תלם: מיכל, מי כמוך יודעת, אנחנו מדברות על זה כל היום פה במסדרונות הכנסת עד כמה באמת המצב קשה.

לימור מגן תלם: אני באמת פעלתי והשגתי תקציבים, תקציבים שצבועים לנושא של הפרעות אכילה, תקציבים ייעודיים.

לימור מגן תלם: זה רק תחילתו של תהליך כי המצב באמת קשה.

לימור מגן תלם: הנושא של המידות הוא באמת בדמי.

לימור מגן תלם: זה משהו שמציק לי.

לימור מגן תלם: אני מקבלת המון פניות מנערות צעירות, מאימהות, שאומרות: לא ייתכן שאנחנו יודעות מה המידה שלנו, אנחנו נכנסות לרשת אופנה והבגד לא עולה עלינו.

לימור מגן תלם: זה פשוט לא יכול להיות.

לימור מגן תלם: מצד שני, עוברים צד בקניון לרשת אחרת ושם יכול להיות בכלל שזה ענק או שזה עוד יותר קטן.

לימור מגן תלם: יש ממש בעיה עם כל הנושא של המידות האחידות, משהו שאנחנו חייבים לפתור.

לימור מגן תלם: אני חייבת לציין שיש שלוש בנות מקסימות, אקטיביסטיות: שיר טרן, אילור צחור ולי זוהר שלקחו את הפרויקט של "ג'ינס לכל מידה".

לימור מגן תלם: אני גאה בכן.

לימור מגן תלם: אתן מדהימות לדעתי.

לימור מגן תלם: פשוט מקסימות.

לימור מגן תלם: חשוב לי, שיר, שתספרי היום בקולך בדיוק את הבעיה שחווית, מתחילתה ועד סופה, עם כל הבעיות הרגשיות, המשמעויות, אם זה בדימוי גוף, הפרעות אכילה, והקשיים עם הביגוד ברשתות.

לימור מגן תלם: חשוב לי מאוד שקולכן יישמע היום פה בכנסת.

לימור מגן תלם: אני חייבת לומר שחברת הכנסת מיכל וולדיגר היא שותפה שלי לכל התהליך והדרך.

לימור מגן תלם: הנושא הזה הוא בדמה.

לימור מגן תלם: היא מטפלת גם בכל הנושא של הבריאות הנפשית, וכמו שאנחנו יודעים, הנושא הזה מאוד משיק.

לימור מגן תלם: אני רוצה להודות לך שהצטרפת לדיון המהיר הזה.

לימור מגן תלם: בבקשה, חברת הכנסת מיכל וולדיגר.

מיכל מרים וולדיגר: הברכות הדדיות.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה בהחלט גם לברך אותך, שלקחת תחום חשוב ביותר, שהיה מאחורי הקלעים במקרה הטוב והרבה מתחת במקרה הפחות טוב, ושמת אותו במרכז הבמה.

מיכל מרים וולדיגר: לצערי, ואני יודעת כמה מאמצים את עושה, אבל המענים שאנחנו מקבלים זה באמת טיפה בים, זה פלסטר לגוף שצריך ניתוח לב פתוח.

מיכל מרים וולדיגר: בפנים יש גם את הנושא של הפרעות אכילה.

מיכל מרים וולדיגר: רק לאחרונה הגיעו אלי הרבה פניות.

מיכל מרים וולדיגר: פניה אחת הייתה של בחורה צעירה מדהימה, מקסימה, יפהפייה, ששוקלת היום 35 קילו, שאין לה מענים.

מיכל מרים וולדיגר: אני כבר אותה כבר חצי שנה, כבר לא נעים לי לפנות למנהלי בתי החולים, ובצדק, כי אם יש המתנה של 300 צעירות, למה שבגלל שהיא מכירה אותי יקדימו את התור שלה?

מיכל מרים וולדיגר: אני כבר אפילו לא מתקשרת לבקש כי זה פשוט לא נעים.

מיכל מרים וולדיגר: המצב הוא לא טוב, אבל הדיון שלנו היום הוא לא כדי לדבר על המצב של המחלקות ועל התורים אלא כמה שלבים קודם, להגיע לפתרון הבעיה ולא לשים פלסטר, להבין מאיפה זה נובע.

מיכל מרים וולדיגר: יש דברים אולי פיזיולוגיים וגנטיים, אבל אין לי ספק שאת הרוב המוחלט אפשר למנוע, אפשר לגרום למצב הזה לא להידרדר לכדי הפרעות אכילה כל כך קריטיות שמצריכות אשפוז.

מיכל מרים וולדיגר: בין היתר זה הנושא של מידות.

מיכל מרים וולדיגר: בכלל כל הנושא של היופי ומודל היופי, שהוא דקיק וצנום, ואם טיפה עלינו במשקל אז ישר: "איך השמנת, מה קורה פה", זה משהו הרבה יותר כוללני, אבל את הבאת את הרעיון ובשמחה הצטרפתי של קביעת מודל אחיד לסימון של מידות כדי שלא נחווה את ההשפלה והתחושה הלא נעימה של: "הנה, השמנתי", כשבכלל לא השמנתי אלא פשוט המידות הצטמקו להן.

מיכל מרים וולדיגר: אני בהחלט מברכת על הדיון הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני מקווה שהאנשים שאחראים להמשיך את הדבר הזה הלאה באמת יגרמו לכך שיהיה סמל אחיד, יהיו קריטריונים ברורים איזו מידה עד איזו מידה, ושאת כל המידות, גם אם מייבאים מחו"ל, מייבא יצטרך לסמן את המידות כפי שאנחנו מכירים אותן בארץ.

מיכל מרים וולדיגר: אז נוכל לסמן "וי" לפחות קטנטן בכל התהליך הזה של הבראת הציבור והגישה היותר נכונה למשקל ודימוי עצמי.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

לימור מגן תלם: תודה רבה לחברת הכנסת למיכל וולדיגר על הדברים החשובים האלה.

לימור מגן תלם: אנחנו נעבור לשמוע את שיר טרן.

לימור מגן תלם: תשתפי את כולנו בכל התהליך שעברת.

טרן שיר: שלום לכולם, כיף להיות פה היום.

טרן שיר: אני שמחה שנושא כזה עולה לדיון.

טרן שיר: אני אספר לכם קצת על עצמי.

טרן שיר: אני שיר טרן, אני פרמדיקית, שחקנית ודוגמנית, ואני פעילה ומקדמת דימוי גוף חיובי ברשתות החברתיות.

טרן שיר: מאז ותמיד סבלתי מבעיות של דימוי גוף והפרעות אכילה.

טרן שיר: התקשיתי להתמודד עם כל נושא המשקל בחיי.

טרן שיר: מאז ומתמיד הייתי מלאה, אף פעם לא הייתי רזה, בשום שלב בחיים, ולצערי כל עניין של חוויית הקנייה לא תרם לכל התחושות האישיות שלי.

טרן שיר: במהלך "פרויקט ג'ינס לכל מידה", שנמשך כחצי שנה ושודר בערוץ 12 מדי שבוע אצל פאולה ולאון, ביקרתי במגוון רחב של חנויות אופנה עם משימה אחת פשוטה: למצוא ג'ינס במידה שלי, מידה 40.

טרן שיר: נשמע לכאורה שפשוט נכנסים, לוקחים ג'ינס והולכים הביתה מאושרים.

טרן שיר: אז זהו, שלא.

טרן שיר: לצערי נוכחתי לגלות שאין קשר בין היקף הג'ינס לבין המידה.

טרן שיר: יכול להיות שהייתי מודדת ג'ינס במידה 40 אבל הוא לא באמת היה מידה 40.

טרן שיר: העניין הזה הוא בעייתי.

טרן שיר: ברוב החנויות ג'ינס במידה 40 אפילו לא נסגר עליי.

טרן שיר: לא הגיוני שבחורה כמוני, במידה 40, תיכנס לחנות ולא תוכל לחזור הביתה עם פריט לבוש.

טרן שיר: נראה לי הזוי ותמוה שבחנות אחת אני מידה "איקס", בחנות אחרת אני מידה "וואי", ולפעמים אפילו באותה חנות אני יכולה להיות שתי מידות שונות.

טרן שיר: זה אבסורד לחלוטין מבחינתי.

טרן שיר: ברור לכולנו שיש כאן בעיה והיא לא אני.

טרן שיר: לפעמים – אמרתי את זה גם בתוכנית של פאולה ולאון – אני מרגישה שלקנות ג'ינס או איזשהו פריט לבוש זה כמו לשחק ברולטה רוסית.

טרן שיר: אם הגעתי עכשיו לחנות, התמזל מזלי ובחרתי פריט נכון, אני חוזרת הביתה מאושרת, אבל אם בטעות לקחתי איזשהו פריט שהוא לא במידה נכונה או אחידה או כמו שהוא אמור להיות, אני חוזרת הביתה עם תחושות איומות.

טרן שיר: אתם צריכים להבין שהתחושות של האכזבה, הייאוש וההלקאה עצמית ליוו אותי כל פעם מחדש.

טרן שיר: היו ימים שאני זוכרת את עצמי חוזרת הביתה ואומרת לעצמי: אל תאכלי עכשיו כי את צריכה להיכנס לג'ינס הזה מחר בבוקר.

טרן שיר: לפעמים הייתי קונה ג'ינסים ואומרת: בסדר, אני מרזה,2-3 קילו ואני נכנסת לתוך הג'ינס.

טרן שיר: וזו טעות.

טרן שיר: אסור לנו לתת לזה לקרות.

טרן שיר: זה מפתח הפרעות אכילה ובעיות דימוי גוף ברמות הכי גבוהות שיש וזה צלקות שאני נושאת איתי עד היום, ואני כנראה גם אשא אותן לאורך כל חיי.

טרן שיר: אני רוצה שתבינו שיש לכך השלכות ישירות של הפרעות אכילה, ירידה בביטחון העצמי, הימנעות מכניסה לחנויות בגדים.

טרן שיר: אני רוצה לציין ולהדגיש, חבר'ה שהמידה הממוצעת במדינת ישראל היא 42.

טרן שיר: אין שום סיבה שאני, במידה 40, אכנס לחנות ולא אוכל לרכוש ג'ינס או פריט לבוש אחר.

טרן שיר: זה לא יכול לקרות.

טרן שיר: אנחנו לא יכולים לתת לזה לקרות.

טרן שיר: אני הייתי מגיעה למצב שאני מאשימה את עצמי, אומרת לעצמי: אוקיי, יש פה איזשהו סטטוס-קוו של מידות במדינה, בוא נתיישר לפיו.

טרן שיר: לא.

טרן שיר: אני לא צריכה להתיישר לפי שום סטטוס-קוו.

טרן שיר: חבר'ה, לכולנו מגיע להרגיש שייכים, לכולנו מגיע להיכנס לחנות בגדים ולהרגיש שיש לנו מקום ושאנחנו רצויים ולא דחויים.

טרן שיר: אני רוצה שתדמיינו חוויה של נערה מתבגרת שעכשיו צריכה לקנות איזשהו ג'ינס בשביל טקס בית ספר, בשביל מסיבת יום הולדת של חברות, היא הולכת עם ההורים שלה בהתרגשות ובשמחה בשביל למצוא איזשהו פריט בשבילה, ובמקום שהחוויה תהיה מספקת וכיפית היא חוזרת הביתה בתחושות רעות.

טרן שיר: היא משווה את עצמה לאחרים ואומרת: למה לי לא מגיע?

טרן שיר: למה אני לא מספיק טובה?

טרן שיר: למה עליי לא עולה הג'ינס?

טרן שיר: למה לי אין פה פריט?

טרן שיר: אסור לנו לתת לזה לקרות.

טרן שיר: אני, לפני התוכנית של פאולה ולאון, חשבתי שהבעיה היא רק אצלי, אמרתי: אוקיי, אני בחורה מלאה, כל החיים התמודדתי עם בעיות כאלה, מה לעשות, אני הדפוקה.

טרן שיר: אבל אחרי התוכנית של פאולה ולאון הבנתי שכמות האנשים שסובלים מאותה בעיה היא לא נורמלית.

טרן שיר: אני מקבלת כל יום עשרות הודעות, עד היום, מנערים, נערות, גברים, נשים, ילדים, מבוגרים, כל האוכלוסייה נוגעת בנושא הזה.

טרן שיר: כולם מתוסכלים מנושא קניית הבגדים.

טרן שיר: לכולם אין מידות בחנויות.

טרן שיר: לכולם יש בעיות עם דימוי גוף בגלל משהו שלא קשור בנו.

טרן שיר: הבעיה היא לא אצלנו.

טרן שיר: אין שום סיבה שנרגיש כך.

מיכל מרים וולדיגר: אני מבינה פה שתי בעיות נפרדות: בעיה ראשונה היא שהמידות אינן זהות.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, מידה 40 פה לא בהכרח מידה 40 שם.

מיכל מרים וולדיגר: ודבר שני שאת אומרת הוא שלנשים קצת יותר מלאות ולצורך העניין צריכות מידה 42 ו-44 אין בכלל בחנויות.

טרן שיר: נכון.

טרן שיר: יש פה שתי סוגיות שונות שיש צורך לגעת בהן: זה שהמידה אינה אחידה וגורמת לנו להרגיש שמשהו לא בסדר אתנו, וכמובן סוגיה שהיא מאוד מאוד-מרכזית גם בעיניי והיא שאין טווחי מידות.

טרן שיר: יש היום חנויות במדינת ישראל שנכנסים והמידה הכי גדולה בהן היא מידה 40.

טרן שיר: אתם מבינים שהממוצע הוא 42?

טרן שיר: איך זה הגיוני?

טרן שיר: אתם יוצאים החוצה לרחוב, רוב האנשים במידה הזו, למה הם לא יכולים להיכנס לקנות בגדים?

טרן שיר: מה הם אמורים לעשות?

טרן שיר: זה לא צריך להיות כך.

טרן שיר: כולם צמאים לתו תקן אחיד שיעשה סוף לסאגת המידות בין חנות לחנות, בין דגם דגם, וכמובן להרחבת טווח המידות.

טרן שיר: הלוואי שאנחנו נגיע למצב שנוכל להיכנס ופשוט לרכוש, שכולנו נרגיש תחושת שייכות.

טרן שיר: חבר'ה, יש לנו אפשרות למנוע מאחרים ואחרות להינזק בצורה שבה אני ניזוקתי.

טרן שיר: הנה, אני אומרת לכם, קחו, הצלקות שלי כאן, תראו אותן, אני צועקת אותן החוצה.

טרן שיר: בואו נמנע מאחרים להצטלק באותה צורה.

טרן שיר: יש לנו את ההזדמנות לשנות.

טרן שיר: קיבלנו את הכדור לידיים, בואו נתפוס אותו, בואו נעשה אתו משהו.

טרן שיר: בבקשה אל תשליכו את זה סתם כך לרצפה.

טרן שיר: יש לנו אפשרות לעשות היסטוריה.

טרן שיר: כולי תקווה שנצליח להביא שינוי אמיתי שיגדיר טווח מידות אחיד, בהיקף אחיד, בגזרות שונות, בכל חנות, לכל אחד מאתנו, בלי תלות, במידה של בן-אדם, באיך הבן-אדם נראה, באיך הוא מרגיש, כי הרגש שלנו לא צריך לבוא על חשבון המידה.

טרן שיר: אנחנו טובים, יפים ואהובים איך שאנחנו.

טרן שיר: אני רוצה להקדים ולהגיד לפני שיגידו לי את זה.

טרן שיר: חבר'ה, גם אנשים שהם לא בריאים – כי עכשיו יגידו לי ששומן לא בריא, לא כל מי ששמן הוא לא בריא, וגם מי שכן, עדיין מגיע לו להתלבש.

טרן שיר: הוא לא צריך ללכת ערום.

טרן שיר: אני כל כך מודה לך על הדיון הזה, על העלאת הנושא.

טרן שיר: אני לא יכולה להסביר לכם כמה זה חשוב בשבילי וכמה אני עוסקת בדימוי גוף חיובי כל יום כל היום.

טרן שיר: ההודעות שאני מקבלת מנשים על זה שהן מפסיקות ללכת להקיא בגללי ומפסיקות לחשוב שהן לא בסדר שוות הכול.

טרן שיר: אנחנו צריכים להבין שהבעיה הזאת היא בעיה קיימת והיא דורשת טיפול.

טרן שיר: יאללה, בואו נעשה היסטוריה.

לימור מגן תלם: שיר, אני חייבת לומר שריגשת אותי ממש.

לימור מגן תלם: את מקסימה, אני כל כך גאה בך על כל הפרויקט הזה שלקחת על עצמך.

לימור מגן תלם: הזכרת פה שזה לא רק נשים ונערות, זה גם גברים ונערים, אז אני חייבת לומר שגם אני הופתעתי שקיבלתי המון פניות גם גברים וגם מנערים שאומרים: משהו קרה ברשתות האופנה, אנחנו יודעים בדיוק מה המידה שלנו, אנחנו נכנסים, מודדים בגד, הוא לא עולה עלינו, ודבר ראשון שחושבים זה: אוי, משהו לא בסדר בי, אוי, צריך להתחיל לשמור, צריך להתחיל לעשות דיאטה, וזה לא.

לימור מגן תלם: משהו לא תקין.

לימור מגן תלם: אז באמת חשוב להבין שזה לא רק נוגע לנערות, לבנות, אלא גם לגברים ונערים.

טרן שיר: גם גברים ונערים וגם ילדים וילדות, זה נושא שנוגע לכל טווח האוכלוסייה.

לימור מגן תלם: כשאני מסיירת בבתי החולים אני מזדעזעת לראות שכבר מגיל 12 בנות מאושפזות במחלקות של הפרעות אכילה, מגיל 12.

לימור מגן תלם: בנות בכיתה ו' כבר מאושפזות עם הפרעות אכילה.

לימור מגן תלם: זה לא להאמין.

לימור מגן תלם: אני מדברת עם מורים, מחנכים, מנהלות של בתי ספר והם אומרים: כיתה ד'-ה' כבר בנות מתחילות עם הפרעות אכילה.

לימור מגן תלם: זה לא הגיוני.

טרן שיר: היום אנחנו נמצאים בעידן כזה שהכול חשוף.

טרן שיר: הרשתות החברתיות הן רשתות חשופות.

טרן שיר: תמיד יש לנו איזשהו צורך להשתוות לכלל ותמיד הכלל שמוצג, בעיקר באינסטגרם, בשלטי חוצות ובמקומות כאלה, הוא כלל מושלם.

טרן שיר: מבחינתנו אנחנו אומרים: אוקיי, זו הדוגמנית, זאת הדוגמה שאני צריכה להיות כמוה, ותמיד מציגים לנו איזושהי תמונה מושלמת.

טרן שיר: רק עכשיו עבר חוק הפוטושופ, שצריך להפסיק לרטש, שזה מדהים, אבל תבינו שזאת שטיפת מוח מגיל אפס.

טרן שיר: אנחנו חשופים כל הזמן לתוכן שהוא לא אמיתי.

טרן שיר: לא הכול ורוד, לא הכול מוצג כמו שהוא.

טרן שיר: חבר'ה, סימני מתיחה זו לא קללה, צלוליט זו לא קללה.

טרן שיר: מותר להגיד שיש לנו את זה.

טרן שיר: אנחנו אנשים, אנחנו טבעיים, הכול בסדר.

לימור מגן תלם: חד-משמעית.

לימור מגן תלם: אז לפחות אנחנו אומרים שניכנס לרשתות אופנה ונוכל לקחת בגד שהוא המידה שלנו ולצאת מרוצות ושבעות רצון שזו המידה שלנו, זה הבגד שלנו ואנחנו לא צריכות גם משם לצאת עם תסכול.

מיכל מרים וולדיגר: לגבי הדבר הראשון שאמרת, שמדבר על טווח מידות אחיד, שיהיו לנו מידות אחידות בכל מקום, אני חושבת שזה גם אולי התפקיד שלנו, לימור, כמחוקקות, להביא את זה לפה ולעשות.

מיכל מרים וולדיגר: לגבי הדבר השני שדיברת עליו, שבחנויות יהיו פריטי לבוש לכל המידות, אני חושבת שבזה המחוקק פחות יכול להתערב.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו חיים בעולם קפיטליסטי, אנחנו לא יכולים להיכנס לתוך כיסו של המוכר ולהגיד לו מה אתה יכול או לא יכול להכניס ולמכור בתוך החנות שלך.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שזה תפקידה של החברה.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, אנחנו כן צריכים גם בעזרת חוקים, כמו שעשינו עם הפוטושופ, אבל יש דברים שאם לא ישתלם לבן-אדם למכור רק מ-36 עד 40 - - -

לימור מגן תלם: פשוט צריך להוסיף עוד טווח מידות.

מיכל מרים וולדיגר: כן, אבל אתה לא יכול לחייב את המוכר למכור את זה.

מיכל מרים וולדיגר: זו כן החברה שתחליט לצורך העניין שעושים מחאה ולא נכנסים לחנות כזאת כי אין לה את זה.

מיכל מרים וולדיגר: זה יותר בכוחה של החברה כולה לעשות את זה ופחות בית המחוקקים.

לימור מגן תלם: הצעת החוק שלי מדברת על סימון מידות אחידות, אבל היום, כשדיברה פה שיר על כך שאין בכלל מידות גדולות, זה הדליק לי גם איזושהי נורה אדומה.

לימור מגן תלם: יכול להיות שאת צודקת ואולי זה לא מתאים לבית המחוקקים אבל כן נושא שצריך להעלות אותו לסדר היום הציבורי ולמודעות.

לימור מגן תלם: הנושא של הצעת החוק שלי הוא שתהיינה מידות אחידות ושלא יקרו לנו מקרים כמו שאת מספרת, שאנחנו נכנסים ויוצאים מתוסכלים, מאוכזבים, מפה הדרך לפגיעה בדימוי גוף ולהפרעות אכילה קצרה.

לימור מגן תלם: אני אשמח לשמוע התייחסות של שחר תורג'מן, יו"ר התאחדות רשתות האופנה והמסחר באיגוד לשכות המסחר.

שחר תורג'מן: צהריים טובים.

שחר תורג'מן: תודה לך, כבוד יושבת-הראש.

שחר תורג'מן: האמת היא שהשתדלתי לעשות שיעורי בית לפני הדיון ושיעורי הבית כללו – מעבר לכך שאני נמצא בענף האופנה כבר שנים לא מועטות – שיחה עם מעצבים, אפילו סיור שופינג עם הילדה שלי במוצאי שבת בקניון הזהב, הסתובבתי בין הרשתות השונות כדי להכיר עוד יותר מקרוב את התופעה.

שחר תורג'מן: אני חושב, בכל הכבוד, שחלק ניכר מהדברים שנאמרו העמיסו עכשיו את כל חוליי החברה על מידות.

שחר תורג'מן: אני חושב שזה לא נכון ורחוק מלהיות אמיתי.

שחר תורג'מן: אני רוצה להסב את תשומת לבכם, לרשתות הקמעונאיות בארץ ובעולם יש מטרה אחת – הן רוצות למכור כמה שיותר לכמה שיותר לקוחות.

שחר תורג'מן: אז אם ממוצע המידות הוא 42 או 40, בין אם זה בארץ ובין אם זה בחו"ל, המטרה שלנו כגוף מסחרי היא למכור כמה שיותר לכמה שיותר לקוחות.

שחר תורג'מן: אין לנו מטרה למנוע מלקוחות להיכנס לחנויות שלנו.

שחר תורג'מן: אני חייב לציין שמרבית – למעלה מ-95% מהמוצרים שאתן רואות בארץ – הם מוצרים של מותגים בינלאומיים.

שחר תורג'מן: זה לא נתפר בארץ, זה מידות בינלאומיות.

שחר תורג'מן: אין פה איזו הטעיה מוכוונת כלפי לקוחה ישראלית.

שחר תורג'מן: מה שלקוחה ישראלית תראה בזארה בלונדון היא תראה בזארה בישראל, אותה מידה אחת לאחת.

שחר תורג'מן: מאחר שבדקתי את זה ושוחחתי עם היבואנים הרשמיים, ומאחר שגם אני יבואן של מותגים בינלאומיים – אני מייבא את "נאוטיקה", "לי קופר", "טימברלנד", "ניין ווסט", אני חייב לציין עובדה אחת מאוד בסיסית,– אני רץ 40 שנה ריצות למרחקים ארוכים ותמיד-תמיד הנעל שלי, "סוקוני", הייתה מידה 43, כשרציתי לקנות "אסיקס" זה היה 44 וכשרציתי לקנות מותג אחר זה היה 43.5.

שחר תורג'מן: השוני במידות, גם בג'ינסים, גם בחולצות, גם בנעליים, גם אצל גברים וגם אצל נשים, היה, תמיד היה, והוא תולדה של דנ"א של מותגים, הוא תולדה של עיצוב.

שחר תורג'מן: שוחחתי עם שני מעצבים לקראת הדיון הזה, ומה לעשות יש לכל מותג דנ"א משלו.

שחר תורג'מן: נכון שהמקבילה של 36 במותג אחד תהיה 37 או לפעמים 38 במותג אחר.

שחר תורג'מן: נכון גם שאפילו באותה חנות, בזארה, את תמצאי מידה 36 במכנס מסוג אחד ואם תעברי למכנס שמעוצב אחרת מסוג אחר את תמצאי שזה 37 או 38.

שחר תורג'מן: שום דבר לא נעשה במכוון.

שחר תורג'מן: זו אגדה אורבנית שהמותגים הבינלאומיים מציגים מצג שווא של מידות כדי לחסוך בחומרי גלם וכדי להוזיל את עלות המוצר.

שחר תורג'מן: זה הכול תולדה של דנ"א של מותגים, של עיצוב שונה.

שחר תורג'מן: בנעליים למשל זה רוחב הנעל ואורך הנעל.

שחר תורג'מן: כל אלה שמאותתים לי "כן כן ולא לא" יכולים לאותת את זה כמה שהם רוצים, אני מדבר על עובדות, לא על אמירות, לא על השערות ולא על הערכות.

שחר תורג'מן: עכשיו בואו נלך צעד אחד קדימה.

שחר תורג'מן: אנחנו סוף סוף בישראל נפרדים מתקינה הישראלית שהקשתה על החיים של כל העסקים בישראל ויקרה את המוצרים ללקוחות ועכשיו אתם באים עם איזשהו כיוון שאומר: בואו נייצר, לא מעניין אותנו מה קורה בעולם –אני מקווה שאין לאף אחד פה טענה שיש פה איזו תאוריית קונספירציה שהכול נעשה כנגד הלקוחות בישראל.

שחר תורג'מן: אם יש בעיה, ואני כופר בעובדה שיש בעיה שנעשית במתכוון, אז היא בעיה גלובלית, בינלאומית, לא מקומית, ולא הזנב יכשכש בכלב.

שחר תורג'מן: אנחנו 9 מיליון לקוחות, לא נתקן שוק של 2 מיליארד לקוחות, עם כל הכבוד.

שחר תורג'מן: המותגים הבינלאומיים לא ייצרו פס ייצור מיוחד לישראלים ולישראליות, ואם הם היו עושים את זה זה היה מייקר את המוצר בסדרי גודל כי זה היה פס ייצור לכמות מאוד-מאוד קטנה.

שחר תורג'מן: מותגים בינלאומיים לא ישתפו פעולה עם תקינה ישראלית כזו או אחרת.

שחר תורג'מן: מותג בין-לאומי מייצר בפסי ייצור לקהלים.

שחר תורג'מן: דרך אגב, יש אפילו שוני במידות בין הקהל האמריקאי לקהל האירופי.

שחר תורג'מן: מותגים היום עושים הבחנה בין קהלים עצומים, למשל, בין קהל אמריקאי לבין קהל אירופי ובין קהל אסיאתי.

שחר תורג'מן: אבל מותג בינלאומי לא יפתח פס ייצור למידות לישראלים או לישראליות, אם תהיה כזו תקינה אף מותג בינלאומי לא ישתף פעולה, ואם נצטרך אנחנו לעשות איזו מניפולציה על המידות זה ייקר את עלות המוצר.

שחר תורג'מן: אם יש בעיה היא בינלאומית.

שחר תורג'מן: עם כל הכבוד, אם מישהו רוצה לתקן את הבעיה בינלאומית שיואיל לפנות ל-OECD ולגופים הסטטוטוריים של המדינות הגדולות, האמריקאים והאירופים, משם יכולה לבוא הישועה, אם בכלל צריך לתקן משהו.

שחר תורג'מן: אי אפשר להביא לפתחו של השוק הישראלי, אם בכלל יש בעיה, את הבעיה הבינלאומית.

לימור מגן תלם: אבל אתה בעצמך אומר שאתה מכיר את הנושא הזה שבאותה חנות, או בחנות אחרת, מידה אחת זה 38 – אז אתה לא אומר "אם יש בעיה", אתה אומר "יש בעיה".

לימור מגן תלם: אנחנו כבר אומרים שיש בעיה, רק שאתה אומר שהבעיה היא בינלאומית.

לימור מגן תלם: זה מה שאני מבינה ממך.

שחר תורג'מן: אין בעיה.

שחר תורג'מן: מה זה בעיה?

שחר תורג'מן: יש שוני, זה לא אומר שיש בעיה.

לימור מגן תלם: אתה אומר שאין מידות אחידות.

לימור מגן תלם: אני יכולה להיכנס לחנות אחת ושמידה 38 לא תעלה עליי, ולהיכנס לחנות בקניון ממול ומידה 38 כן תעלה עלי.

לימור מגן תלם: ואם אני עושה הזמנה לצורך העניין באינטרנט ואני יודעת שאני 38 אז אני מצפה שהבגד שאני אזמין מהרשת יהיה בדיוק במידה שלי.

שחר תורג'מן: הלקוחות כבר רווי ניסיון.

שחר תורג'מן: כל לקוח יודע מה המידה שלו - - -

לימור מגן תלם: זה בדיוק מה שאני אומרת.

לימור מגן תלם: אני יודעת מה המידה שלי ואני כצרכנית מצפה שאם אני נכנסת לרשת אופנה אני אקבל בדיוק את המידה שלי ושאני לא אקח בגד במידה שלי והוא לא יהיה במידה שלי.

שחר תורג'מן: את רוצה לתקן את עוולות העולם - - -

לימור מגן תלם: בשביל זה הגעתי לכנסת, לתקן את העוולות, כן, זה נכון.

לימור מגן תלם: בדיוק בשביל זה הגעתי לכנסת, לתקן את כל העוולות שאני יכולה לתקן, ובינתיים גם ההישגים והתוצאות הם טובים מאוד.

לימור מגן תלם: שמענו, הבנו.

שחר תורג'מן: לא סיימתי.

שחר תורג'מן: נשאר לי עוד דבר אחד.

שחר תורג'מן: לקוחה ישראלית היום שנכנסת לזארה, המידה שהיא תפגוש בזארה בישראל, בזארה בברצלונה ובזארה בלונדון נכון לרגע זו אותה מידה.

שחר תורג'מן: אם יהיה שוני במידות, אם אנחנו נעשה פה איזו תקינה ישראלית, אז אותה לקוחה שתרצה להזמין ב-ecommerce תפגוש מידה אחרת, היא תפגוש את המידה הבינלאומית.

שחר תורג'מן: אותה לקוחה שתרצה לקנות באירופה לא תוכל להיות בטוחה שהיא קונה את אותה מידה.

שחר תורג'מן: אנחנו כמובן מתנגדים נחרצות למהלך שבו חוזרים אחורה ומנסים לייצר איזו תקינה ישראלית.

שחר תורג'מן: לא יקום ולא יהיה מבחינתנו.

שחר תורג'מן: אבל גם אם מישהו רוצה לתקן - - -

מיכל מרים וולדיגר: למה?

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו לא רוצים לגלגל את העלויות בסוף על הצרכן, שהוא יצטרך לשלם יותר.

מיכל מרים וולדיגר: הבנתי את מה שאתה אומר לגבי זארה וכל העולם, לגבי גאפ או כל מותג אחר, אני שואלת למה אתה מתנגד נחרצות למידה שהיא ישראלית.

שחר תורג'מן: המשמעות של הדבר הזה היא שחלק מהמותגים ייעלמו מכאן.

שחר תורג'מן: חלק מהמותגים אולי יסכימו לשתף פעולה ולייצר מידות ללקוחות ישראליים בלבד אבל יגבו מאתנו מחיר גבוה יותר כי זה יהיה פס ייצור לישראליות בלבד - - -

מיכל מרים וולדיגר: לא, התכוונתי ליצרן ישראלי, עזוב רגע זארה.

שחר תורג'מן: אמרתי את זה בפתיח.

שחר תורג'מן: איזה יצרן ישראלי?

שחר תורג'מן: 5% מהמוצרים שאת קונה בישראל מיוצרים בישראל.

שחר תורג'מן: אין תעשייה בישראל, אז אל תנסו לתקן משהו שאי אפשר לתקן אותו.

לימור מגן תלם: אני חושבת שהנקודה ברורה.

לימור מגן תלם: הבנו את העמדה.

לימור מגן תלם: אנחנו רוצים להודות לך על הדברים.

לימור מגן תלם: שי זנקו, תודה לך שהצטרפת אלינו בזום מאיטליה ושמצאת את הזמן לדבר על הסוגיה החשובה הזו.

לימור מגן תלם: אנחנו מאוד רוצים לשמוע אותך.

לימור מגן תלם: בבקשה, שי.

שי זנקו: נעים מאוד, אני שי זנקו, דוגמנית ומשפענית דעת קהל בשלוש וחצי שנים האחרונות.

שי זנקו: אני עובדת בכל העולם, מישראל, לונדון, עכשיו ביקרתי במילאנו, ארצות הברית, צרפת, שוודיה, פורטוגל, הרשימה מאוד ארוכה.

שי זנקו: לפני שאספר את הסיפור שלי אני רק רוצה להגיד לשחר: שחר, אני מסכימה עם הרבה מאוד מהדברים שאתה אומר, אני מבינה אותם, אבל בפועל זה לא כך.

שי זנקו: בין השוק האמריקאי והשוק האירופי יש הבדלה של המידות שמייצרים כי יש מבנה גוף שונה.

שי זנקו: האמריקאים הם לא כמו האירופאים, אנחנו לא כמו האירופיים ולנו מביאים מידות של אירופה.

שי זנקו: בגלל זה זה לא מתאים.

שי זנקו: זה פשוט מאוד.

שי זנקו: זה פשוט מאוד.

שי זנקו: זה לא כי רוצים, זה מה יש.

שי זנקו: כולנו מיקס של הכול בארץ, של אירופיים, של אמריקאים, של אפריקאים, של אסיאתיים, של הכול.

שי זנקו: אני, למשל, חצי רוסיה חצי טריפוליטאית, יש לי מבנה גוף אחר.

שי זנקו: אני לא מתאימה לדגמים שמביאים מאירופה.

שי זנקו: אתמול הייתי במילאנו, הלכתי עם החבר הכי טוב שלי, שהוא גבר, הוא לא מוצא דברים בארץ, לא מוצא, ויש כסף, זה לא שאין כסף, יש כסף, רק למצוא מכנס במידה – אין את המידה שלו.

שי זנקו: הוא לא גדול, הוא בחור קטן, הוא נראה לך נורמטיבי לחלוטין והוא לא מוצא בארץ.

שי זנקו: הייתי אתו עכשיו במילאנו בזארה, כל דבר עלה עליו בול.

שי זנקו: אז משהו פה לא נכון.

שי זנקו: אני חושבת שמה שאנחנו מתכוונים בתקן אחיד זה לאו דווקא המידות כמו שזה הגזרות שיתאימו יותר לשוק הישראלי.

שי זנקו: כי יש בעצם הקטנה של המידות כן הן מתאימות לשוק האירופי ולא מתאימות לשוק שלנו.

שי זנקו: בגלל זה יש כל כך הרבה כעס ואכזבה, כי זה לא מתאים לי, זו לא גזרה שמתאימה לי.

שי זנקו: אני חושבת שפה בא ונופל הרעיון.

שי זנקו: אני חושבת שהתקן שאנחנו מדברים עליו זה תקן שמתאים יותר לשוק האמריקאי, לאו דווקא להנחיל תקן חדש אלא לפתוח דגם שהוא יותר מתקרב לאמריקאים מאשר לאירופיים.

שי זנקו: זה דבר ראשון.

שי זנקו: עכשיו אני אתחיל בלספר את הסיפור שלי ואסביר לכם למה זה כל כך חשוב.

שי זנקו: אני התחלתי את השינוי הזה מהמקום שכבר בגיל 10 לא מצאתי את עצמי בחנויות, לא מצאתי את עצמי מוצאת חזייה במידה שלי, לא מצאתי את עצמי מוצאת חולצות שמתאימות לבית הספר, החולצות האחידות, הייתי קונה בגברים, וכך התגלגלתי להפרעות אכילה מאוד רציניות.

שי זנקו: בגיל 14, עד ממש לפני שנכנסתי לתעשיית האופנה, הייתי בולמית, היו לי הפרעות אכילה מאוד רציניות.

שי זנקו: זה לא היה מתועד כי לא הרגשתי בנוח לספר על זה.

שי זנקו: ודבר שני, קיבלתי פידבק מאוד חיובי מהסביבה שאני מרזה: איזה יופי, את מרזה ואת נראית טוב, תמשיכי כך.

שי זנקו: אני חושבת שהשיח של מה שאנחנו משנים פה, בוועדה הזו הוא התפיסה כאילו מידה 42 זה לא בסדר.

שי זנקו: יש תפיסה שמשהו בזה לא בסדר, שלהיות מידה 42 ומעלה זה לא בסדר.

שי זנקו: אני מידה 46.

שי זנקו: כשאני נכנסת לזארה בלונדון יש את המידות שלי.

שי זנקו: בארץ הם מביאים 2-3, מה שיוצר חוסר.

שי זנקו: יש ביקוש, אין היצע ואז זה מוביל עוד פעם למקום של הפחתת ערך עצמי, וזה שאני לא מוצאת מה לקנות גורם לתסכול מאוד רציני.

שי זנקו: יש סיבה שצריך לשנות את זה.

שי זנקו: זה לא משהו חדש, זה לא משהו שעלה היום, אני כבר 3.5 שנים עוסקת בזה, בלשנות את זה.

שי זנקו: זו הסיבה שאני לא עובדת עם חברות ישראליות בדרך כלל, כי אני לא מצליחה למצוא את עצמי שם.

שי זנקו: אין את המידות.

שי זנקו: אני חושבת שצריך להגדיל את טווחי המידות של היבוא כי בחו"ל יש, מייבאים את זה, לארץ לא מביאים את זה.

שי זנקו: אני חושבת שזה משהו שצריך פה לדבר עליו גם.

שי זנקו: אני מלווה כרגע קרובת משפחה שלי, ילדה בת 14, שמאושפזת בשיבא עם אנורקסיה.

שי זנקו: זה לא בסדר.

שי זנקו: יש סיבה שאנחנו מגיעים לשם.

שי זנקו: אני, במשך רוב הילדות שלי, לא נכנסתי לקניון כי לא מצאתי את עצמי, לא הצלחתי למצוא שם בגדים.

שי זנקו: כל פעם שהייתי נכנסת לקניון הייתי בוכה, בוכה, בוכה, בוכה.

שי זנקו: זה לא מצב שמדינה מתוקנת, מדינת ישראל, בשנת 2022, יכולה להרשות לעצמה להיות שם בכלל.

שי זנקו: אני חושבת שהפתרון הזה מגיע באיחור של כמה שנים אבל טוב שהוא מגיע.

שי זנקו: אני חושבת שצריך לעשות הרבה בנושא הזה, לעשות פה קודם כל הגדלה של המידות, ושמידה 42 תהיה מידה 42, מידה 42 שדומה ל-42 אמריקאי, פחות לאירופי, כי אם תיקחי מידה 42 אמריקאי, ששם המידות יותר גדולות, את יכולה למצוא שם הרבה יותר דברים.

לימור מגן תלם: הסוגיה הזו באמת ברורה, אני רושמת לי להעמיק בנושא הזה איך באמת בזארה בחו"ל כן יש מידות ובזארה בארץ אין מידות, שזה שונה ממה שנאמר קודם.

לימור מגן תלם: אנחנו נבדוק את זה לעומק.

לימור מגן תלם: אני קודם כל רוצה מאוד להודות לך, שי, שמצאת את הזמן בחו"ל ושיתפת אותנו בתובנות החשובות.

לימור מגן תלם: תודה רבה לך.

לימור מגן תלם: תעקבי אחרינו.

לימור מגן תלם: אנחנו נמשיך לטפל בנושא הזה.

לימור מגן תלם: אני רוצה לעבור לאילור שנמצאת פה אתנו.

צחור אילור: צהריים טובים.

צחור אילור: אני אילור צחור, בת 27, כתבת אצל פאולה ולאון.

צחור אילור: אני בעצם הובלתי את הפרויקט הזה יחד עם שיר ולי כשאני כאן בשביל לייצג את הקול של הבנות הרזות.

צחור אילור: אני מידה 36, מידה 38 לפעמים.

צחור אילור: יש איזושהי תפיסה שנוצרה שזו בעיה של נשים במידות יותר גדולות, במידות 40, 42, 44, 46 ומעלה, וזה נכון, אבל אני כאן כדי להגיד שזו בעיה שכולנו כנשים מתמודדות אתה, לא משנה באיזו מידה.

צחור אילור: גם אני בגיל צעיר, ועד היום, נכנסת לתא מדידה וכשאני צריכה לקחת מידה שהיא גדולה יותר מהמידה שלי זה צובט בלב, זה כואב גם אם כלפי חוץ אנשים יסתכלו – ולאורך השנים אני שומעת את המשפט – אה, לך אין בעיות, את רזה, אצלך הכול בסדר.

צחור אילור: אז נכון, אני במידה שהיא אחרת ועדיין בתור אישה, בתור בן-אדם, אני חווה את אותן התמודדויות, את אותה ביקורת עצמית, את אותו קול פנימי שמקשה כשאני מסתכלת על עצמי במראה ואני קולטת שבעצם עליתי מידה.

צחור אילור: במסגרת הפרויקט והתוכנית נחשפתי כמה זה גם רחב כלפי מטה.

צחור אילור: הבאנו לתוכנית אישה במידה 32, יש קהילה שלמה של נשים במידות קטנות בארץ עם אותו עיקרון בדיוק.

צחור אילור: כמו שנשים במידות גדולות לא מוצאות, נשים במידות קטנות גם כן לא מוצאות, ויש לנו פה איזשהו פער מאוד משמעותי.

צחור אילור: הרבה פעמים הלב שלי התכווץ תוך כדי הצילומים כי היינו מגיעות לתאי מדידה ומוצאות את שיר ואת לי יוצאות בלי ג'ינסים ואותי יוצאת עם מידה אחת יותר.

צחור אילור: אז נכון, אני מתנחמת בזה שיש לי מידה אבל זו עדיין לא המידה שלי.

צחור אילור: אני כאן כדי להגיד שזה משהו שהוא באמת רוחבי, הוא נוגע לכל נשות ישראל בכל הגילים ובכל התחומים.

לימור מגן תלם: יש בעיה אמיתית במידות.

לימור מגן תלם: הדגש הוא כמובן על כך שיש בעיה במידות גדולות, אבל אנחנו מדברים בכלל על הנושא של בעיה במידות, שאין מידות אחידות.

צחור אילור: חד-משמעית.

צחור אילור: אני חושבת שמה ששי אמרה הוא מאוד נכון כי האמת היא שיצא לי לא מזמן להיות גם בארצות הברית וגם ברומא וברשתות הגדולות שיש גם בארץ – לא רשתות מקומיות שיש שם – למשל בזארה, יש יותר מידה 46.

צחור אילור: בפעם הראשונה שהלכנו לזארה אצלנו המוכרת אמרה לנו שמביאים 46 פעם בשבוע, פעם אחת לחנות, והיא העזה לקרוא לזה, בלי כוונות רעה אני מאמינה, מידת קיצון.

צחור אילור: אותו כנ"ל לגבי מידה 32.

צחור אילור: מבחינתי, אם יש את המידות האלה, ובלונדון, ברומא ובארצות הברית יודעים להביא כמות של מידה 46, כך זה צריך להיות גם בארץ, בטח ובטח עם רשתות גדולות שיודעות לייצר את הדבר הזה.

צחור אילור: מעבר לזה אני אגיד כשאני לא מוצאת מידה 36 אני מתנחמת בכך שיש כנראה 38 בחנות ואני יכולה לקחת 38, שיר ולי – בעיקר לי שהיא במידה 46 במקור – כשהיא לא מוצאת מידה 46 בחנות, אין עוד מידה שהיא יכולה לעלות אליה, היא יוצאת בלי שום דבר.

צחור אילור: אותו דבר כלפי מטה, כשהבחורה המקסימה שהייתה אתנו בתוכנית במידה 32 נכנסת לחנות ו-32 יושב עליה כמו שק, אין לה מידה, היא נאלצת ללכת לחנויות של ילדים.

צחור אילור: בהקשר למה שאמרת, שבגיל 12 יש בנות עם הפרעות אכילה, אנחנו פגשנו במסגרת התוכנית ילדה מקסימה - - -

לימור מגן תלם: אני אומרת שממש הופתעתי, שלא לומר הזדעזעתי, כשסיירתי בבתי חולים במחלקות להפרעות אכילה, גיל 12 זה כבר גיל שבנות מאושפזות וזה לא להאמין.

צחור אילור: אנחנו פגשנו ילדה מקסימה בת 8, שבגיל 8 כשהיא הולכת לחנויות ילדים – והיא לא גדולה, היא לא שמנה, היא לא לא בריאה ביחס לגילה – והמוכרות אומרות לה: אין לנו שום מידה בשבילך, את צריכה ללכת לחנויות נשים.

צחור אילור: בגיל 8.

צחור אילור: זה לא הגיוני שזה כך.

צחור אילור: אני מבינה גם את מה ששחר אומר מבחינת ההשפעות.

צחור אילור: אולי הדבר הנכון לעשות הוא לא לקחת תקינה מיוחדת בגלל שבסופו של דבר מדובר כאן באוכלוסייה יותר קטנה, אבל יכול להיות שהתקינה האמריקאית יותר מתאימה למבנה הגוף הישראלי מאשר התקינה האירופית, ואם בלונדון יודעים להביא את זה – למרות שאני לא יודעת עכשיו מה התקינה שלהם – גם לכאן צריך לדעת להביא את המידות האלה

לימור מגן תלם: בסופו של יום אנחנו באמת לא רוצים להטיל איזשהו נטל כלכלי על העסקים היום.

לימור מגן תלם: זה הדבר האחרון שאנחנו רוצים.

לימור מגן תלם: מצד שני, אנחנו רוצים לדאוג לצרכנים ואנחנו נצטרך למצוא את האיזון ועמק השווה.

לימור מגן תלם: אני רוצה לשמוע את אלכסה דול שנמצאת פה אתנו גם בכל נושא המידות וההפרעות האכילה.

אלכסה דול: תודה רבה.

אלכסה דול: שלום לכולם, אני דוגמנית בעבר, היום אני מרצה, מאמנת אישית, מעבירה סדנאות להתפתחות אישית לנשים.

אלכסה דול: למקצוע הזה הגעתי אחרי עשור של התמודדות נפשית קשה עם עצמי.

אלכסה דול: אני שרדתי את הפרעות האכילה.

אלכסה דול: הייתי בולמית הרבה מאוד שנים, הגעתי למצבים של התמוטטות נפשית, שנים של הלקאות, שנים של סבל, המון טיפולים, המון כסף, שאגב גם אין מי שיעזור ויממן את זה, זו בעיה נוספת, ואני הגעתי לפעמים כדי לדבר אתכם דווקא מהמקום של הדוגמנית, של הבחורה הרזה, של זו שבעצם אמורה להיות המידה המושלמת.

אלכסה דול: גם אני נכנסת היום לחנויות, לא משנה אם זו חנות ישראלית או בינלאומית, ואני לא מוצאת מידה שמתאימה לי כי כל מידה אחרת.

אלכסה דול: נחשפתי לפני כמה חודשים, עם סרטון ששבר את הרשת והגיע למעל חצי מיליון צפיות, כי נכנסתי לזארה ובאמת לא תכננתי לעשות שום דבר, פשוט ממקום של מצוקה ומתסכול לקחתי מספר בגדים, מספר ג'ינסים, מצד אחד מדדתי XS, שהיה אפילו קצת רופף, ואז ג'ינס אחד אחר, אותו ג'ינס, אותו צבע, אולי גזרה שונה, לקחתי XL והוא פשוט היה צמוד, בקושי נסגר.

אלכסה דול: מפה הבנתי שיש בעיה גדולה, כי אם אני בתור מאמנת אישית היום, בתור מישהי שכבר יש לה ביטחון עצמי, בתור מישהי שמעריכה את עצמה, יכולה להגיד לעצמי באותו רגע במראה: אלכסה, הכול בסדר, זו לא את, לא את הבעיה, זו החברה, מה תעשה ילדה או נערה, או אפילו אישה, שאין לה את הכלים שיש לי?

אלכסה דול: היא באותו רגע מסתכלת על עצמה ואומרת לעצמה: אני שמנה, אני מכוערת, לא מגיע לי.

אלכסה דול: היא הולכת הביתה, או שהיא מקיאה או שהיא מתחילה לפתח הפרעות אכילה, היא מרעיבה את עצמה, היא שונאת את עצמה, ומכאן נובעת בעיה הרבה יותר קשה.

אלכסה דול: כמו שאמרת בתחילת הדיון, מאות-אלפים סובלים מהפרעות אכילה.

אלכסה דול: אין מי שיביא להם את הטיפול.

אלכסה דול: אני חושבת שברגע שאנחנו נתמודד עם מידות, מההתחלה אנחנו לא נשים פלסטר על בנות שמתמודדות עם הפרעות אכילה אלא בעצם נמנע בכלל את הדבר הזה.

אלכסה דול: אני רוצה להתייחס לכמה מהדברים שנאמרו פה.

אלכסה דול: קודם כל אני רוצה באמת להתייחס ליו"ר התאחדות רשתות האופנה והמסחר, הוא אמר שהוא מתנגד נחרצות לעשות מידות חדשות.

אלכסה דול: למה?

אלכסה דול: לא הבנתי למה אם בתור חברה ישראלית – ויש המון חברות ישראליות – הם יכולים לעשות מידה שהיא מידה ישראלית.

אלכסה דול: גם אם זה לא לסמן על כל תווית, אפשר לבוא לקראת, אפשר להבין את המצוקה פה.

אלכסה דול: הוא כאילו התעלם מהמצוקה.

אלכסה דול: יש מצוקה אמיתית של נשים, גם של המידות וגם מצוקה נפשית.

אלכסה דול: אפשר לסמן את הבגדים, אפשר לסמן חלקים אולי בחנויות של מידות מצומצמות, מידות קטנות יותר.

אלכסה דול: זה לא הגיוני שאני, הדוגמנית, מידה 36-38 מגיעה לחנות – וזה לא רק זארה, זה כל חנות – ואני יכולה ללבוש את כל טווח המידות.

אלכסה דול: זו כנראה בעיה.

אלכסה דול: הוא הביא דוגמה מאוד יפה על נעליים.

אלכסה דול: נכון, דוגמה מאוד מקסימה, אבל גם אני חווה את זה, לפעמים 40 ולפעמים 40.5, אבל לא ייתכן שאני אהיה בנעליים מידה 40 בחנות אחת ו-36 בחנות אחרת.

אלכסה דול: זאת בדיוק הבעיה פה.

אלכסה דול: זה לא יש פער קטן במידות שאם מישהי מידה 40 אז פה תהיה מידה 42.

אלכסה דול: אין מידות קודם כל.

אלכסה דול: אין מידות גדולות, אין מידות רגילות, והפערים הם עצומים.

אלכסה דול: אותו מכנס, עם גזרה טיפה שונה, יכול להיות מידה 34-36 או מידה 40.

אלכסה דול: לא מסמנים את זה, לא יודעים, אף אישה שמגיעה לא יודעת מה היא הולכת לקבל, זה כמו "מה ייצא לי הפעם".

אלכסה דול: אני מגיעה מהמקום הזה, סבלתי המון שנים, סבלתי מאוד מהפרעות אכילה, משנאה עצמית, וזה הגיע המון מהשפעות חיצוניות כי ראיתי את הדוגמניות האלה, כשגם אני בסוף הפכתי לדוגמנית וראיתי בעיניים שלי איך מרטשים אותי ומורידים לי 10 קילו במשקל.

אלכסה דול: אני לא יודעת למה, כנראה שהיה צריך.

אלכסה דול: הרבה נשים עד היום כותבות לי באינסטגרם: וואו, איזה שינוי עברת, הייתי רואה אותך כשהיית דוגמנית ורציתי להיות כמוך, ואני תולשת שערות ואומרת: וואו, אבל אני בעצמי לא הייתי נראית כך ועם פוטושופ היו מורידים לי במשקל.

אלכסה דול: אני זועקת את הזעקה של כל הבנות שמתאמנות איתי, כל הבנות שמגיעות להרצאות ולסדנאות.

אלכסה דול: יש בעיה חמורה.

אלכסה דול: ברגע שאנחנו לא מסמנים מראש מידות, ילדות, נערות, נשים מגיעות, מודדות את הבגדים, מאשימות את עצמן.

אלכסה דול: למה?

אלכסה דול: למה אנחנו כחברה לא יכולים לעזור להן לקבל את עצמן ולאהוב את עצמן?

אלכסה דול: אז אני באמת מעריכה אותך על החוק המדהים הזה.

אלכסה דול: אנחנו לחלוטין יכולים לעשות שינוי.

אלכסה דול: אנחנו כן יכולים להגדיל לראש וכן לראות איך אנחנו עושים שינוי.

אלכסה דול: אימא שלי, למשל, היא לא בחורה רזה, היא מידה 42-44, המידה הישראלית הממוצעת, למה היא צריכה לבוא לזארה ובאמת לראות אם יש מידה 44?

אלכסה דול: מביאים אולי יחידות בודדות.

אלכסה דול: למה?

אלכסה דול: למה שלא נביא 100 יחידות של 46?

אלכסה דול: 1000 יחידות של 46?

אלכסה דול: אני לא מבינה למה הבעלים של החברות לא מביאים מידות גדולות הרבה יותר.

אלכסה דול: איך זה הגיוני שיש מידה 46 רק אחת פעם בשבוע?

אלכסה דול: ואני מאמינה לך כי גם בדקתי את הנתונים וזה באמת הנתונים.

אלכסה דול: זה לא הגיוני.

אלכסה דול: אני רוצה להגיד לכם שאני מקבלת אלפי-אלפי הודעות מנשים, בנות לא קונות בסוף כי אין להן את המידה.

אלכסה דול: הן רוצות לקנות ג'ינס, הן רוצות להוציא כסף, הן רוצות להשקיע בחברה, אבל אין להן מה לקנות.

אלכסה דול: אני חושבת שזה יהיה נכון והוגן והצעד הכי נכון לעשות עבור כולנו – גם להגדיל את המידות, גם איכשהו כן למצוא דרך לסמן מידות שהן קטנות, לעשות איזושהי מידה קולקטיבית, אנחנו נגיע לפתרון הזה ביחד.

לימור מגן תלם: אנחנו נצטרך בסופו של דבר לעשות כמובן איזון בין העלויות וכל הנושא של היבוא ונצטרך למצוא איזשהו פתרון.

לימור מגן תלם: ביקש להגיב עדי ברקן, יו"ר עמותת סימפלי יו, שאתנו בזום.

עדי ברקן: קודם כל, הייתי עם פנים מאוד-מאוד כעוסות עד ששי זנקו הופיעה ונתנה תקווה ואותה צריך לשכפל.

עדי ברקן: אתם מדברים על מידות.

עדי ברקן: אני לא יודע על איזו מידה אתם מדברים.

עדי ברקן: מידה לא קיימת.

עדי ברקן: אם זו מידה אז בוא תספרו לי באיזו מידת גודל מדברים.

עדי ברקן: זה 40 ס"מ?

עדי ברקן: זה אינצ'ים?

עדי ברקן: מודדים את זה בדצימטר?

עדי ברקן: אולי בקילומטרים?

עדי ברקן: 40, מה זה?

עדי ברקן: אז קודם כל, אין דבר כזה שיש מידה, יש מספר.

עדי ברקן: שחר דיבר קודם כל על הדנ"א.

עדי ברקן: אני הייתי שם כשהדנ"א נקבע.

עדי ברקן: זה היה בשנת 93' בפריז, כשקלווין קליין לקח את קייט מוס בקמפיין של החורף, עשה מסיבה מסיבת עיתונאים בלובר, ישבתי שורה שלישית הוא אמר: שמעו, עשיתי תגלית חדשה שהקפיצה לי את המכירות ב-450%, נא להכיר את קייט מוס.

עדי ברקן: היא עולה על הבמה, אני תסתכל עליה, אני אומר: וואלה, בחורה יפה, רק גוף לא היה שם.

עדי ברקן: העצם בגב בלטה לה 5 ס"מ.

עדי ברקן: עמד ליידי סטפן, ה-booker של סוכנות עילית, אמרתי לו: סטפן, She looks like a guy.

עדי ברקן: היא נראית כמו בן.

עדי ברקן: הוא אמר לי לשתוק.

עדי ברקן: תוך 3 חודשים כל מעצבי העל באירופה ובארצות הברית שינו את האידיאל, כולם עברו מקלודיה שיפר לקייט מוס, 3 מידות מתחת.

עדי ברקן: אין שום בעיה עם המעצבים בארץ ואין שום בעיה עם החברות, יש בעיה אחת – המבנה הגנטי של האישה הישראלית הוא שונה מהאירופית, הוא קצת דומה יותר לאמריקאית, וכשאנחנו מייבאים בארץ בגדים שהם סטייל אירופי וכשהדוגמניות נמצאות בתת-משקל, איך ילדה תקום בבוקר ותחייך מול המראה?

עדי ברקן: שחר אמר שהוא עשה עבודה.

עדי ברקן: עבודה זה לא לדבר עם שני מעצבים ולעבור בסוף שבוע עם הבת שלך בקניון.

עדי ברקן: עבודה זה להגיע לבתי ספר ולשאול אותם 3 שאלות: מי קם בבוקר, עומד מול המראה ומרוצה מעצמו?

עדי ברקן: 7% מהבנות, 17% מהבנים.

עדי ברקן: שאלה שנייה: מי אוכל ארוחת בוקר באופן קבוע?

עדי ברקן: בואו נשאל אותם.

עדי ברקן: 30% ומשהו מהבנים, 14% מהבנות.

עדי ברקן: שאלה שלישית: מה הכי חשוב בעיניכם, הצלחה בלימודים, כסף או להיות רזה?

עדי ברקן: 47% מהבנות, 27% מהבנים רוצים להיות רזים.

עדי ברקן: זה נקרא עבודה.

עדי ברקן: אני אתן לכם קצת תוצאות מסקר ובזה אסיים.

עדי ברקן: הסקר נעשה בקרב 5,000 נשים מגיל 18 עד 30 שעשינו בשנת 2020, היום המצב הרבה יותר גרוע – 50% מהנשים קנו משהו קטן מדי בתקווה שזה ייראה טוב ברגע שהן ירדו, 35% מהן החלו ספורט לא מבוקר בעקבות המידה בחנות, והיותר גרוע, 20% מהנשים סירבו לעזרה במכירות כדי שלא יצטרכו לחשוף את המידה שלהן, כאילו זו נכות.

עדי ברקן: מידה 40 זו נכות.

עדי ברקן: תקשיבו לי טוב-טוב, ללכת ולהתחפר במטריה של אירופה וארצות הברית נורא קל.

עדי ברקן: אנחנו מדינה קטנה, ככה משנים את זה.

עדי ברקן: חוק כפוטושופ שעכשיו לימור מעבירה ושיהיה לו אכיפה – כל העולם עוקב אחריו.

עדי ברקן: אני חזרתי לפני שבועיים מצילומים של סדרה של ה-BBC בתור מנטור.

עדי ברקן: כשיצאתי משם 64 כלי תקשורת מכל העולם שאלו אותי דבר כאן, על חוק הפוטושופ, איך זה משפיע על מדינת ישראל.

עדי ברקן: אז הסברתי להם שהחוק לא עבר כמו שרצינו כי אין אכיפה, ועוד אין לנו מדד אמיתי, אבל תאמינו לי, בואו נהיה אור לגויים ולא נשאר בחושך.

עדי ברקן: תודה רבה לכם.

לימור מגן תלם: תודה רבה לעדי ברקן על הדברים החשובים האלה.

לימור מגן תלם: יכול להיות שיש איזושהי בעיה במידות שלנו בארץ ויש בעיה בחוסר התאמה בנושא של מידות הייבוא, שהמידות של הבנות בארץ לא תואמות באמת את המידות אולי הרזות או השדופות באירופה.

לימור מגן תלם: אנחנו נצטרך באמת להעמיק בנושא הזה ולמצוא את האיזון הראוי.

לימור מגן תלם: לקראת סיום אני רוצה לתת את רשות הדיבור לנמרוד הגלילי מאיגוד לשכות המסחר.

נמרוד הגלילי: שלום ותודה לך, כבוד יושבת-הראש, אני בהחלט מבין מאיפה מגיע הדיון הזה אבל אני חושב שצריך לזכור שאנחנו בסך הכול, מדינת ישראל, שוק קטן.

נמרוד הגלילי: אם אנחנו נרצה לעשות מגבלות ייחודיות לעולם האופנה, כשאין כמעט יצור מקומי, הכול מייבוא – גם מותגים כאילו ישראלים לא מיוצרים בארץ במרביתם אבל רוב האופנה שמוצגת במדינת ישראל היא של מותגים בינלאומיים - - -

לימור מגן תלם: מה שאתה אומר באמת מעניין.

לימור מגן תלם: מה ההסבר לכך שברשתות בחו"ל כן נכנסים והמידות תואמות ודווקא באותן רשתות בארץ המידות קטנות?

לימור מגן תלם: יש פה איזושהי אנומליה שאני מנסה לרדת לשורשה.

נמרוד הגלילי: מהיכרותי את האנשים הפועלים ואת הרשתות שמאוגדות אצלנו בלשכת המסחר, המטרה שלהם בסופו של דבר היא למכור כמה שיותר והם יביאו לארץ את המותגים ואת מגוון הבגדים שהם חושבים שימכרו הכי הרבה.

נמרוד הגלילי: אני בטוח שהם מביאים גם ביגוד של מידות גדולות וגם ביגוד של מידות קטנות – כנראה פחות, כנראה שזה פחות הולך – אבל המטרה שלהם בסופו של דבר היא למכור כמה שיותר, ואם היה להם כנראה יותר שוק של דברים מסוימים פה הם היו מביאים יותר.

נמרוד הגלילי: אני לא יודע אם לאדם הישראלי יש מבנה מיוחד של קיבוץ גלויות, אם אנחנו יותר דומים לאמריקאים, יותר דומים לאירופים, יש פה יבוא שמגיע גם מארצות הברית וגם מאירופה, כל אחד מוצא בסופו של דבר את המקום המתאים לו ואת המותג המתאים לו, ומי שמעדיף לא מותגים אז לא מותגים.

נמרוד הגלילי: כל אחד מוצא איפה נכון לו לקנות ומה המידות.

נמרוד הגלילי: גם לגברים המידות לא אחידות ופעם אחת אתה XL ופעם אחת אתה L, ובנעליים זה בטח ובטח.

נמרוד הגלילי: אם אנחנו ננסה ליצור פה משהו ייחודי למדינת ישראל אנחנו ניצור בעיה.

נמרוד הגלילי: אחרי שרפורמת היבוא, שעברה עכשיו בכנסת הנוכחית במהלך מדהים ומעולה שמשרד האוצר ומשרד הכלכלה הובילו - - -

לימור מגן תלם: פה בוועדת כלכלה העברנו אותה בראשות מיכאל ביטון.

נמרוד הגלילי: נכון, אני יודע.

נמרוד הגלילי: אני עובד באיגוד לשכות המסחר אז אני מכיר את כל הדברים האלה וזה מהלך נפלא כדי להסיר את כל המגבלות הייחודיות של מדינת ישראל, כדי ליצור פה תחרות גדולה יותר, כדי להביא להפחתה ביוקר המחיה.

נמרוד הגלילי: צריך להיזהר שלא נבוא עם רצונות מסוימים שבסופו של דבר רק יטילו מגבלות על האנשים.

לימור מגן תלם: אנחנו לא בעד להטיל מגבלות.

לימור מגן תלם: פתחתי ואמרתי שהדבר האחרון שאנחנו רוצים זה להטיל מגבלות, בירוקרטיה, רגולציה, על עסקים וכאלה.

לימור מגן תלם: לכן אמרתי שאנחנו ננסה להעמיק ולראות בכל זאת איך אפשר למצוא איזשהו פתרון כשהנחת היסוד היא שאנחנו לא רוצים לפגוע בעסקים ולא להטיל עליהם עלויות נוספות.

לימור מגן תלם: זה ברור בתור מי שישבה פה בוועדת כלכלה בכל הנושא של הרפורמה של היבוא.

לימור מגן תלם: אני רוצה לשמוע את הרשות להגנת הצרכן.

לימור מגן תלם: אילנה מזרחי, בבקשה.

אילנה מזרחי: קודם כל, אנחנו ממש לא מתעלמים מהקושי וזה נראה שיש איזשהו קושי.

לימור מגן תלם: אתם קיבלתם תלונות?

לימור מגן תלם: אתם מכירים את הסוגיה הזו או שאתם שומעים את זה פה לראשונה?

אילנה מזרחי: אנחנו התוודענו לנושא לראשונה בעקבות הצעת החוק ושם בחנו את הדברים.

אילנה מזרחי: על אף העובדה שכנראה יש קושי, אני מתרשמת מהדברים שנאמרו כאן בוועדה שהקושי לא נובע מאי סימון אחיד, הוא יותר קושי תרבותי-חברתי, וכשאנחנו מדברים על סימון של מידות אנחנו אומרים שיש איזשהו קושי בקביעת סטנדרטיזציה כזו כי קביעת סטנדרט שהוא לפי ערך אבסולוטי, לפי מספר מסוים, מעלה לא מעט שאלות.

אילנה מזרחי: קודם כל, מי יקבע את הסטנדרט הזה?

אילנה מזרחי: לפי מה הוא יקבע בכלל?

אילנה מזרחי: מה יהיה לגבי ביגוד שהוא מיובא?

אילנה מזרחי: ואנחנו שומעים כאן ש-95% מפרטי הלבוש מיובאים.

אילנה מזרחי: המשמעות היא שפרטי לבוש שמגיעים מחו"ל, העוסקים יצטרכו לפתוח אותם, למדוד אותם מחדש לפי אותו סטנדרט קבוע, לסמן אותם מחדש ולזה, אין ספק, יש הכבדה ומי שישלם את המחיר הזה בסופו של דבר הוא הצרכן.

אילנה מזרחי: אפרופו היבטים של דימוי עצמי, יש רשתות שמוכרות ביגוד במידות גדולות שהן בכוונה מסמנות בסימון אחר, מסמנים ב-1, 2, 3, מסמנים ב-S, XL לפי סטנדרט שלהן בשביל לשפר את חוויית הקונה, כדי לגרום לו להרגיש תחושה נעימה, ואני שואלת איפה זה שם את הקבוצה הזו של הצרכנים מבחינת השפעות על דימוי גוף.

אילנה מזרחי: זה באמת דברים שהם קשוחים אבל אנחנו לא סבורים שהפתרון טמון בקביעת סטנדרט אחיד.

אילנה מזרחי: זו בעיה שצריך לפתור אותה מהשורש.

אילנה מזרחי: הסימון של הבגדים לטעמנו לא יוביל לפתרון הזה.

צחור אילור: אני אתן לך דוגמה של רשת אחת, "סטודיו פאשה", כאן בארץ, שבאונליין מביאה את כל המידות הגדולות אבל בחנויות בפועל אין את המידות הגדולות וזה קצת מן ביצה ותרנגולת שנוצרת כאן, כי מצד אחד – אמרו כאן קודם שזה משהו יותר חברתי – אם באמת הנשים במסות היו מגיעות לחנויות או לא רוכשות או עושות יותר מהומה, יכול להיות שהיה יותר בלגן.

צחור אילור: אבל למה ביצה ותרנגולת?

צחור אילור: נשים לא מגיעות מלכתחילה לחנות כי אין את המידות שלהן, הן קונות באונליין ואז יש תלונות.

צחור אילור: אף אחד בסופו של דבר לא עושה את הצעד הזה בשביל לייצר את השינוי.

צחור אילור: למה אישה במידה 46 יכולה לרכוש באונליין ולא לרכוש בחנות עצמה?

צחור אילור: אני לא מצליחה להבין.

צחור אילור: אז כן יש פה משהו שהוא גם מאוד חברתי בעיניי שמוטמע.

טרן שיר: אני רק רוצה להגיד על הפן הכלכלי, שכרגע אומרים שהם מצליחים למכור את הסחורה הקיימת ואין ביקוש למידות האלה – אין ביקוש כי בנות מלאות יותר לא נכנסות לחנות בגדים.

טרן שיר: הן נמנעות מהחוויה, מעוגמת הנפש ללכת ולראות שאין מידה.

טרן שיר: אז אני לא פוגעת להם בכלכלה הנוכחית, הם ימשיכו למכור את מה שהם מוכרים כבר עכשיו, הם פשוט יוסיפו עוד טווח מידות וירחיבו את הקהל שלהם.

טרן שיר: זה אמור להיות הכי כלכלי בעולם.

טרן שיר: אתם תראו שלאט-לאט עוד אנשים ועוד אנשים יתחילו לקנות ברגע שתהיה להם האופציה.

טרן שיר: אני מקבלת כל יום הודעות: שיר, איפה את קונה בגדים?

טרן שיר: איפה יש מידות?

טרן שיר: אנשים צמאים לזה, תנו להם.

לימור מגן תלם: אני מסכימה אתך לגמרי.

לימור מגן תלם: אני רוצה לומר שזה תחילת התהליך.

לימור מגן תלם: הנושא הזה הוא לא פשוט, בגלל זה גם היה לי חשוב לשמוע מהרשות להגנת הצרכן אם יש תלונות ואת כמות התלונות כי אנחנו עובדים תמיד בשיתוף פעולה ומנסים לחקור את הנושא לעומק.

לימור מגן תלם: אין ספק שיש בעייתיות.

לימור מגן תלם: שמענו מכן הבנות.

לימור מגן תלם: אני מקבלת אינסוף פניות ותלונות כך שהבעייתיות מוכרת, קיימת.

לימור מגן תלם: מבחינתי גם הקושי בנושא הזה הוא ההשפעה בסופו של דבר על דימוי הגוף והפרעות האכילה מעבר לבעיה הצרכנית שקיימת.

לימור מגן תלם: מהפן השני אנחנו מבינים שיש בעייתיות עם נושא העלויות על העסקים במידה ויצטרכו לעשות פה איזשהו שינוי מהותי.

לימור מגן תלם: אנחנו מבינים ש-95% מהבגדים זה יבוא.

לימור מגן תלם: לי עדיין נשארו כמה שאלות פתוחות שאני אמשיך לחקור ולבדוק לעומק, כמו הפער במידות ברשת אופנה, למשל זארה, בארץ ובחו"ל.

לימור מגן תלם: עדיין יש לי אנומליה, שם כן יש מידות ופה לא.

לימור מגן תלם: יש כל מיני דברים שרשמתי לעצמי להמשיך לחקור לעומק ולמצוא איזשהו פתרון לנושא שיספק את כל הצדדים.

לימור מגן תלם: אני חייבת לומר שכפרלמנטרית, כשמגישים הצעת חוק, הדרך מאוד ארוכה עד שהחוק יוצא לפועל.

לימור מגן תלם: יש עבודת הכנה מול משרדי הממשלה, יש הרבה פעמים ויתורים לכאן ולכאן, אבל אני לוקחת על עצמי את הנושא הזה, להמשיך לטפל, לשמוע, לחקור, ואני מקווה מאוד שיהיו לנו תוצאות לשביעות רצון כולם ולא יפגעו באף אחד כי אנחנו לא רוצים כמובן לפגוע היום בעסקים ולהטיל נטל נוסף ומגבלות.

לימור מגן תלם: אני מבטיחה לכן, בנות, להיות אתכן בקשר, לעדכן אתכן על העבודה והמחקר שאני עושה ואני ממש רוצה להודות לכם שהגעתן, ששיתפתן על החוויות ועל כל התהליך ושאתן כל כך פעילות ברשתות.

לימור מגן תלם: אתן צריכות להיות גאות בעצמכן ובהישגים שלכן כי בנות עוקבות אחריכן ולא סתם קוראים לכם משפיעניות רשת, אתן באמת משפיעות על הבנות הצעירות.

לימור מגן תלם: מספיק שנערה אחת צעירה שמעה אתכן ולא תיכנס לתהליך הזה ולמחלה הנוראית הזאת של הפרעות אכילה ואני חושבת שעשיתן את שלכן בנושא הזה.

לימור מגן תלם: תודה רבה לכולם.

לימור מגן תלם: הישיבה נעולה.