הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 24, פרוטוקול מספר 49, 2022-06-07 10:30

עלי סלאלחה: בוקר טוב לכולם.

עלי סלאלחה: אני חבר הכנסת עלי סלאלחה.

עלי סלאלחה: אני חבר בוועדה לזכויות הילד ובוועדת הבריאות.

עלי סלאלחה: אני מכפר בית ג'ן.

עלי סלאלחה: 40 שנה הייתי במערכת החינוך: 20 שנה מורה ו-20 שנה מנהל.

עלי סלאלחה: הבאתי את בית הספר שניהלתי למקום ראשון במדינת ישראל במשך חמש שנים, ופעם אחת מקום שני ועוד פעם מקום שלישי.

עלי סלאלחה: אני חושב שהגעתי לכנסת על מנת לעשות שינויים.

עלי סלאלחה: יש לי חמלה ואחריות כלפי ילדים, אני אוהב אותם.

עלי סלאלחה: אני רוצה לשתף אתכם ולומר לכם שללא הדאגה ל-30% מילדי בית הספר, שהם החלשים והמוחלשים, ושאותם הבאנו להצלחה ולבגרות מלאה, לא היינו יכולים להגיע לאן שהגענו.

עלי סלאלחה: אנחנו חייבים לעזור לילדים האלה, הם זקוקים לעזרתנו.

עלי סלאלחה: כל אחד ואחת מאיתנו חייב להירתם ולתת הכול למען הילדים האלרגיים, עליהם נדון היום.

תמי ברנע: אנחנו מתמקדים בעיקר בגילאי המעון: לידה עד שלוש.

עלי סלאלחה: חברים, הנושא הזה מאוד חשוב עבורי.

עלי סלאלחה: חובתנו היא לבדוק איפה הם נמצאים, מה הם מקבלים, ואיך אנחנו יכולים לעזור להם כדי שהם יוכלו לעבור את התקופה הקשה הזו.

עלי סלאלחה: זוהי תקופה קשה גם עבור המשפחות שלהם, הוריהם, אחיהם, ולכל אחד ואחת.

עלי סלאלחה: כמובן שיש צורך שיהיו במערכת אנשים מקצועיים, אנשים שיודעים לטפל בבעיות של הילד הזה, יטפלו בהורים שלו, ובכלל, שידאגו לו במשך היום.

עלי סלאלחה: צריך גם לוודא שילדים שהם אינם אלרגיים לא יפגעו בו.

עלי סלאלחה: נעשה יחד היום הכול על מנת שנפיק תועלת מהדיון ושנביא מסקנות טובות בפני משרדי הממשלה השונים: משרד הכלכלה, משרד החינוך, וכמובן משרד הרווחה ומשרד הבריאות.

עלי סלאלחה: הילדים האלה מקבלים בדרך כלל שעתיים.

עלי סלאלחה: האם לדעתכם השעתיים הללו מספיקות?

עלי סלאלחה: גברתי, בבקשה.

ריקי רוזמרין: אני מפקחת פדגוגית במעונות נעמ"ת במרחב ירושלים ובמטה יהודה.

ריקי רוזמרין: אני נמצאת פה בכל הוועדות, ובין היתר, גם של אלרגיות, של שילוב ילדים עם אלרגיות במעונות היום.

ריקי רוזמרין: אנחנו עושים צעדים.

ריקי רוזמרין: חשוב לי להציף את הקשיים ואת המורכבות.

ריקי רוזמרין: אני רוצה להתמקד בכמה נקודות: ראשית, ילד, שהוא בגילאי שלושה חודשים עד שלוש שנים, שימלאו לו בספטמבר, שהוא עם אלרגיה לחלב, וגם ילד עם מולטי אלרגיה, מקבל במעון סייעת למשך שעתיים ביום.

ריקי רוזמרין: מי שמגיע מהחינוך של הילדים הגדולים יותר, בגנים ואולי בבתי ספר, אני לפחות יודעת לגבי גני ילדים, מקבל שש שעות, וגם שעות צהרון.

ריקי רוזמרין: אבל אצלנו תינוקות, כמעט בני יומם, ששותים ואוכלים חלב, בכיתת התינוקות בוודאי, והם נמצאים תשע שעות ביום במסגרת, 18 תינוקות עם שלוש מטפלות, מקבלים סייעת למשך שעתיים ביום.

ריקי רוזמרין: זה לעג לרש, זו אפליה של הגיל הצעיר, של התינוקות.

ריקי רוזמרין: מעבר לכול, זה לא ריאלי.

ריקי רוזמרין: אין באמת פתרון ומענה מותאם לתינוקות אחרים שאוכלים, שותים, יונקים ושפולטים, במהלך היום.

ריקי רוזמרין: אני רוצה לבקש פה, ואני מבקשת זאת בכל ועדה בה אני משתתפת, להעלות את הסיוע באופן משמעותי.

ריקי רוזמרין: בעיניי, לתינוקות בגילאים האלה, צריכה להיות סייעת צמודה כשיש תינוקות עם אלרגיה לחלב בכיתת התינוקות.

ריקי רוזמרין: העניין השני הוא המחסור המאוד מאוד גדול בסייעות.

ריקי רוזמרין: גם כשכבר מקבלים את השעתיים האלה ביום, במקרים רבים אין סייעות ואנחנו עומדים באיזשהו חוסר אונים ולא יודעים מה לעשות.

עלי סלאלחה: למה אין סייעות?

ריקי רוזמרין: כי פשוט אין בנמצא.

עלי סלאלחה: האם הן לא רוצות לעבוד?

ריקי רוזמרין: אולי הן לא רוצות לבוא, אולי הן לא רוצות לבוא לשעתיים.

ריקי רוזמרין: הן אולי לא רוצות לבוא בכלל.

ריקי רוזמרין: השורה התחתונה היא שהרבה פעמים אין סייעות.

ריקי רוזמרין: יש כל מיני ארגונים שמטפלים בנושא הסייעות.

עלי סלאלחה: ואם לסייעות האלה יהיו ארבע-שש שעות, האם הן יבואו?

עלי סלאלחה: אני בטוח שבמדינת ישראל יש הרבה בחורות שרוצות להתפרנס ולעבוד, אבל לא בשביל שעתיים.

ריקי רוזמרין: לגמרי.

ריקי רוזמרין: בדרך כלל השעתיים האלה הן משמונה עד עשר כשמדובר באלרגיה לחלב.

ריקי רוזמרין: כשזה מולטי אלרגיה זה תלוי האלרגנים.

ריקי רוזמרין: לפעמים זה בשעת הצוהריים, וזה יכול להיות מאחת עשרה עד אחת, וזו בכלל שעה הזויה.

ריקי רוזמרין: מי רוצה להגיע באמצע היום לשעתיים?

עלי סלאלחה: שמונה עד עשר זה בבוקר, לא אמצע היום.

ריקי רוזמרין: כשהילד מקבל את השעתיים האלה אנחנו צריכים לנסות ולראות מה הכי טוב לילד, מה הצרכים שלו.

ריקי רוזמרין: כלומר, איפה לשים את השעתיים האלה.

ריקי רוזמרין: השמיכה ממש ממש ממש קצרה.

ריקי רוזמרין: אם זה ילד עם אלרגיה עם החלב אז אנחנו מבקשים מהסייעת להגיע משמונה עד עשר.

ריקי רוזמרין: אם זה ילד עם אלרגיה לאלרגנים אחרים כמו: דגים, קטניות, ויש לנו מגוון מאוד מאוד רחב של אלרגיות, אז אנחנו אולי חושבים לקחת אותה בשעת הצוהריים.

ריקי רוזמרין: מה שאנחנו לא עושים, זה פשוט לא מספיק טוב ולא נותן מענה.

ריקי רוזמרין: בנוסף, הסייעות הן לא סייעות רפואיות אלא סייעות משגיחות.

ריקי רוזמרין: אם חלילה ילד מקבל התקף, ויש לנו ילדים שמקבלים התקף, או שצצה איזושהי אלרגיה חדשה, שאנחנו לא יודעים עליה כי הילדים מאוד קטנים והם בתהליך של תחילת עיכול וחשיפה של המזון, או כשילד נחשף ממקור לא ידוע, אז הצוות המקצועי הוא זה שמטפל בו, לא הסייעת.

ריקי רוזמרין: כלומר, רק המטפלות שנמצאות.

ריקי רוזמרין: בכיתת פעוטות ובכיתת בוגרים יש 33 ילדים מגילאי שנתיים עד קצת פחות מגיל שלוש עם שלוש מטפלות.

ריקי רוזמרין: הן צריכות גם לטפל בילד אם חלילה הוא נחשף.

ריקי רוזמרין: הן צריכות להזריק לו, לדאוג לפנות אותו וכו'.

ריקי רוזמרין: אם כבר מביאים סייעת, למה לא להכשיר אותה ולתה לה כלים כדי שהיא גם תישא קצת באחריות על מה שקורה?

ריקי רוזמרין: עניין השעות הוא קריטי, בוודאי בכיתת תינוקות.

ריקי רוזמרין: אנחנו מתחייבים לתת במעונות בין 70% ל-80% מהתזונה היומית.

ריקי רוזמרין: אנחנו מתחייבים וחתומים על זה.

ריקי רוזמרין: במקרה ויש מגוון אלרגיות, למשל, יש לנו ילד עם אחד עם מגוון רחב של אלרגיות, ולפעמים זה חמישה-שישה ושבעה אלרגנים, או שניים או לפעמים שלושה ילדים עם אלרגיות, אנחנו נמצאים במורכבות מאוד מאוד גדולה.

ריקי רוזמרין: בתחילת השנה יצאה איזושהי המלצה או חוזר או הנחיה שברגע שיש ילד אלרגי לחלב, יש להוציא את האלרגן הזה, את החלב, בשעות הבוקר, בתנאי שיש הסכמת כל ההורים.

ריקי רוזמרין: ברגע שיש לנו ילדים, ויש לנו לא מעט כאלה, שהם מולטי אלרגיה, או מספר ילדים עם אלרגיות שונות באותה כיתה, כמות והמגוון של המזון שהם יכולים לצרוך מצטמצמים בצורה דרמטית.

ריקי רוזמרין: אני חושבת שצריך לשקול את הדבר הזה ולא להוציא חלב באופן גורף מהכיתה.

ריקי רוזמרין: יש גם לדאוג לסייעות מותאמות.

ריקי רוזמרין: תודה.

עלי סלאלחה: תודה רבה.

עלי סלאלחה: נעמה קציר, בבקשה.

נעמה קציר שמואלי: בוקר טוב, ותודה רבה על קיום הדיון הזה.

נעמה קציר שמואלי: לדעתי, אדוני היושב-ראש לא כול כך מכיר את הנושא ואת הדיונים הקודמים שקיימנו בוועדה הזו.

עלי סלאלחה: קראתי.

נעמה קציר שמואלי: ברשותכם, אתן תקציר כדי להבין איפה אנחנו נמצאים.

נעמה קציר שמואלי: למעשה, מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות?

נעמה קציר שמואלי: היינו בדיון הזה לפני כחצי שנה.

נעמה קציר שמואלי: האם השתנה משהו?

נעמה קציר שמואלי: האם אנחנו יודעים לשמור טוב יותר על הילדים במעונות?

נעמה קציר שמואלי: התשובה היא לא.

נעמה קציר שמואלי: שנית, האם יש לנו מענה לילדים האלרגיים במעונות?

נעמה קציר שמואלי: התשובה היא לא.

נעמה קציר שמואלי: שלישית, האם יש כוונה לשפר את כל התחלואות והכשלים, אותם מנתה בצורה די מדויקת מפקחת נעמ"ת שדיברה כאן לפניי?

נעמה קציר שמואלי: אלו הדברים אותם אנחנו זועקים כבר שנים ארוכות, ולצערי הרב אין באמת איזשהו שינוי בשטח שגורם לנו להיות בטוחים היום עם הילדים שלנו במעונות היום.

נעמה קציר שמואלי: אגב, גם בעניין קבלת הילדים האלה למעונות היום הדברים לא השתנו.

נעמה קציר שמואלי: האפליה ממשיכה ונמשכת מבלי שאף אחד עושה באמת איזשהו מעשה.

נעמה קציר שמואלי: יש לנו הקלטות ושיחות של הורים שמתקשרים ושואלים האם יש עדיין במקום, ואומרים להם שכן.

נעמה קציר שמואלי: אבל ברגע שהם ממלאים את הטפסים ורואים שהילד אלרגי אומרים להם שאין מקום.

נעמה קציר שמואלי: לכו תוכיחו עכשיו שזה באמת בגלל האלרגיה – כן או לא.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו כבר יודעים שזו הסיבה שהילדים לא מתקבלים למעונות היום.

נעמה קציר שמואלי: גם אם מישהו יגיד אחרת ויוציאו עוד איזה נוהל שאומר: אל תפלו ילדים אלרגיים בקבלה למעונות, זה סתם מס שפתיים.

נעמה קציר שמואלי: לא יותר מזה.

נעמה קציר שמואלי: אני סבורה שהגיעה העת והשעה לעשות באמת שינוי משמעותי ומהותי.

נעמה קציר שמואלי: יש להפסיק לדבר ולהתחיל לעשות.

נעמה קציר שמואלי: סליחה, שאני אומרת זאת, אדוני היושב-ראש.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו באמת מבקשים ודורשים שיהיו כללים ונהלים ברורים, שיהיה פיקוח של מפקח אחרי הכללים והנהלים האלה, שכשאומרים שלא ייכנסו אלרגנים מסוימים לשטח המעון אז שבאמת לא ייכנסו, להפסיק להעמיד את ההורים ואת הילדים בסיטואציות כול כך מורכבות שכאלה מול הגננת וההורים.

נעמה קציר שמואלי: אני לא מצליחה להבין איך אנחנו עד היום לא מצליחים לקבוע נהלים שייושמו ושישפרו את המוגנות של הילדים שלנו במעונות היום.

נעמה קציר שמואלי: המעבר של המעונות למשרד החינוך לא שיפר ולא שינה את מצב הילדים במעונות.

נעמה קציר שמואלי: אפילו להיפך.

נעמה קציר שמואלי: בחלק מהדברים ההתמודדות אפילו הפכה למורכבת יותר כי לא ברור מי מטפל ואיך מטפל ומיהו הגורם האחראי.

נעמה קציר שמואלי: אני עומדת פה היום בשם כל ההורים לילדים האלרגיים ומבקשת ממך, אדוני יושב-ראש הוועדה, ומכל היושבים בחדר הוועדה כרגע.

נעמה קציר שמואלי: בבקשה, בואו נפסיק לדבר ונתחיל לעשות, ונתחיל לקדם את מה שצריך לקדם.

נעמה קציר שמואלי: הדברים הם כול כך ברורים ופשוטים.

נעמה קציר שמואלי: אפשר ליישם אותם מחר בבוקר.

נעמה קציר שמואלי: זה הכול עניין של רצון.

נעמה קציר שמואלי: לצערי הרב, הוא לא מגיע לכדי בשלות ולאיזשהם מעשים שישנו את המצב הבלתי הנסבל במעונות היום.

נעמה קציר שמואלי: יש ילדים אלרגיים בכל מסגרות החינוך במדינת ישראל.

נעמה קציר שמואלי: אין שום מקום בו מתקיים הג'ונגל כפי שהוא שמתקיים במעונות היום.

נעמה קציר שמואלי: אני ממש מבקשת שתהיה כאן איזושהי הנחיה ברורה לגורמים המקצועיים להפסיק לדבר ולהתחיל לעשות.

נעמה קציר שמואלי: אני פשוט רואה את הנולד.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו נמצאים עכשיו ביוני ובעוד חודש מסתיימת שנת הלימודים.

עלי סלאלחה: ב-11 באוגוסט 2021 היה דיון פה בוועדה, ומשרדי הממשלה השונים הגיבו לדיון שהיה פה.

עלי סלאלחה: כעמותה שאכפת לה, האם עשיתם משהו כדי לקדם את זה או שגם אתם נשארתם שקטים, נחמדים ויפים, והילדים סובלים?

עלי סלאלחה: מה את מציעה לעשות כדי לקדם את הנושא החשוב הזה?

נעמה קציר שמואלי: לצערי הרב, עמותת יה"ל היא עמותה שמורכבת כולה ממתנדבים.

נעמה קציר שמואלי: גם אני מתנדבת, וכל ההורים בעמותה זו הם מתנדבים.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו עושים את המקסימום שאנחנו יכולים לעשות.

נעמה קציר שמואלי: לצערי הרב, הדברים לא בהכרח נמצאים בידיים שלנו.

נעמה קציר שמואלי: יש כללים ונהלים, וכבר ישבנו ודיברנו עליהם.

נעמה קציר שמואלי: למה אין מישהו שמפקח שהדברים האלה קורים?

נעמה קציר שמואלי: אנחנו מוצאים את עצמנו רודפים אחרי הכללים והנהלים, שדרשנו וביקשנו שיהיו וייכתבו, אבל אף אחד לא באמת מיישם אותם.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו מבקשים ודורשים שיהיה נוהל אחיד בכל מעונות היום.

נעמה קציר שמואלי: בפועל, כל מעון עושה מה שהוא רוצה.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו מוצאים את עצמנו מלווים מאות הורים מדי שנה יד ביד בתוך המעון, מדריכים את צוותי המעון, מדברים עם מנהלות המעון, על מנת לראות איך אפשר לשלב את הילדים בצורה הכי בטוחה, והכי נוחה, והכי טובה ויעילה.

נעמה קציר שמואלי: אבל לרמוז כאילו אנחנו יושבים ולא עושים דבר.

עלי סלאלחה: סליחה, לא התכוונתי.

עלי סלאלחה: אני מכבד את כל אלה שעובדים בהתנדבות ועושים למען החברה.

עלי סלאלחה: אבל אנחנו רוצים ללמוד ולהפרות האחד את השני, ואנחנו גם רוצים לראות איך אנחנו יכולים לעזור האחד לשני גם בנושא החשוב הזה.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו תמיד נשמח לעמוד לרשותם של כל הגורמים: משרד החינוך, משרד הבריאות, משרד הכלכלה והרווחה, כדי לעזור ולעשות את הדברים הכי טוב והכי נכון.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו אומרים את זה כל הזמן.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו רק מבקשים שכאשר יש כללים יש גם צורך בפיקוח, ושיהיה מי שיפקח שהכללים אכן מיושמים, ושהם לא יהיו רק מס שפתיים כתובים על איזשהו נייר, ושהם באמת יקוימו.

נעמה קציר שמואלי: זה לא בשמיים.

נעמה קציר שמואלי: שנית, סייעת למשך שעתיים הם באמת לעג לרש.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו זועקים את הזעקה הזו כבר שנים ארוכות.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו מבקשים שנושא הסייעות יותאם בדיוק למצב שקורה במסגרות חינוך חובה, שיש סייעות לכל ילד על בסיס האלרגיה שלו, עד אשר יהיה מענה אחר שהוא ראוי ותואם יותר, שיבטיח את שלומם של הילדים שלנו במסגרות הללו.

נעמה קציר שמואלי: תודה.

עלי סלאלחה: תודה רבה.

עלי סלאלחה: נמצאים איתנו חניכי המכינה הקדם צבאית.

עלי סלאלחה: ברוכים הנמצאים.

עלי סלאלחה: אני מקווה שאנחנו גם נלמד מכם, ושתשמעו את הדיון המאלף הזה.

עלי סלאלחה: עו"ד קרן אוחנה, בבקשה.

קרן אוחנה איוס: תודה לכבוד היושב-ראש על זכות הדיבור.

קרן אוחנה איוס: אני רוצה לדבר ברמה הפרקטית.

קרן אוחנה איוס: אכן, היינו בדיון כאן באוגוסט, שלאחריו, באוקטובר, משרד הבריאות נתן דוח המלצות, ונאמר כך: לעניין רכש מזרקי אפיפן למעונות יום פרטיים, שאינם מתוקצבים על ידי אגף מעונות, בהתאם לסיכום הוועדה, משרד הבריאות קיים ישיבה עם אגף המעונות והציע את סיועו בביצוע רכש אל מול החברה שמספקת את המזרקים.

קרן אוחנה איוס: שרת החינוך לאחר מכן הגישה בדצמבר מכתב תשובה, שבו היא ממליצה על כללי התנהלות מול מוסדות שהם בתי ספר וגנים ציבוריים, ולא במגזר הפרטי, ואנחנו עוסקים בגילאי לידה עד שלוש.

קרן אוחנה איוס: אנחנו עשינו כמה דברים מאז: אנחנו ניסינו לפנות באופן עצמאי.

קרן אוחנה איוס: מאחר וחוק הפיקוח מחייב את מעונות היום במסגרות לפעוטות להחזיק מזרק אפיפן במעון, ניסינו לפנות לחברות שמשווקות זאת בשוק.

קרן אוחנה איוס: לצערנו הרב, לא הצלחנו לרכוש כיוון זה משהו שמצריך מרשם רופא.

קרן אוחנה איוס: ניסינו גם ברמה ארגונית.

קרן אוחנה איוס: ניסינו לבודד מזרק אחד מתוך שניים שמגיע בחבילה.

קרן אוחנה איוס: עשינו פיילוט והזמנו קבוצה של מזרקים.

קרן אוחנה איוס: לקח להם ארבעה וחצי חודשים, כשהתוקף שלהם הוא שנה.

קרן אוחנה איוס: למעשה, זה שירת את אלו שנתנו להם את זה כשירות, שבעה וחצי חודשים קדימה, כשחלקם היו כבר חודשי קיץ, שזה ממילא לא בשימוש.

קרן אוחנה איוס: בינואר עברנו למשרד החינוך, והיום הוא המשרד האמון על מעונות היום ועל המסגרות לפעוטות, ומשם אמורה לבוא הבשורה.

קרן אוחנה איוס: חייבת להיות כאן איזושהי גישה הוליסטית מתכללת, שלוקחת את משרד החינוך, משרד הבריאות, ואת המסגרות לפעוטות, ומייצרת דרכי פעולה מצד ההדרכה, מצד מזרקי האפיפן ומצד ההקצאה.

קרן אוחנה איוס: וזאת מכיוון שגם כשילד מקבל הקצאה של שעתיים, הוא לא מקבל אותה למסגרת הפרטית.

קרן אוחנה איוס: המסגרות שלנו עוברות עכשיו חוויה של הסתגלות במערכת החינוך.

קרן אוחנה איוס: הן מכשירות את הצוותים שלנו.

קרן אוחנה איוס: הן משתדלות להיות הכי טובות יש והן גם מנסות הכי הכי הרבה להימנע מאפליה.

קרן אוחנה איוס: כשילד עם אלרגיה או עם מולטי אלרגיה מגיע לגן פרטי, לפעמים מנהלת הגן עשויה לשקול אם לקבל או לא לקבל, לא בגלל שהיא לא רוצה לקבל את הילד אלא מאחר והיא לא בטוחה שהיא יכולה לתת לו מענה מציל חיים.

קרן אוחנה איוס: זה לא ממקום מפלה אלא ממקום שרוצה להגן עליו ולשמור על חייו, כי הסביבה היא סביבה עתירת גירויים, כפי שציינו פה חברותיי.

קרן אוחנה איוס: רוב המזון בגילאי לידה עד שלוש הוא כזה שאם לילד יש אלרגיה לחלב, לגלוטן, לבוטנים, לקטניות או לפחמימות כאלו ואחרות, האלרגיה שלו מתגלה אצלנו או נחשפת אצלנו.

קרן אוחנה איוס: אנחנו צריכים קצת יותר הכוונה והדרכה, ובטח לקיחת אחריות.

קרן אוחנה איוס: זה מוביל אותי גם לעניין המשפטי כעורכת דין.

עלי סלאלחה: קראתי שהמזרק הזה עולה כ-500 שקל לזוג.

עלי סלאלחה: מי נושא בעלויות?

עלי סלאלחה: האם אלו הם ההורים?

קרן אוחנה איוס: ילד שמוגדר כילד עם אלרגיה מקבל את זה באופן אישי על ידי הרופא שמטפל בו.

קרן אוחנה איוס: ההורים מקבלים מרשם ורוכשים צמד ואחד מהם הולך עם הילד לגן.

קרן אוחנה איוס: מסגרת הגן אמורה להחזיק אחד כזה במסגרת כי יכולות להתפתח אלרגיות כי הילדים הם בגילאי לידה עד שלוש, ולעיתים הם נחשפים לראשונה למזונות במסגרת.

קרן אוחנה איוס: המסגרת אמורה להגיש סיוע מציל חיים.

קרן אוחנה איוס: אנחנו אמורים להחזיק אחד כזה, שהוא לא תלוי הילד אלא תלוי מסגרת.

עלי סלאלחה: מי יכול לתת את הזריקה הזו לילד?

קרן אוחנה איוס: צוות שעבר הדרכה.

קרן אוחנה איוס: הצוותים היום מחויבים בחוק.

עלי סלאלחה: בכל הגנים יש צוותים כאלה?

קרן אוחנה איוס: כן, כן.

קרן אוחנה איוס: כולם עוברים על פי חוק הפיקוח הכשרה של קורסי עזרה ראשונה של 22 שעות, כאשר חלק מההדרכה היא התמודדות עם אלרגיות.

קרן אוחנה איוס: אני לא יכולה להגיד לך שזה מספיק – קומסי קומסה.

קרן אוחנה איוס: אבל אנחנו בהחלט משתדלים.

קרן אוחנה איוס: זה המקסימום שאנחנו מצליחים כרגע לגייס מתוך המשאבים שהמדינה מקצה.

עלי סלאלחה: אנשים בפריפריה הצפונית והדרומית לא מקבלים דברים רבים במדינת ישראל בגלל המרחק וכיוון שהן אוכלוסיות חלשות ומוחלשות.

עלי סלאלחה: האם גם הם מקבלים?

קרן אוחנה איוס: על הנייר הם אמורים לקבל.

קרן אוחנה איוס: בפועל, בשל היעדר כוח אדם ותחלופה מאוד גדולה אצלנו בענף, וכיוון שאנשים מגיעים על בסיס פנוי להובלה, אתה קם בבוקר ואין לך סייעות.

קרן אוחנה איוס: אתה לוקח אז מישהי שמוכנה לעבוד ליום, יומיים, אבל היא ללא הכשרה מתאימה.

קרן אוחנה איוס: לעיתים מסגרות נאלצות לא לקבל את הילדים האלה מכיוון שהן לא מסוגלות לתת להן מענה מציל חיים במקרה של חשיפה לאלרגן, חלילה.

קרן אוחנה איוס: אנחנו מבקשים שהוועדה תגייס את כל המחויבים להמלצות משרד הבריאות, כי הם מנגנון ההגנה היחיד שיש לנו.

קרן אוחנה איוס: ואם משרד הבריאות המליץ שהמדינה תיקח על עצמה אחריות של התקצוב של הדבר הזה או אספקה של הדבר הזה למעונות, אז, ראשית, בואו נתחיל בבסיס שבכל מעון יהיה מזרק אפיפן כדי שנוכל להגיש סיוע מציל חיים.

קרן אוחנה איוס: שנית, הקצאת שעות לסייעות.

קרן אוחנה איוס: כאמור, שעתיים ביום לא מספיקות.

קרן אוחנה איוס: בגנים הפרטיים בכלל לא מקבלים.

קרן אוחנה איוס: שעתיים זה יותר טוב מכלום.

קרן אוחנה איוס: גם הגנים הפרטיים צריכים להיכנס לקריטריון.

קרן אוחנה איוס: כי כשההורה מגיע לרופא, והרופא שואל לאן הילד אמור להגיע או איזה טופס הוא אמור למלא, אז לגנים הפרטיים אין טופס שאנחנו יכולים למלא ולהפנות את הילד לרופא או משהו שמישהו ייקח על זה אחריות.

קרן אוחנה איוס: וגם עניין האחריות המשפטית.

קרן אוחנה איוס: אנחנו חשופים בצריח אם חלילה קרה משהו לילד.

קרן אוחנה איוס: אנחנו לא גוף שנמצא תחת אחריות ציבורית כזו או אחרת.

קרן אוחנה איוס: אומנם אנחנו מוסדות חינוך בסוף, אבל אנחנו גם עסקים פרטיים.

קרן אוחנה איוס: אין חברות ביטוח שמוכנות היום לכסות גן ילדים פרטי שמקבל ילד עם אלרגיה מסכנת חיים ולתת הגנה מלאה.

קרן אוחנה איוס: קשה לנו לעמוד בהתמודדות הזו מול הורה ולהגיד לו שהלוואי ויכולנו יותר.

קרן אוחנה איוס: מי שיכול לעשות "הלוואי ויכולנו יותר" הם היושבים סביב השולחן הזה.

קרן אוחנה איוס: לכן, אנחנו מבקשים לגייס את הוועדה לעמוד בהמלצות משרד הבריאות ומשם להתקדם.

עלי סלאלחה: האם לקופות החולים יש תפקיד בכל הסיפור הזה?

קרן אוחנה איוס: לא שמחובר לגנים הפרטיים.

קרן אוחנה איוס: אנחנו מונים 77% מהשוק, 350,000 ילדים.

עלי סלאלחה: קראתי באיזשהו שיש הסכם עם מד"א בנושא עליו אנחנו מדברים.

קרן אוחנה איוס: אני לא שמעתי דבר כזה.

עלי סלאלחה: אין שום הסכם?

חנן דגן: אין שום הסכם.

עלי סלאלחה: אין שום הסכם.

עלי סלאלחה: בהזדמנות זו אנחנו רוצים לאחל לשר הבריאות החלמה מהירה.

עלי סלאלחה: נאחל לו הצלחה ובריאות.

חנן דגן: המגזר הפרטי מופלה באופן קבוע לכל אורך הדרך, ולא רק בנושא של מענים אלרגיים.

חנן דגן: ראינו את זה בזמן הקורונה כשאמרו שמקבלים ערכות לבדיקת קורונה.

חנן דגן: כמובן שכל ילד בכל מוסד חינוכי קיבל 20 בדיקות, ואצלנו חמש.

חנן דגן: כמובן שזה לא הספיק וההורים היו צריכים לממן.

חנן דגן: אותו הדבר לגבי המזרקים.

חנן דגן: אמרו שצריך להיות מימון, אבל את המימון לא קיבלנו.

חנן דגן: יש דרך מאוד פשוטה והיא לעשות את זה דרך הילדים האלרגיים.

חנן דגן: אם הקופה תספק לכל ילד מזרק נוסף, אותו הוא יוכל לשים במוסד החינוכי, פתרנו את הבעיה איך להעביר.

חנן דגן: אני מניח שהבעיה הקשה היא הלוגיסטיקה איך להעביר כסף לגן פרטי או איך להעביר את המוצר לגן פרטי.

חנן דגן: אפשר לפתור את זה בקלות דרך קופות החולים.

חנן דגן: כל ילד אלרגי ממילא מקבל מזרקים מקופת החולים.

חנן דגן: אני אומר זאת כאחד שהוא אלרגי.

חנן דגן: זה נכון שלא בכל גן יש ילד אלרגי, אבל צריך לראות איך ניתן לעשות זאת בדרך מסוימת.

מופיד מרעי: אתה אומר שלוגיסטית אפשר להחזיק את המזרק בכל פעוטון לשעת הצורך.

חנן דגן: אותה גננת ניגשת לקופת החולים והיא מראה אישור שהיא גננת, והיא תקבל את זה.

חנן דגן: אי אפשר לקבל את זה דרך קופות החולים אלא רק דרך בתי מרקחת פרטיים או מקומות פרטיים, וזה לרוץ.

חנן דגן: אי אפשר להפריד את הזוגות.

חנן דגן: זה עלות מאוד גבוהה.

חנן דגן: התוקף מאוד מאוד קצר.

חנן דגן: היא ציינה פה שנה.

חנן דגן: כאחד שלוקח מזרק, אני יכול להגיד לך שיש לי תקופות שאני מקבל מזרק לחצי שנה כי זה התוקף שקיים.

חנן דגן: הכול תלוי בתקופה.

חנן דגן: עכשיו קיבלו קצת יותר ארוך כי היה מחסור כי מוסדות הציבור נדרשו.

חנן דגן: הדבר הזה נע ונד, וחייבים לשים פתרון באופן קבוע איך הגן מקבל את המזרק הזה בעלות מסובסדת ולא בעלות של 500 שקל כל חצי שנה.

עלי סלאלחה: אתה אומר בעלות מסובסדת.

עלי סלאלחה: מי ישלם?

עלי סלאלחה: ההורים?

חנן דגן: לא.

חנן דגן: הגן יכול לספוג חלק.

חנן דגן: אם זה יהיה במחיר באמת סביר, הגן יספוג את זה.

חנן דגן: אבל לא הגיוני שהוא יוציא כל חצי שנה-שנה 500 שקל על מזרקים.

חנן דגן: אם הוא ישתמש אז הוא בוודאי ובוודאי יצטרך שוב לקנות למקרה עתידי אם יקרה, חלילה.

חנן דגן: צריך לשים לזה סוף.

חנן דגן: אם מדינת ישראל אומרת שהיא מספקת ומממנת את זה, אז תדאגו לזה.

עלי סלאלחה: למה שמשרד הבריאות ומשרד האוצר לא יממנו את המזרקים האלה?

עלי סלאלחה: אני מניח שמספרם של הילדים האלה במדינה הוא לא בשמיים.

עלי סלאלחה: מדובר אולי ב-600 ילדים.

חנן דגן: זו השאלה שאנחנו שואלים באופן קבוע.

חנן דגן: זה לא רק ילדים.

חנן דגן: כל מוסד חייב להחזיק אצלו, גם אם אין אצלו ילד אלרגי.

חנן דגן: חשוב לקחת בחשבון שאצל ילד קטן האלרגיה היא דבר מתפתח.

חנן דגן: זה לא בהתחלה.

חנן דגן: נניח שהוא התחיל לצרוך חלב, לדוגמה, ואחרי תקופה הוא מפתח את האלרגיה.

חנן דגן: הדבר הוא לא חד משמעי.

חנן דגן: למשל, עד שהילד לא ייעקץ לא נדע שהילד הוא אלרגי לעקיצת דבורים.

חנן דגן: התקפה חמורה באלרגיה לדבורים היא מתפתחת.

עלי סלאלחה: אנחנו יכולים לבקש ולפנות למשרד האוצר להעביר כסף למשרד הבריאות עבור מזרקים לילדים עליהם אנחנו מדברים.

חנן דגן: כן.

חנן דגן: משרד החינוך עם חוק הפיקוח אמור.

חנן דגן: לאט לאט הוא יידע על כל גן שקיים.

חנן דגן: הוא יודע לשלוח מפקחים, צוותים, והוא צריך לדעת ולדאוג גם איך הגן מקבל מזרק אפיפן.

חנן דגן: זה דבר מאוד מאוד פשוט וזה לא צריך לבוא על חשבון הגן באופן קבוע.

חנן דגן: דבר נוסף שצריכים לקחת בחשבון, שהעלתה קרן, הוא נושא האחריות.

חנן דגן: כילד אלרגי אני זוכר שמורים היו פוחדים להוציא אותי לטיולים ולקחת את האחריות הזו.

חנן דגן: אין שום דבר שמבטח את הצוות בגן ואת מנהלת הגן.

חנן דגן: אם יקרה חס וחלילה משהו והיא תקבל תביעה, אז המשמעות היא להוציא את האוכל מהילדים שלה כי אחר כך לא יהיה לה ממה לחיות.

חנן דגן: באותו רגע היא אומרת: למה שאקח סיכון?

חנן דגן: אני לא יכולה לבטח את עצמי.

חנן דגן: באף חברת ביטוח זה לא קיים.

חנן דגן: אני לא יכולה לקחת אחריות כי אף אחד לא מוכן להסיר ממני את האחריות.

חנן דגן: אני אפחד לתת את הזריקה, אעדיף לא לעשות זאת.

חנן דגן: קודם נקרא לאמבולנס ושהם יחליטו.

חנן דגן: לפעמים זה זמן שמציל חיים.

חנן דגן: כדי לקבל שיתוף פעולה מהצוותים בשטח, אנחנו צריכים להגיד להם שהם לא צריכים לפחד מהילדים האלה.

חנן דגן: אי אפשר לדחות את הילדים האלה.

חנן דגן: בעבר אלרגיה היתה עניין נדיר, אבל היום אלרגיה היא דבר מאוד שכיח.

חנן דגן: אין כמעט מקום שאין בו ילד אלרגי.

חנן דגן: אנחנו לא צריכים להיות במצב שהצוותים יפחדו לטפל באותם ילדים.

חנן דגן: אנחנו צריכים לקבל אותם יחד בשיתוף פעולה.

חנן דגן: דיברו פעם בישיבות על הסרת האחריות הפלילית לגבי טיפול בילד אלרגי, וזה נעצר באיזשהו שלב.

חנן דגן: למעשה, חזרנו אחורה.

חנן דגן: אנחנו גם צריכים להבין שיש מקומות, כמו משפחתון קטן שמטפל בחמישה ילדים, שזו קצת בעיה לפעמים להשגיח על ילד בצורה ספציפית.

חנן דגן: לא כל אחד בנוי לזה.

חנן דגן: יש מסגרות שהן נמצאות בתוך בתים שבהם אוכלים הכול, והילדים חיים שם לצד בעלי הגן , המשפחה והילדים שלהם, וקשה ליצור הפרדה טוטלית ממזון אלרגני.

חנן דגן: צריך להלך פה בין הטיפות וליצור מצב אידיאלי ביותר למען הילדים האלה, מתוך הבנה של מה שקורה בשטח.

חנן דגן: יש את המצב האידאלי אבל צריך להיות ריאלי.

עלי סלאלחה: אני קראתי את תגובת משרד הבריאות.

עלי סלאלחה: הם אומרים: כל הצוות עובר הכשרה בנושא אלרגיה.

עלי סלאלחה: האם אכן ההכשרה הזו הועברה, מועברת, לצוותים ולאנשים שצריכים לטפל בזה?

עלי סלאלחה: אני מתכוון לכלל מדינת ישראל ולא רק לערים שבין גדרה לחדרה.

חנן דגן: הצוותים עוברים הכשרה.

חנן דגן: הבעיה היא עם התחלופה הגדולה של הצוותים כי אנחנו לא מספיקים להכשיר אותם.

חנן דגן: הענף כולו נמצא במצוקת כוח אדם מאוד מאוד קשה, ואני מניח גם בוויצ"ו, נעמ"ת, וגם בגני עירייה, ולא רק במגזר הפרטי.

חנן דגן: בגלל התחלופה לא מספיקים להכשיר את העובדים.

חנן דגן: שנית, חשוב להדגיש שיש הבדל בין לימוד תיאוריה לבין טיפול בפועל במקרה ומתרחש אירוע שזה.

חנן דגן: אנחנו יודעים את זה.

חנן דגן: אנחנו יכולים לקחת אדם שידקלם לך הכול בעל פה, אבל ברגע הקריטי הוא נכנס להלם והוא לא מצליח לתפקד.

עלי סלאלחה: אז מה הפתרון?

חנן דגן: זה נכון שצריך את מזרק האפיפן, וצריך הדרכה.

חנן דגן: זה הדבר המינימלי.

חנן דגן: אי אפשר לעשות הרבה, אבל כן צריך לספק את ההדרכה, כפי שקורה היום, וזה בסדר גמור.

חנן דגן: צריך לגרום לצוותים לא לפחד מילדים אלרגיים.

חנן דגן: יש היום פחד מאוד מאוד גדול, ואני שומע מהשטח את החשש הזה.

עלי סלאלחה: איך עושים את זה?

חנן דגן: ראשית, יש לגבות את הצוותים ולהגיד להם שאם הם לקחו ילד אלרגי ואם קורה משהו שקשור לאלרגיה אז הם לא ייתבעו מחר ויישארו בלי כלום

עלי סלאלחה: האם יש מפקחים שמגיעים לגנים האלה ומבקרים?

חנן דגן: רק התחלנו את חוק הפיקוח.

חנן דגן: אני מניח שזה יהיה במהלך שנת הלימודים הבאה בצורה יותר מסיבית.

עלי סלאלחה: חברים, תודה רבה.

עלי סלאלחה: אני מברך את חברי וידידי חבר הכנסת מופיד מרעי.

עלי סלאלחה: אדוני, בבקשה.

מופיד מרעי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מופיד מרעי: לא הצלחתי להבין מי יהיה אחראי, ועל מה, ומה אנחנו צריכים לעשות כאן בוועדה.

מופיד מרעי: הוועדה יכולה לקחת את הנושא ולקדם אותו.

מופיד מרעי: אתם אמרתם שמשרד הבריאות והאוצר יישאו בהוצאות המזרקים, ושהמזרק יעבור דרך קופת החולים של המשפחה ויגיע לילד.

מופיד מרעי: הילד יבוא עם המזרק לפעוטון, ושם המטפלת, שהוכשרה, ותוודאו שהיתה באמת הכשרה לכולם כי לא בטוח שזה אכן קרה, תיתן טיפול.

מופיד מרעי: אגב, זו הכשרה, לא הדרכה.

מופיד מרעי: יש הבדל.

מופיד מרעי: אתם צריכים לוודא שכולן מוכשרות לזה.

מופיד מרעי: כמו כן, תוודאו שיש פיקוח על ההכשרה ועל נושא נוסף שנשאיר אותו לסוף.

מופיד מרעי: אם כן, הוא מגיע עם מזרק, ובמקרה הצורך המטפלת תדע להזריק לו אותו בזמן אמת.

מופיד מרעי: החזקת המזרק תהיה אצל הילד או בפעוטון.

מופיד מרעי: הוא צריך להיות בפעוטון ויש צורך בכללים ותנאים להחזקת המזרק.

מופיד מרעי: אתם אומרים שאתם כמשפחתון או כפעוטון יכולים ללכת על חלופה אחרת ולקנות אותו, ושיש צורך באישור.

קרן אוחנה איוס: זה חובה בחוק שיהיה במקום, גם אם אין ילד אלרגי.

עלי סלאלחה: במקרה ויתגלה במקרה ילד שכזה אז יש מזרק.

מופיד מרעי: אז למה להטיל את זה על משרד הבריאות?

מופיד מרעי: למה אתם לא עושים את זה מראש?

קרן אוחנה איוס: אין לנו יכולת לרכוש את זה כיוון שאנחנו לא יכולים לגשת לבית מרקחת ולקנות.

מופיד מרעי: אתם צריכים לעמוד בתנאים.

מופיד מרעי: האם אתם אומרים: תנו לנו את הכסף, אנחנו נרכוש?

מופיד מרעי: תחליטו מה אתם רוצים.

קרן אוחנה איוס: לא.

קרן אוחנה איוס: אסביר.

קרן אוחנה איוס: בחוק הפיקוח נכתב שכל מסגרת לפעוטות מעל שבעה ילדים צריכה להחזיק מזרק אפיפן במימון המדינה.

קרן אוחנה איוס: אנחנו לא יכולים לרכוש את זה.

קרן אוחנה איוס: גננת לא יכולה לגשת לקופת חולים ולרכוש צמד מזרקים.

מופיד מרעי: כארגון של הפעוטונים, והיום זה במשרד החינוך, האם אתם יכולים לקבל ישירות זאת מהמדינה?

עלי סלאלחה: מי יכול לרכוש את זה?

קרן אוחנה איוס: או המדינה או - - -

מופיד מרעי: בשני המקרים המדינה תרכוש?

מופיד מרעי: תגידו איך.

קריאה: - - -

קרן אוחנה איוס: אבל זה לא עובד.

קרן אוחנה איוס: אנחנו לא מצליחים.

קרן אוחנה איוס: ניסינו.

קרן אוחנה איוס: את מוזמנת לנסות את הפיילוט.

קרן אוחנה איוס: קחי את הטופס הזה ולכי לבית מרקחת ותגידי לי אם את מצליחה.

מופיד מרעי: גבירותיי, אני מציע לא להישען במקרה הזה על המערכת הניהולית של הפעוטונים כי זה דבר חדש במשרד החינוך וכן ללכת על נוסחה שהאוצר יעביר דרך משרד הבריאות, משרד הבריאות יממן את זה.

מופיד מרעי: אתם תוודאו שאתם יודעים להחזיק ולתחזק ולתת את המזרק כמו שצריך וכשצריך.

עלי סלאלחה: הדבר הכי החשוב הוא שזה יגיע לילד.

עלי סלאלחה: תודה רבה, חבר הכנסת מופיד מרעי.

עלי סלאלחה: ד"ר דינה צימרמן, בבקשה.

דינה רחל צימרמן: תודה רבה.

דינה רחל צימרמן: אני רוצה לקחת את הדיון הזה צעד אחד אחורה מבחינת השאלה מה זה ילד אלרגי ומה הוא צריך.

דינה רחל צימרמן: הדיון צריך להתמקד בנושא הזה.

דינה רחל צימרמן: כולנו חושבים שחשוב שילדים יוכלו לקבל אפשרות להיות במעון ובכל מסגרת חינוכית כמו כל ילד אחר, כי ילדים עם אלרגיה הם לא ילדים חולים.

דינה רחל צימרמן: לילדים עם אלרגיה יש אתגר.

דינה רחל צימרמן: צריך לעשות להם התאמות, אבל הם לא ילדים חולים.

דינה רחל צימרמן: הדרך שבה זה צריך להיעשות היא לדאוג לתהליך סביבה מוגנת, ויש לזה כמה רבדים: ראשית, לדאוג שהאוכל לא נכנס לתוך הפה של הילד.

דינה רחל צימרמן: יש דרכים רבות שאפשר לעשות זאת.

דינה רחל צימרמן: הפתרון של אדם ייעודי ספציפי שיעשה זאת הוא לא הפתרון היחיד.

דינה רחל צימרמן: צריך לזכור שמה שקורה במעון שונה ממה שקורה בבית הספר כי הרבה פעמים מכינים את האוכל במקום, וזה נותן יותר תמרון.

דינה רחל צימרמן: ולכן, צריך לקחת את הזמן עכשיו על מנת לחשוב איך דואגים שהאוכל לא מגיע לפיו של הילד.

דינה רחל צימרמן: שנית, צריכה להיות הכשרה לכל הצוות לזיהוי סימני מצוקה.

דינה רחל צימרמן: שלישית, כל הצוות צריך לדעת איך להגיב, בדיוק כמו שכל הצוות, חס ושלום, צריך לדעת איך להגיב כשנכנס גוף זר לפיו של ילד.

דינה רחל צימרמן: גם במקרה הזה מדובר במניעה.

דינה רחל צימרמן: איך אנחנו דואגים שאין חתכים קטנים שנמצאים באזור, איך אנחנו מזהים סימנים של השתנקות, ואיך אנחנו מטפלים אם אחד ושניים לא עבדו, חס ושלום.

דינה רחל צימרמן: החשיבה לגבי אלרגיה צריכה להיות דומה בדיוק כשבונים סביבה מוגנת.

דינה רחל צימרמן: לכן, אני קוראת לפנות לאחראי על המעונות.

דינה רחל צימרמן: הדבר הכי קל היא ההכשרה.

דינה רחל צימרמן: יש מערך כזה שקורה כבר עם משרד החינוך.

דינה רחל צימרמן: משרד החינוך בנה מודל ומטמיעים את המודל.

דינה רחל צימרמן: נכון, הטמעת מודל לוקחת קצת זמן, ואולי יש צורך קצת תגבור בדרך, אבל זו צריכה להיות החשיבה.

דינה רחל צימרמן: החשיבה לא צריכה להיות בשאלה בכמה שעות של סייעת יש צורך אלא היא צריכה להיות על הדברים העקרוניים.

דינה רחל צימרמן: שאלת תגבור כוח אדם היא חלק מהדיון בשלבים אלו ולא דיון נפרד.

עלי סלאלחה: מי אחראי לדאוג לכך שכל הצוות יקבל הדרכה?

עלי סלאלחה: האם זהו משרד הבריאות או שמא גוף אחר?

דינה רחל צימרמן: זה חלק מחוק הפיקוח.

עלי סלאלחה: שנית, איפה יקבלו את ההדרכה?

עלי סלאלחה: האם היא בתוך הגן?

עלי סלאלחה: האם עושים איזשהו מפגש למספר צוותים של גנים באיזשהו מקום באמצע ומישהו בא ועושה את ההדרכה?

דינה רחל צימרמן: ישנם מספר דברים: קודם כול, יש הדרכה בסיסית, שכל מטפלת צריכה לעבור על מנת לעבוד בגן, וזה 22 השעות עליהן דיברנו, ונושא האלרגיה היא חלק ממנה.

דינה רחל צימרמן: יש הדרכה בסיסית.

דינה רחל צימרמן: צריך ריענון.

דינה רחל צימרמן: לדוגמה, במשרד החינוך עשו סדרה אחר סדרה של מפגשים בזום עם המפקחות.

דינה רחל צימרמן: יש היום כל מיני דרכים בהן אפשר לדאוג לכך.

דינה רחל צימרמן: הריענון כאן יכול להיות גם שעה-שעתיים.

דינה רחל צימרמן: אני הרציתי בכל הדברים האלה ואני יודעת שהדבר אפשרי.

דינה רחל צימרמן: אפשר לעשות את זה.

ריקי רוזמרין: אצלנו כולן עוברות הכשרה של קורס בסיס של 22 שעות, ואחר כך ריענון כל שמונה שעות.

ריקי רוזמרין: מה שאמרתי לגבי שעות ולגבי חוסר בסייעות וכו', לא נוגד האחד את השני.

ריקי רוזמרין: זאת אומרת, הצוותים מוכשרים.

ריקי רוזמרין: עדיין כשיש תינוק אלרגי לחלב והוא, מקבל שעתיים ביום, והסייעת מגיעה רק לשעתיים ביום, כשהכיתה אוכלת ושותה חלב שמונה או תשע שעות ביום, משהו פה לא תקין וזה לא יכול להמשיך ולהתנהל בצורה הזו.

דינה רחל צימרמן: צריך לקחת איש אחר בתוך הצוות ולהכשיר אותו להיות אחראי על זה כמו המבשלת.

ריקי רוזמרין: כלומר, את אומרת שצריך עוד כוח אדם.

דינה רחל צימרמן: אני אומרת שהדיון על תוספת כוח אדם צריך להיות חלק של כל הדיון בנושא.

דינה רחל צימרמן: ולכן אני אומרת שהשיחה לא צריכה להיות על סייעות למשך שעתיים לעומת ארבע אלא היא צריכה להיות בשאלה איך אנחנו דואגים לסביבה מוגנת.

דינה רחל צימרמן: ואם צריך עוד כוח אדם, מה יעשה כוח האדם, מה עלותו, ובוודאי שצריך מישהו בעל הכשרה לעשות זאת.

דינה רחל צימרמן: אבל זה צריך להיות דיון בין המשרדים כי בסוף זה גם תקציב.

דינה רחל צימרמן: הדיון צריך להיות ברמה של כל השלבים האלה.

דינה רחל צימרמן: אני רוצה לתקן מה שאמרת שהעניין הזה של המזרקים הוא לא במימון המדינה.

דינה רחל צימרמן: משרד הבריאות עזר לרכוש את זה.

דינה רחל צימרמן: אם יש לך קשיים, תפני שוב.

קרן אוחנה איוס: העזרה - באיזה אופן היא?

דינה רחל צימרמן: עזרה בעשיית איזושהי רכישה.

דינה רחל צימרמן: קודם כול, לא אמורה להיות לכם בעיה לעשות זאת לפי החוק.

דינה רחל צימרמן: כתוב בחוק שאם את באה עם הטופס, בית המרקחת צריך לקבל את זה.

דינה רחל צימרמן: אם יש לכם בעיה פרטנית אז יש לנו אגף רוקחות, ואנחנו ננסה לעזור ולראות איפה הבעיה הזו.

דינה רחל צימרמן: אבל העניין הזה שזה במימון, ואתם לא מקבלים מימון, שמקבל מישהו אחר, זה פשוט לא מדויק.

עלי סלאלחה: ד"ר צימרמן, אמרת שיש לכם מודל.

עלי סלאלחה: האם יש לך את המודל הזה על מנת שנוכל להתרשם ולראות?

עלי סלאלחה: האם את יכולה לשלוח אותו לוועדה?

דינה רחל צימרמן: אני יכולה לכתוב להם את הכללים מאחורי המודל, ואלו שלושה דברים שאמרתי.

דינה רחל צימרמן: זה לא בנוי ברמה כי זה מצריך שיחה.

דינה רחל צימרמן: המודל מבחינה מקצועית, שחשוב לילד אלרגי, זה השלושה כללים: ראשית, צריך לנסות למנוע את זה שזה לא ייכנס לפיו של הילד.

דינה רחל צימרמן: אני אומרת את זה בכוונה כי יש דיון מבחינת השאלה לאן זה מגיע בתוך המוסד.

דינה רחל צימרמן: שנית, ישנו עניין זיהוי הסימנים.

דינה רחל צימרמן: שלישית, איך לדעת לטפל.

דינה רחל צימרמן: כלומר, הזרקת אפיפן.

דינה רחל צימרמן: זה עניין שבנוי אוטומטית כדי שיהיה הכי קל לעשות זאת.

דינה רחל צימרמן: זה כמו המזרקים של אטרופין במלחמת המפרץ.

דינה רחל צימרמן: זה בנוי למי שלא עבר הכשרה.

דינה רחל צימרמן: כמובן שצריך הכשרה, אבל זה אמור להיות קל.

דינה רחל צימרמן: מתקשרים למד"א.

דינה רחל צימרמן: מד"א אמור להיות על הטלפון ולהדריך במקרה ושוכחים בזמן אמת.

דינה רחל צימרמן: אלו שלוש השלבים של המודל של סביבה מוגנת.

דינה רחל צימרמן: עכשיו צריך לקחת אותם לכל סוג מסגרת ולהתחיל להגיד איך אנחנו מתאימים את זה.

דינה רחל צימרמן: וכן, אם מדובר על עוד כוח אדם, איזה סוג כוח אדם, ואיך מממנים את זה.

דינה רחל צימרמן: בגדול, זוהי הצורה בה צריך להתקדם בנושא הזה, ולא דיון בשאלה של כמה שעות.

עלי סלאלחה: רשמנו את זה.

עלי סלאלחה: אני חושב שצריך להעלות על הכתב את המודל שלך ולהביא אותו לכל הנוגעים בדבר כדי שיבינו שישנם שלבים בשמירת הפעוטות והילדים שלנו.

עלי סלאלחה: תודה רבה לך, ד"ר צימרמן.

עלי סלאלחה: נציגת משרד החינוך, בבקשה.

אפרת לאופר: שלום.

אפרת לאופר: נמצאת איתי עדי נועם, היועצת המשפטית.

אפרת לאופר: אנחנו אחראיות על התחום הזה במשרד החינוך.

אפרת לאופר: לשם הבהרה – אומנם המעונות היום עברו למשרד החינוך על פי החלטת הממשלה, אבל המענים והצרכים הרפואיים של ילדים, של פעוטות במעונות, נשארו במשרד הרווחה.

אפרת לאופר: צריך לשים את הדגש על הדבר הזה כי זה מאוד חשוב.

אפרת לאופר: דרך אגב, אנחנו המדינה היחידה בעולם שמטפלת בילדים אלרגיים בדמות סייעת.

אפרת לאופר: אין אף מדינה בעולם שיש לה סייעת לילדים אלרגיים במוסדות החינוך.

עלי סלאלחה: אז מה יש שם?

אפרת לאופר: בדיוק אותה היערכות שאספר עליה.

אפרת לאופר: קודם כול, במערכת החינוך, לא לגבי מעונות היום, אלא לאלו שהם מגילאי שלוש ומעלה, שזכאים היום לסייעות בגין אלרגיה, יש עלייה מאוד משמעותית בדרישות לסייעות.

אפרת לאופר: במהלך עשר השנים האחרונות כל שנה יש עלייה מאוד מאוד גבוהה גם במספר הילדים האלרגיים בתוך המערכת.

עלי סלאלחה: למה?

עלי סלאלחה: האם זה עניין של מודעות?

עלי סלאלחה: אולי זה גם עניין של אוכל לא בריא.

אפרת לאופר: ד"ר צימרמן תוכל להסביר זאת.

אפרת לאופר: יש עניין של מודעות של הורים שבודקים.

אפרת לאופר: אולי גם עניין של אוכל לא בריא.

אפרת לאופר: המון אוכל תעשייתי בשנים האחרונות או רכישת מזון שמגבירה את האלרגיה ואת הרגישות לאלרגנים שונים.

אפרת לאופר: אנחנו באמת רואים שיש עלייה מאוד מאוד חדה בבקשות.

אפרת לאופר: צריך לזכור שבמערכת החינוך ילדים אלרגיים מקבל סיוע עד כיתה ב'.

אפרת לאופר: הם ממשיכים להיות אלרגיים גם בשאר מערכת החינוך.

אפרת לאופר: כפי שד"ר צימרמן ואחרים אמרו, זה ברור לגמרי שההדרכה וההכשרה של הצוות הם הדבר הנכון, כפי שזה נעשה בעולם.

אפרת לאופר: גם אחריות.

אפרת לאופר: כשעלה עניין חוק מזרק אפיפן והחזקתו במוסדות חינוך גם אז אמרו שחלק מהעניין זה גם הכשרה כיצד להשתמש במזרק.

אפרת לאופר: ד"ר צימרמן דיברה על מודל של סביבה מוגנת, ואכן ילד אלרגי זקוק לסביבה מוגנת.

אפרת לאופר: אני מדברת כרגע על הגילאים עליהם אנחנו אחראיים, מגיל שלוש ומעלה.

אפרת לאופר: כלומר, יש לסביבה משמעות מאוד גבוהה בגן ילדים ובבית הספר.

אפרת לאופר: כלומר, מה קורה אם נכנס אלרגן, מה הגיע, עד כמה הילד שומר באמת, עד כמה אפשר לשמור על הניקיון של השולחן בבית הספר, שבו הוא אוכל, ועל הדברים שהוא נוגע בהם ואחר כך אולי מכניס ידיים לפה, מה ההתנהלות בבית ספר ומה מזמינים.

אפרת לאופר: בבית הספר זה קצת אחרת כי לבית הספר מגיעים ילדים משכבות שונות ומגילאים שונים וצריך להכיר.

אפרת לאופר: העלאת המודעות פה היא מאוד מאוד חשובה.

אפרת לאופר: יש לשים את הנושא הזה על השולחן ולהעלות את המודעות גם בקרב הורים ללא ילדים אלרגיים.

אפרת לאופר: הורים שאין להם ילדים אלרגי בבית לא כול כך מבינים את הקשיים ואת הקושי של ההורים ושל הילד בתוך המציאות הקיימת.

עלי סלאלחה: במהלך עשרים שנות תפקודי כמנהל לא שמעתי על זה ואף אחד לא דיבר על זה.

עלי סלאלחה: אני סיימתי ב-2019, ואני חושב שילדים אלרגיים היו גם לפני ויהיו גם אחרי.

עלי סלאלחה: כמנהל הייתי מאוד פעיל ולמרות זאת לא שמעתי.

עלי סלאלחה: מה עושים כדי שמנהל בתי הספר, היועצות והאחיות, ובכלל כל הצוותים, יהיו מודעים לזה ושהמידע הזה יגיע אליהם כדי שהם יידעו לשמור על ילד אחד העלול לשלם בחייו?

אפרת לאופר: אכן, ב-2019 התחילו הדרכות ייעודיות בבתי ספר.

אפרת לאופר: יכול להיות שזה היה בדיוק בשנה בה עזבת.

אפרת לאופר: יש היום מכרז למשרד החינוך עם מד"א.

אפרת לאופר: מנהל בית ספר יכול להזמין היום הכשרה לאלרגיה של שעתיים עבור צוות בית ספר, והיא נעשית על ידי חובשים של מד"א ללא עלות.

אפרת לאופר: אנחנו מפרסמים.

אפרת לאופר: זה עדיין לא קיים במאת האחוזים, אבל אנחנו באמת מקיימים את זה.

אפרת לאופר: עוברים על ההכשרות וההדרכות, פונים לבתי הספר, למנהלים ולמפקחים דרך המחוזות.

אפרת לאופר: התחלנו זאת בשנת הקורונה.

אפרת לאופר: בשנה האחרונה אנחנו, ביחידה שלי, מעבירים את אותו מודל ואת אותה ההדרכה, יחד עם ד"ר צימרמן ממשרד הבריאות ועם עמותת יה"ל.

אפרת לאופר: אנחנו עושים ביחד שיתוף פעולה מצוין כדי באמת להגיע לצוותים.

אפרת לאופר: התחלנו עם המחוזות, עברנו אחר כך לצוותי פיקוח במחוזות, למנהלים, לצוותי אגפי הגיל.

אפרת לאופר: כלומר, להתחיל לדבר על הנושאים הללו מלמעלה.

אפרת לאופר: צריך לזכור שבנושאים הללו ישנם גם נושאים טכניים.

אפרת לאופר: למשל, תליית שלט בבית הספר איך להשתמש במזרק אפיפן.

אפרת לאופר: הפקנו זאת לבתי הספר גם בעברית וגם בערבית.

אפרת לאופר: פרסמנו זאת לכולם.

אפרת לאופר: כמו כן, איפה נמצא מזרק האפיפן בבית הספר.

עלי סלאלחה: למה לא לעשות השתלמות, שמזכה כמובן בנקודות, למחנכי הכיתות יחד עם מנהל בית הספר?

עלי סלאלחה: ברגע שמנהלי בית הספר, המחנכות והיועצות, עושים את ההשתלמות הזו אז יותר קל להגיע דרכם לכל מי שנמצא בכל בית ספר ובית ספר.

עלי סלאלחה: המחנכת והמורים יקבלו על כך שתי נקודות, כך נדמה לי, לקורס השתלמות.

אפרת לאופר: הדרכת עזרה ראשונה נכנסה לפיתוח המקצועי שכל גננת.

אפרת לאופר: כל גננת עוברת והיא מחויבת היום בפיתוח מקצועי של 30 שעות, ובתוכן יש שעות עזרה ראשונה והדרכה על אלרגיה.

אפרת לאופר: בבתי הספר אנחנו מדברים על הדרכה שתגיע בהיערכות לפתיחת השנה והזמנה של חובש לבית הספר שייתן הדרכה של עד שעתיים.

אפרת לאופר: אנחנו כל הזמן מגדילים את היריעה שלנו מבחינת ההדרכה.

אפרת לאופר: אנחנו חושבים שהכשרת הצוות היא באמת הדבר הנכון.

אפרת לאופר: ילדים אלרגיים מקבלים סייעת עד כיתה ב', אבל הם לא מסיימים להיות אלרגיים בכיתה ב'.

אפרת לאופר: הם ממשיכים איתנו עד התיכון.

אפרת לאופר: זיהינו שאנחנו רוצים להגיע בהדרכות גם אליהם.

אפרת לאופר: לפני שנה הפקנו במשרד הבריאות הצהרת בריאות דיגיטלית.

אפרת לאופר: כל הורה לתלמיד בכיתות א' ומעלה יכול להצהיר בצורה דיגיטלית על הקשיים הרפואיים שיש לילד שלהם כדי שנוכל לראות עוד ילדים ולזהות אותם ולקבל תמונה רחבה יותר ולא רק לגבי מי שמקבל סייעת.

אפרת לאופר: זו פריסה מאוד מאוד רחבה.

אפרת לאופר: עד היום כל הצהרות הבריאות היו בתוך בתי הספר.

אפרת לאופר: ההורים ביום הורים היו צריכים למלא את ההצהרה ולהגיש אותה, והיא היתה מגיעה גם לאחות בית הספר.

אפרת לאופר: למעשה, זה היה נשאר בתוך בית הספר.

אפרת לאופר: ארצה לתקן שני דברים: ראשית, לגבי מזרקים.

אפרת לאופר: עלה כאן העניין שהם לא הצליחו לקבל מבתי מרקחת וכו'.

אפרת לאופר: קיבלנו הרבה פניות.

אפרת לאופר: הרבה פעמים היה מחסור, וזה מה שאמרה ד"ר צימרמן.

אפרת לאופר: צריך לפנות למשרד הבריאות.

אפרת לאופר: לפעמים יש מחסור ואז בתי המרקחת שומרים את זה עבור הילדים האלרגיים ולא מוכרים את זה לארגונים.

אפרת לאופר: לגבי סייעות – יש מחסור בכלל בסייעות באופן גורף בכל מערכת החינוך בכל הנושאים, ולא רק לילדים אלרגיים ולא רק למעונות באותן שעתיים.

אפרת לאופר: יש מגבלה.

עלי סלאלחה: מהי ההכשרה שאותה צריכים לתת לסייעת?

עלי סלאלחה: איפה היא תעשה את זה?

עלי סלאלחה: מהו התגמול שהיא מקבלת?

עלי סלאלחה: אם אנחנו מכירים ויודעים את הדברים האלה, אנחנו יכולים גם לסייע בכניסת סייעות למערכת.

אפרת לאופר: כל נושא הסייעות הוא באחריות השלטון המקומי והרשויות.

אפרת לאופר: אנחנו מטפלים בסייעות לילדים עם צרכים רפואיים, ולא רק עם אלרגיות, כמו: אפילפסיה, סוכרת.

אפרת לאופר: הן עוברות הכשרה דרך הרופא המטפל של אותו ילד או דרך המרפאה.

אפרת לאופר: העסקת הסייעת ותנאי השכר זה ישירות דרך הרשות המקומית.

אפרת לאופר: הוועדה שלנו במשרד החינוך מאשרת הקצאה של סייעת, אבל היא לא מעסיקה את הסייעת.

אפרת לאופר: תודה.

עלי סלאלחה: נעמה, בבקשה.

נעמה קציר שמואלי: אני חייבת להתייחס לדברים שנאמרו כאן.

נעמה קציר שמואלי: אני מודה שאני שומעת חלק מהדברים ואני לא יכולה להישאר אדישה לחלק מהדברים שנאמרו כאן.

נעמה קציר שמואלי: מי שנפל עכשיו מהירח ונכנס לדיון הזה בטוח שבשנייה הזו, ממש כרגע, הגיעו ילדים אלרגיים למעונות היום, ושעכשיו צריך לראות איך אנחנו מטפלים בהם.

נעמה קציר שמואלי: זה נשמע כאילו הילדים שלנו לא נמצאים שם כבר שנים ארוכות.

נעמה קציר שמואלי: הילדים האלרגיים נמצאים במעונות היום מאז ומעולם.

נעמה קציר שמואלי: ד"ר צימרמן מדברת על כך שצריך לעשות דיון בין הארגונים שמפעילים מעונות יום כדי לקבוע מי אחראי על ההדרכות, מי עושה את ההדרכות.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו צריכים להיות הרבה הרבה הרבה יותר מתקדמים מהדבר הזה.

נעמה קציר שמואלי: לא יכול להיות שאנחנו יושבים פה בדיון ואף אחד לא יודע לתת תשובה מי אחראי על זה שיתקיימו הדרכות במעונות היום, ומי מפקח על זה שזה באמת קורה.

נעמה קציר שמואלי: אמרה אפרת לאופר שאנחנו המדינה היחידה בעולם שבה יש סייעות שישמרו ע הילדים אלרגיים.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו גם המדינה היחידה בעולם שמתייחסת באופן הזה לילדים האלרגיים שלה.

נעמה קציר שמואלי: אין אף מוסד חינוכי בעולם, שבו גם אוכלים, וגם לומדים, וגם שוהים באותו מתחם.

נעמה קציר שמואלי: אין אף מקום בעולם, בטח לא במדינות מערביות, שבו הידע, ההסברה והמודעות לאלרגיה למזון כול כך נמוכים כמו במדינת ישראל כשאנחנו משווים את המענים שניתנים לילדים האלרגיים במוסדות החינוך, ראוי להשוות אותם בכל היבטים ולא רק בהיבטים שנוחים לנו.

נעמה קציר שמואלי: זה לא שאנחנו אוהבים את הסייעות, רוצים אותן, נעים לנו שלילדים שלנו יש סייעות.

נעמה קציר שמואלי: התשובה היא חד משמעית לא.

נעמה קציר שמואלי: ביום שהמערכת תדע לתת באמת מענים, ולא נשב כאן עוד פעם בדיון מוזר, שבו אף אחד לא יודע לתת תשובות לדברים הכול כך בסיסיים, כמו מי נותן הדרכה במעונות, זה כול כך ברור, זה הבסיס של הבסיס, אז יכול להיות שנשב פה בדיון ונוכל להגיד שלא צריך סייעות.

נעמה קציר שמואלי: אדוני היושב-ראש, אני לא יודעת אם אתה יודע.

נעמה קציר שמואלי: אבל במעונות, למשל, ילדים אלרגיים לחלב מקבלים סייעת רק עד גיל שנתיים.

נעמה קציר שמואלי: ילד אלרגי לחלב בן שנתיים ויום לא מקבל סייעות במעון יום, ולא ברור למה.

נעמה קציר שמואלי: כך משרד הבריאות החליט, כך זה עובד.

נעמה קציר שמואלי: אין שום היגיון.

נעמה קציר שמואלי: חלב נמצא במעונות והוא לא יוצא משם.

נעמה קציר שמואלי: גם אם רוצים להוציא אותו, אף אחד לא מפקח שהוא באמת יוצא.

נעמה קציר שמואלי: לא ברור איך ולמה זה קורה.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו יושבים ומדברים כאילו זו הפעם הראשונה שאנחנו דנים בסוגיות האלו, וזה מדהים אותי.

נעמה קציר שמואלי: השורה התחתונה: אפשר לפעול אחרת.

נעמה קציר שמואלי: עובדה שבמשרד החינוך ובמוסדות החינוך של משרד החינוך זה עובד אחרת.

נעמה קציר שמואלי: כמו שאנחנו מפקירים את החינוך של הילדים בגיל הרך, אנחנו מפקירים גם את בריאותם של הילדים בגיל הרך.

נעמה קציר שמואלי: לכן, צריך לשבת עכשיו, לא מחר, ולא מוחרתים, ולא בדיון שאולי יתקיים בעוד כמה חודשים, ולהבין מי אחראי, מי מפקח.

נעמה קציר שמואלי: אני מקשיבה למה שמה קורה כאן, ואני מודה שמה שאני שומעת בעיקר מאוד מאוד מכעיס אותי.

נעמה קציר שמואלי: לגבי הסברה והדרכה והעלאת מודעות – אנחנו, עמותת יה"ל, הגוף היחיד במדינת ישראל שעוסק בנושא הזה.

נעמה קציר שמואלי: משרד הבריאות לא השקיע עד היום שקל אחד כדי להעלות מודעות לאלרגיות למזון באף מקום במדינת ישראל.

נעמה קציר שמואלי: זו שערורייה גדולה מאוד.

נעמה קציר שמואלי: צריך להעמיד את משרד הבריאות על הטעות והזלזול שלו בנושא זה לאורך שנים ארוכות.

נעמה קציר שמואלי: אני קוראת, בפעם המי יודע כמה, למשרד הבריאות לעשות גם פה מה שצריך לעשות כדי להעלות את המודעות בקרב האוכלוסייה הכללית.

נעמה קציר שמואלי: ילדים אלרגיים גדולים יותר שנמצאים במוסדות חינוך של משרד החינוך הם דיון בפני עצמו.

נעמה קציר שמואלי: אי אפשר, וגם לא נכון, להיכנס לזה כרגע.

נעמה קציר שמואלי: משרד החינוך מתקדם שם באמת שנות אור לעומת מעונות היום.

נעמה קציר שמואלי: יש עדיין הרבה מאוד דברים שצריך לעשות, לתקן ולשפר נושא המזרקים עולה כל פעם.

נעמה קציר שמואלי: גם בהקשר הזה משרד הבריאות לא ממלא את התפקיד שלו ולא דואג שתהיה אספקה שוטפת של מזרקים.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו כעמותה עסוקים בצרכנים פרטיים ולא רק עם מוסדות החינוך.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו עסוקים במציאת מזרקים מבוקר עד לילה.

נעמה קציר שמואלי: זה לא שקיים מחסור עולמי.

נעמה קציר שמואלי: מי שאומר שקיים מחסור עולמי לא בדק זאת.

עלי סלאלחה: זה נושא כאוב.

עלי סלאלחה: יש מקום למנות איזשהו פרויקטור שיפקח על כל הנושא הזה בכל המשרדים.

עלי סלאלחה: הוא ירכז את כל הדברים ויעבוד עם כל המשרדים על מנת שלא ניפול בין הכיסאות.

נעמה קציר שמואלי: אתה צודק, אדוני היושב-ראש.

נעמה קציר שמואלי: תראה את האבסורד.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו יושבים פה בדיון, המי יודע כמה, שאתה מנהל היום, ומדברים על זה שכן או לא צריך סייעות לילדים האלרגיים.

נעמה קציר שמואלי: אבל אף אחד כאן, מקרב כל הגורמים המקצועיים, לא יודע להגיד מי מכשיר את אנשי הצוות במידה ויש סייעות או אין.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו כול כך רחוקים מהמקום בו אנחנו צריכים להיות.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו כול כך רחוקים מהמקום שבו שלומם וביטחונם של הילדים שלנו יהיה באמת מובטח בתוך המעונות.

נעמה קציר שמואלי: מבחינתי, כל דבר שישפר את זה הוא באמת ברכה והזדמנות להביא אותנו למקום טוב יותר.

נעמה קציר שמואלי: נמצאת איתי פה גם מעוז בן אבי.

נעמה קציר שמואלי: היא חברת ועד בעמותה שלנו.

נעמה קציר שמואלי: אם זה מתאפשר, היא רוצה להגיד שני משפטים.

נעמה קציר שמואלי: היא מרכזת אצלנו בעמותה את הטיפול בגיל הרך.

נעמה קציר שמואלי: אשמח אם היא תוכל לדבר.

עלי סלאלחה: חברים, הדברים מובנים.

עלי סלאלחה: אם לא ניערך לקראת השנה הבאה בצורה נכונה, הגונה, ואם לא נרכז את הצרות והבעיות ששמענו פה, אנחנו נחזור לאותו דיון בשנה הבאה, וכך הלאה וכך הלאה, ולא ייצא מזה כלום.

עלי סלאלחה: מרוב עצים לא רואים את היער.

דינה רחל צימרמן: יש לדייק בדברים שנאמרו כאן.

דינה רחל צימרמן: במשרד הבריאות יש פורום אלרגיה שעובד בדיוק על נושא העלאת מודעות.

דינה רחל צימרמן: הוא הכין כל מיני פלקטים שהועברו לכל טיפות החלב והרוקחים ובתי המרקחת כדי שאנשים יידעו.

דינה רחל צימרמן: ברגע שנכנס לשם ילד אלרגי אז שיהיה חידוש לגבי איך משתמשים באפיפן.

דינה רחל צימרמן: יש ממש מערך גדול בנושא האלרגיה וקמפיין: לא יוצאים מהבית בלי אפיפן, וגם מה קורה אם אנשים מתקשרים למד"א במקרה וישנם סימנים.

דינה רחל צימרמן: אני מבקשת לדייק כאשר מצטטים אותי.

דינה רחל צימרמן: אני לא אמרתי שעושים רק הדרכה, אלא אמרתי שכל המשרדים צריכים לשבת יחד ולנסות למצוא פתרון.

עלי סלאלחה: מי יביא את כל המשרדים לשבת יחד?

חנן דגן: זו אולי הבעיה.

עלי סלאלחה: נכון.

עלי סלאלחה: אם לא יהיה מישהו שימשוך בחוטים ושיגיד שיושבים בשביל כך וכך, ויוציא הזמנות ויקבע זמנים, אז כל אחד יגיד שהאחר יעשה, ובסוף לא עושים כלום.

עלי סלאלחה: למי אנחנו צריכים להביא את המידע הזה?

עלי סלאלחה: מה דעתכם?

עלי סלאלחה: למי הסיפור הזה הכי נוגע?

עלי סלאלחה: מי באמת אחראי על הילדים האלה?

קרן אוחנה איוס: אנחנו חושבים שזה משרד החינוך, אליו עברנו, כמו אל בית שמטפל בכל הילדים שלו באשר הם.

קרן אוחנה איוס: וכמו שאמרה ד"ר צימרמן, זה לא ילדים עם בעיות רפואיות, אלו ילדים שצריכים לעשות להם התאמות.

קרן אוחנה איוס: אני חושבת שגם פה אפשר לתת מענה, בדיוק כפי שמתאימים כיתה לילד עם לקות ראייה, כפי שמרחיבים משקוף לילד עם קושי בהתניידות, וכפי שעושים דברים אחרים.

קרן אוחנה איוס: מדובר באחוזים בודדים בכל כיתה, אם בכלל.

קרן אוחנה איוס: יש כיתות שגם אין בהן ילדים עם אלרגיות.

קרן אוחנה איוס: משרד החינוך צריך לקחת אחריות על הדבר הזה.

קרן אוחנה איוס: היינו שמחים לדעת האם מעונות היום בעלי הסמל מקבלים את המזרק מדי שנה?

ריקי רוזמרין: - - -, המזרק שקיבלנו עכשיו הוא במימון שלנו, אם אני לא טועה.

קרן אוחנה איוס: נשמח להגיש שאילתה לוועדה, או אם כבוד יושב-ראש הוועדה יהיה מוכן לעזור לנו לברר האם מעונות יום מפוקחים בעלי סמל מקבלים מזרק במימון, וזאת כדי שאנחנו נדע איפה זה שם אותנו.

קרן אוחנה איוס: אנחנו נשמח שהוועדה תעזור לנו להשיג תשובה לזה.

קרן אוחנה איוס: כי רק עכשיו קיבלנו רישיונות של משרד החינוך, ואולי זה יעזור לנו לגשת ולמלא איזשהו טופס, שהלוואי והיינו יודעים איפה הוא גם נמצא.

קרן אוחנה איוס: אנחנו הולכים עם הטופס לבית מרקחת.

קרן אוחנה איוס: עד כה נתקלנו סירוב מבתי המרקחת של קופות החולים, וזה היה רק מחברות פרטיות.

קרן אוחנה איוס: אנחנו נשמח לקבל תשובה על זה.

קרן אוחנה איוס: אם משרד החינוך יעשה איתנו ישיבה בשולחנות עגולים ויעשה לנו הסברה לעניין ילדים אלרגיים במסגרת החינוך הפרטיות, זה יקל עלינו להעביר את האינפורמציה לשטח שלנו.

קרן אוחנה איוס: במשרד העבודה זה היה בדיוק על התפר.

קרן אוחנה איוס: כלומר, הדיון האחרון באוגוסט היה בדיוק במעבר.

עדי נועם: כמו שאמרנו, יש החלטת ממשלה על הנושא הזה.

עדי נועם: אתם מעלים נושאים חשובים מאוד.

עדי נועם: הם עדיין באחריות ובסמכות משרד העבודה והרווחה.

עדי נועם: את הסוגיות האלה צריך ללבן מולם.

עדי נועם: אנחנו נוכל לשתף פעולה כדי שתלמדו מה עושים במערכת החינוך, אבל זה לא באחריות כיום, לפי החלטת הממשלה, של משרד החינוך.

קרן אוחנה איוס: אבל אנחנו ישבנו בדיון על כך שחוק הפיקוח – תקנותיו והחלטותיו, עברו לממונה חדש שהוא משרד החינוך.

עדי נועם: נכון, אבל יש החלטת ממשלה מס' 951, מיום 9 בינואר 2022, האומרת שתחומי הטיפול בפעוטות הזקוקים למענים, שניתנים כיום על ידי משרד הרווחה והביטחון החברתי, יישארו במשרד הזה.

עדי נועם: זה לא בסמכות ובאחריות משרד החינוך.

קרן אוחנה איוס: כבוד היושב-ראש, אנחנו מרגישים כמו היריון מחוץ לרחם.

קרן אוחנה איוס: ילדים אלרגיים במשרד העבודה, המעון במשרד החינוך, התקציב הוא משרד האוצר, והפיקוח הוא של משרד החינוך.

קרן אוחנה איוס: שאלוהים יעזור לי.

עלי סלאלחה: חברים, צריכים להסדיר את הנושא הזה.

עלי סלאלחה: אי אפשר שכל אחד ישליך על השני.

עלי סלאלחה: אנחנו לא יודעים מיהו האחראי שיכול לתת לנו דין וחשבון.

קרן אוחנה איוס: נכון.

קרן אוחנה איוס: ועד שזה ייגמר, הילד יעבור את גיל שלוש.

קרן אוחנה איוס: יש על זה עיצום כספי.

חנן דגן: כאשר תהיה ביקורת אחר כך לגן, ולא יהיה בו מזרק אפיפן, יבואו בטענה לאותו גן.

חנן דגן: אף אחד לא ייקח אחריות ממשרדי הממשלה.

חנן דגן: הכול נופל פה בדרך לא הגיונית.

חנן דגן: אנחנו צריכים שבתוך משרד החינוך יקום גוף, שיהיה אחראי על גוף נושא הבריאות, ושהוא יעמוד בקשר עם משרד הבריאות.

חנן דגן: הוא ייתן את ההנחיות הלאה.

חנן דגן: חשבתי על פתרון יוצא מהכלל.

חנן דגן: הרי החל מספטמבר, הבא עלינו לטובה, יהיה נציג משרד החינוך כל חודש ארבע שעות בתוך המעון.

חנן דגן: הוא מגיע לכל המעונות הפרטיים, למעונות ויצ"ו ונעמ"ת, לצורך ייעוץ.

חנן דגן: הוא לצורך חינוכי אבל הוא הקשר.

חנן דגן: יש מפקחים, יש הכול.

חנן דגן: מגיעים לגנים ויש אפשרות להעביר להם מזרקים.

קרן אוחנה איוס: משרד החינוך, האם אתם לא מבקשים לשנות את החלטת הממשלה ולקחת את זה אליכם?

עלי סלאלחה: צריך להמציא כתובת ברורה היודעת מה תפקידה.

עלי סלאלחה: היא זו שתפקח ותעשה מול כל הגורמים הנוגעים בדבר.

עלי סלאלחה: אם נשכיל לעשות דבר כזה, נחסוך מעצמנו את כל הוויכוח המיותר הזה.

עלי סלאלחה: נציגת משרד הרווחה, בבקשה.

ורד כרמון: בוקר טוב.

ורד כרמון: אני מנהלת תחום גיל הרך במשרד הרווחה והביטחון החברתי.

ורד כרמון: הרבה מאוד שנים אני מתעסקת בתחום הזה.

ורד כרמון: העליתי אותו אפילו למודעות לפני שבע-שמונה שנים.

ורד כרמון: אנחנו גם לא משרד שעוסק באוכלוסיות בסיכון, באוכלוסיות מוחלשות.

ורד כרמון: טיפלנו בנושא האלרגיה הרבה שנים על אף שאנחנו לא אמונים על מעונות היום ועל כל המסגרות, וגם לא על אוכלוסיית ההורים העובדים.

ורד כרמון: זה לא אוכלוסיית היעד של משרד הרווחה.

ורד כרמון: הרבה הרבה שנים נתנו לזה מענה, לאוכלוסייה מאוד מאוד רחבה, ואף הצפנו את הנושא בסדר-היום הציבורי.

ורד כרמון: הייתי פה בעשרים דיונים בתחום הזה.

ורד כרמון: כיום בהחלטת הממשלה משרד הרווחה והביטחון החברתי ימשיך לתת מענה לאוכלוסיית היעד של המשרד הרווחה והביטחון החברתי.

ורד כרמון: כלומר, אנחנו נשארים בסטטוס שאנחנו נותנים מענה לילדים עם אלרגיה שהם תחת חוק פעוטות בסיכון.

ורד כרמון: זה אך ורק הילדים שהוכרו על פי חוק פעוטות בסיכון אם לשהות במעון על פי חוק, וזו זכותם.

ורד כרמון: הם מוכרים למחלקות לשירותים חברתיים על ידי העובדים הסוציאליים ואנחנו נותנים להם אז גם מענה של סייעת.

ורד כרמון: כשהיינו משרד העבודה והרווחה, היתה חלוקה שכל אוכלוסיית ההורים העובדים מקבלים את המענה דרך זרוע העבודה.

ורד כרמון: ולכן, לגבי כל אוכלוסיית ההורים העובדים, שיש להם ילד עם אלרגיה, אשמח שמשרד הכלכלה היום, שהוא זרוע העבודה, יתייחס.

ורד כרמון: תודה.

עלי סלאלחה: דפנה מאור, מנהלת אגף לעידוד תעסוקת הורים בזרוע העבודה, במשרד הכלכלה, בבקשה.

דפנה מאור: בוקר טוב.

דפנה מאור: אני מנהלת אגף לעידוד תעסוקת הורים בזרוע העבודה במשרד הכלכלה.

דפנה מאור: אנחנו סוג של צד במהלך הזה מבלי שהתכוונו, רצוי לומר.

דפנה מאור: לגבי הטיפול בילדים אלרגיים - כשעברו מעונות היום למשרד החינוך, הועבר עימו כל התהליך של רישום עבור ילדים אלרגיים.

דפנה מאור: בשל הסכמה של ראש זרוע עבודה, אנחנו הסכמנו להמשיך ולטפל ברישום וקבלת הבקשות של הילדים האלרגיים.

דפנה מאור: זאת אנחנו עושים במערכת הקיימת במשרד.

דפנה מאור: מייד כאשר הבקשה מאושרת, אחרי שאנחנו בודקים שיש בה את הטפסים המצורפים הרלוונטיים, זה מועבר למשרד הרווחה, ומשם הטיפול כולו הוא שלהם.

עלי סלאלחה: האם אנחנו פותרים בכך את הבעיה?

ורד כרמון: המנגנון של משרד הרווחה הוא לא מנגנון מטפל, הוא צינור העברת הכספים ומתן הסייעת.

ורד כרמון: הוא יימשך עד סוף שנת הלימודים הזו.

ורד כרמון: אנחנו במשא ומתן והידיינות מתמשכת עם משרד החינוך בנושא הזה.

עלי סלאלחה: בסופו של דבר, כולם מגיעים למשרד החינוך.

עלי סלאלחה: נראה לי שזה הכי טוב.

עלי סלאלחה: חברים, אני מבין שב-1 בספטמבר פוקע תוקף חוזר מנכ"ל משרד הרווחה אנחנו לא צריכים לחכות עד ל-1 בספטמבר ולהתחיל לחפש פתרונות לשאלה מה אנחנו עושים.

עלי סלאלחה: מרגע זה אנחנו צריכים לקבוע דברים כדי שאנחנו נדע מיהו האחראי שיטפל בילדים האלה ב-1 בספטמבר על מנת שהם יקבלו מענה הולם, נכון ואמיתי, ולא למראית עין.

עלי סלאלחה: זה מה שאנחנו צריכים לעשות.

עלי סלאלחה: בסופו של דבר, כולם יגיעו למשרד החינוך, וגם אלו שהיו במשרד הרווחה.

עלי סלאלחה: אני פונה מכאן לשרת החינוך, לקברניטי משרד החינוך, לקחת את היוזמה ולעשות איזשהו מפגש בין כל המשרדים הנוגעים בדבר ולהגיד: רבותיי, בואו נטפל בנושא הזה בגוף אחד שידאג לילדים שלנו בכל חלקי הארץ.

עלי סלאלחה: משרד החינוך, האם הצעתי מקובלת?

אפרת לאופר: שוב, יש החלטת ממשלה ואנחנו צריכים לפעול לפיה.

עלי סלאלחה: בסדר.

עלי סלאלחה: הממשלה היא שלנו, משרד החינוך הוא שלנו, והילדים הם בעיקר שלנו.

עלי סלאלחה: נציגת השלטון המקומי, בבקשה

רות דיין מדר: אני מצטרפת לעמדת יושב-ראש הוועדה שיש להסדיר את זה.

רות דיין מדר: צריך לדעת מי האבא והאימא ומולו לפעול.

רות דיין מדר: אנחנו כבר ביוני, וספטמבר זה עוד רגע.

עלי סלאלחה: יפה.

עלי סלאלחה: נכון.

עלי סלאלחה: נציגת המועצה לשלום הילד, בבקשה.

נעם וילדר: ישבתי והקשבתי.

נעם וילדר: אפשר קצת להשתגע.

נעם וילדר: אני אומר את המובן מאליו.

נעם וילדר: נכון להיום, מעונות היום הם לא מקום בטוח לילדים אלרגיים.

נעם וילדר: הסיבות כבר נאמרו.

נעם וילדר: זה גם עניין הנהלים.

נעם וילדר: חוזר מנכ"ל משרד החינוך צריך להיות גם על מעונות היום.

נעם וילדר: הנהלים היום הם בגדר המלצות.

נעם וילדר: אין אכיפה של הנושא הזה, אין מספיק הכשרות של הצוותים, וכבר דיברנו למה.

נעם וילדר: הסייעות מגיעות למעון סמל, שבו יש אפשרות לילד לקבל סייעת.

נעם וילדר: ואם הוא עובר ועדה ונותנים לו סייעת, הן כמובן מגיעות רק לשעתיים ובשעה השלישית הילד מופקר.

נעם וילדר: כאמור, אין אימא ואבא לנושא הזה.

נעם וילדר: כל משרד אחראי על חלק אחר בפאזל הזה, ובסוף אין מישהו שדואג לילדים האלו.

נעם וילדר: אחרי הבית, המקומות האלה צריכים להיות המקום הכי בטוח עבור הילדים.

נעם וילדר: אבל זה לא קורה.

נעם וילדר: אדוני, שאלת: מי צריך להיות האימא והאבא.

נעם וילדר: יש החלטת ממשלה, אבל צריך לעשות פה סדר.

נעם וילדר: משרד החינוך צריך להיות אחראי על זה כי מדובר בזכותם של הילדים לחינוך, בזכות לגישה לחינוך, ובזכות לחינוך שוויוני.

נעם וילדר: אף אחד לא רוצה לקבל את הילדים האלה כי הם נתפסים כנטל ולא מרגישים מספיק ביטחון לטפל בהם כי לא נותנים למסגרות האלה מעטפת ראויה וביטחון כדי שהן יוכלו לטפל, וכדי שהן יוכלו להגיד שהן מקבלות את הילד בלב שלם ולהכיל כל אירוע שמתרחש.

נעם וילדר: זה לא קורה היום, המצב היום הוא רחוק מזה.

נעם וילדר: לגבי סביבה מוגנת - בגילאים האלה אנחנו לא תמיד יודעים מפני מה צריך להגן על הילד.

נעם וילדר: יש ילדים שאנחנו יודעים שהם אלרגיים, ויש ילדים שאנחנו מגלים את זה בתוך המסגרת.

נעם וילדר: בגילאים הגדולים יודעים על האלרגיה.

נעם וילדר: כשאנחנו כבר יודעים למה הילד אלרגי, אפשר לייצר סביבה יותר מוגנת.

נעם וילדר: בגילאים האלה חייבים להיות בקשב.

נעם וילדר: אם היו מספיק מטפלות, ואם יחס התקינה במעונות היה דומה לשאר מדינות העולם, אז היינו במקום טוב.

נעם וילדר: אם היתה סייעת אחת על כל שלושה ילדים אז היינו במקום אחר לגמרי, ואולי היה אפשר לתת קשב ולזהות מקרי פגיעה.

נעם וילדר: אבל אנחנו לא במקום הזה, אנחנו רחוקים משם.

נעם וילדר: יש מטפלת מחנכת על כל שישה ילדים.

נעם וילדר: כשכולם מתרוצצים ממקום למקום היא לא יכולה לזהות מצבי מצוקה.

נעם וילדר: אי אפשר לבנות רק על זה.

נעם וילדר: כל עוד המצב לא משתנה באופן מערכתי ותשתיתי, חייבים לתגבר את עבודת הסייעות.

נעם וילדר: צריך לתת להן לעבוד כל השעות, שש שעות.

נעם וילדר: גם בגנים הפרטיים צריך לתת את כל המעטפת המיטבית למעונות היום כדי שהילדים וההורים ושכולם ירגישו ביטחון ללכת למסגרות הללו.

עלי סלאלחה: אנחנו נפנה למשרד האוצר לפתוח את הלב והכיסים, ולתת למשרד החינוך כדי שהסייעות שלנו יקבלו מספיק שעות.

עלי סלאלחה: כמובן שהשכר שלהן צריך להיות הולם ומכובד, ושיהיה להן רצון כן להיכנס לתפקיד הזה ולעשות אותו.

עלי סלאלחה: זה מאוד חשוב.

אפרת לאופר: לסביבה מוגנת, ולא משנה באיזה גיל, יש משמעות.

אפרת לאופר: וגם להטמעת הידע.

אפרת לאופר: אמרת דברים נכונים שמחזקים מאוד את הסביבה.

אפרת לאופר: הסביבה המוגנת היא מוגנת.

אפרת לאופר: היא לא בטוחה במאת האחוזים.

אפרת לאופר: ציין האדון שגם אצלו בבית אוכלים ילדים אלרגיים.

אפרת לאופר: אנחנו צריכים להגביר את המודעות בקרב הצוותים, זה צריך להיות הדבר הראשון במעלה.

אפרת לאופר: אי אפשר שנחשוב שהפתרון לילדים אלרגיים הוא רק סייעת.

אפרת לאופר: היא לא רק הפתרון.

אפרת לאופר: גם לסביבה, לשילוט, ליידע ומודעות, יש חשיבות.

אפרת לאופר: תחשבו על שילוט פשוט עם תמונה של הילד כשנכנסים לגן, ומה קורה כשיש פתאום סייעת מחליפה, סייעת ממלאת מקום, או גננת משלימה, שרואה את השלט.

אפרת לאופר: צריכים להכיר ולדעת את זה.

אפרת לאופר: להיכרות, לסביבה, ובכלל להדרכת הצוות, יש משמעות גבוהה.

אפרת לאופר: אנחנו, מבחינתנו, מכניסים כאן באמת המון המון יידע, ובאמת פועלים המון כדי לייצר המון יידע בקרב הצוותים.

נעם וילדר: אבל אי אפשר להגיד: בואו ניפטר מהסייעות.

אפרת לאופר: אף אחד לא אמר משפט כזה.

אפרת לאופר: אנחנו אומרים שצריך לפרוס את היריעה מבחינת הדרכת הצוותים והסביבה.

אפרת לאופר: הדיון לא יכול להתמקד רק בסייעת, צריך לחשוב על המון דברים.

אפרת לאופר: למשל, על מזרקים.

אפרת לאופר: יש לוודא שיש מזרק במעון ולוודא שיש אליו גישה.

אפרת לאופר: יש דברים שאנחנו צריכים לחשוב עליהם, וזו הסביבה.

עלי סלאלחה: אני חושב שצריך להיות תיק לכל ילד, שיהיה זמין לכל גננת וסייעת מחליפה.

אפרת לאופר: גם וגם.

אפרת לאופר: יש שניים: יש גם לילד באופן אישי, וצריך להיות גם בגן.

עלי סלאלחה: בדיוק.

חנן דגן: אני רואה שכל פעם מתעלמים מהבעיה והולכים להדרכה.

חנן דגן: ההדרכה נעשית.

חנן דגן: הבעיה היא שיש לי גן שעומד עכשיו בבית משפט כי הילד קיבל התקפה אלרגית כי לילד אחר היתה גבינה על החולצה, שהוא הגיע איתה מהבית, והוא הכניס את החולצה לפה.

חנן דגן: תינוקות עושים את זה.

חנן דגן: פה הבעיה.

חנן דגן: אותה גננת יותר לא רוצה להכניס את הילדים האלה.

חנן דגן: אנחנו צריכים לתת לזה משקל.

חנן דגן: אותם צוותים צריכים לדעת שיש מי ששומר עליהם מפני אותם הורים שלא מקבלים את זה.

חנן דגן: אין מה לעשות, ילד אלרגי יקבל התקפות אלרגיות.

חנן דגן: לידיים של ילד אלרגי יגיע המזון, אם זה בגלל שילד הגיע מהבית עם במבה בכיס, או ילד שהגיע עם גבינה על החולצה, ואם זה דבורה שהגיעה פתאום ועקצה את אותו ילד.

חנן דגן: אי אפשר לשמור על כל הדברים האלה, הדברים האלה יהיו.

חנן דגן: ילד אלרגי יגיע מדי פעם לבית חולים עם התקפה אלרגית, זה שאלה של זמן.

חנן דגן: אי אפשר להימנע מזה לחלוטין.

חנן דגן: אבל מי שומר על אותם צוותים?

חנן דגן: למה שהם ירצו להחזיק את הילדים האלה?

חנן דגן: אנחנו נותנים היום סיבה לברוח.

חנן דגן: בואו נקבל את הצוותים.

חנן דגן: לא רק הדרכה ומזרק, צריך לשמור עליהם.

עלי סלאלחה: כלומר, אתה מתכוון להגן עליהם משפטית, ולעגן את הזכויות והחובות שלהם.

קרן אוחנה איוס: כן.

קרן אוחנה איוס: אנחנו יכולים להגיש לכם תביעות על סך חצי מיליון שקל כנגד מנהלת גן, ואפילו מנהלת משפחתון של 12 ילדים, שייקח לה בערך 20 שנה לצבור את הכסף הזה.

קרן אוחנה איוס: במסגרת הזו יש רק עשרה ילדים.

קרן אוחנה איוס: הם נתבעים אזרחית עד לרמה שהם יכולים לאבד את קורת הגג שלהם, ולכן הם מסרבים.

קרן אוחנה איוס: אין להם יכולת הגנה.

קרן אוחנה איוס: החוק מחייב היום מעל שבעה ילדים.

קרן אוחנה איוס: אנחנו צריכים גם להסתכל על זה בראייה מרחבית.

קרן אוחנה איוס: יש את ההורה, הילד והמסגרת.

קרן אוחנה איוס: חייבים לחלוק כאן את האחריות.

חנן דגן: הכי מדאיג אותי שלא יהיו לילדים האלה מסגרות.

נעם וילדר: אולי לעשות גם סקר רחב בין כל צוותי החינוך ולשאול אותם האם הם מרגישים ביטחון לפעול בגן עם ילד אלרגי, והאם הם מרגישים שיש להם את כל הכלים.

נעם וילדר: המשרדים יקבלו את התשובות, ויחשבו בהתאם מה צריך לעשות כדי שהצוותים האלה ירגישו ביטחון.

נעם וילדר: אפשר לעשות הכשרות עד מחר, אבל בסוף איש צוות צריך להרגיש גם ביטחון שהוא יודע לתפעל את האירוע.

עלי סלאלחה: נציג הסתדרות הרפואית בישראל, בבקשה.

ארנון אליצור: אני מזכיר הארגון לאלרגיה ואימונולוגיה.

ארנון אליצור: קודם כול, אני מקשיב מאוד בעניין לכל הדיון.

ארנון אליצור: אני חושב שהוא מאוד חשוב.

ארנון אליצור: אני אומר כמה דברים מהצד המקצועי של עמדת האיגוד שלנו.

ארנון אליצור: אנחנו קוראים כבר כמה שנים בדיוק למה שאומר כבוד היושב-ראש, לעשות שולחן עגול משותף לכל מי שמתעסק בתחום כדי לשבת ביחד ולמצוא פתרונות נכונים.

ארנון אליצור: כאמור, השכיחות לאלרגיה למזון נמצאת בעלייה.

ארנון אליצור: זה לא רק מודעות אלא זה גם השכיחות.

ארנון אליצור: אנחנו רואים היום שההיקפים הם הרבה יותר גדולים מכפי שראינו לפני עשר שנים.

ארנון אליצור: זה אומר שגם פתרונות, שהוגדרו בזמנו כזמניים, כמו הפתרונות של משרד החינוך לתת את הסייעות, לצערי, הופכים לפתרונות קבע ולא נשארים זמניים.

ארנון אליצור: ההיקפים שבהם נדרשים לתת אותם רק הולכים ועולים, ואני לא חושב שהמערכת יכולה לעמוד בזה.

ארנון אליצור: שנית, דווקא התגובות של התינוקות הקטנים, שהם מתחת לגיל שלוש, יותר קלות.

ארנון אליצור: זה לא שאנחנו רוצים שהם יעשו תגובות, אנחנו לא רוצים שהם יעשו תגובות בכלל, אבל הם פחות בסיכון לתגובות קשות.

ארנון אליצור: דווקא לגבי האוכלוסייה שהיא הכי בסיכון, הילדים מעל גיל עשר והמתגברים, המערכת בכלל לא מודעת לקיומם ובכלל לא דואגת להם.

ארנון אליצור: לכן, אני מתחבר מאוד לדברי משרד החינוך שהפתרון צריך להיות מערכתי.

ארנון אליצור: צריך לצאת מנקודת הנחה שסייעת היא לא הפתרון.

ארנון אליצור: אנחנו כן רוצים להוציא את הסייעות גם מבתי הספר, וגם לא להכניס אותם לגנים.

ארנון אליצור: אבל בדיוק כמו שנעמה מעמותת יה"ל אומרת, לא יכול להיות שהפתרון יישאר באוויר.

ארנון אליצור: הגיע הזמן שהצוותים מכל המשרדים יישבו וייתנו פתרונות איך עושים הגנה מערכתית על הילדים האלה מגיל הגן, מגיל המעון, ועד גיל ההתבגרות.

ארנון אליצור: זה לא רק נוגע לשאלה של כן או לא סייעת, אלא זה גם נוגע להנחיות חוזר מנכ"ל, שבעינינו הן מאוד לא נכונות, של הגבלת הכנסת מזונות אלרגניים לבית ספר.

ארנון אליצור: כמו שדובר פה, שכיחות של אלרגיה למזון עולה.

ארנון אליצור: בכל בית ספר ובכל כיתה היום יהיה ילד עם אלרגיה לחלב, לביצה, לשומשום, לבוטנים.

ארנון אליצור: מה אתם רוצים שהילדים האחרים יכניסו בסנדוויץ' שלהם לבית הספר?

ארנון אליצור: שוקולד פרווה, בלי חלב בפנים?

ארנון אליצור: גם הפרווה לא תמיד מגן מפני אלרגיה לחלב.

ארנון אליצור: מה אתם רוצים שהם יכניסו?

ארנון אליצור: הסכנה באלרגיות למזון היא באכילה.

ארנון אליצור: לא במגע, לא בשאיפה.

ארנון אליצור: אם ילד אוכל את המזון האלרגני, זה המקום שהוא יכול לעשות תגובה.

ארנון אליצור: כפי שאמר נציג המעונות, תינוק יכול גם להכניס לפה דברים שהוא לא אמור להכניס, וצריך למנוע ממנו לעשות את זה.

ארנון אליצור: אבל הפתרון צריך להיות מערכתי ולא בהגבלת הכנסת מזונות אלרגניים.

ארנון אליצור: יתרה מזאת, אנחנו יודעים היום שאחת הסיבות לעליית השכיחות לאלרגיה למזון היא כי דוחים חשיפה למזונות אלרגנים.

ארנון אליצור: כדי להוריד את השכיחות ש לאלרגיה למזון, אנחנו רוצים לחשוף ילדים למזונות אלרגניים כמה שיותר מוקדם.

ארנון אליצור: כבר מגיל ארבעה חודשים, אם אפשר.

ארנון אליצור: כפי שאמרה מפקחת נעמ"ת, 70% - 80% מהתזונה היומית ניתנת במעונות.

ארנון אליצור: זה בדיוק המקום שהם יכולים לעשות חשיפה מוקדמת.

ארנון אליצור: אם עכשיו יהיה ילד עם אלרגיה לשומשום או לחלב במעון, ואנחנו נמנע מכל הילדים האחרים להביא את המזונות האלה, אז איפה הוא ייחשף ויאכל אותם?

ארנון אליצור: אני לא בטוח שבבית הוא יקבל מספיק.

ארנון אליצור: להיפך, מטרתנו היא למנוע התפתחות של עוד אלרגיות.

ארנון אליצור: אני חושב שהפתרונות לגבי איך להגן על הילדים צריכים להיות ברמת המערכת.

ארנון אליצור: שוב, זה לא צריך להיות ברמת הדיבורים אלא ברמת המעשים.

ארנון אליצור: אני מתחבר לחלוטין להצעת כבוד היושב-ראש, שתהיה דמות אחת שתאגד את כל הטיפול בנושא אלרגיה למזון מגיל הגן ועד סוף בית הספר, והיא תרכז ותפקח על כל מה שנעשה בכל המקומות.

עלי סלאלחה: את מי אתה מציע?

ארנון אליצור: ההצעה שזה יהיה ממשרד החינוך היא החלטה נכונה.

ארנון אליצור: הילדים מבלים את רוב שנותיהם שם.

ארנון אליצור: הם יקבלו אותם מהגיל הצעיר וילוו אותם במשך רוב השנים.

ארנון אליצור: יהיה להם הכי הרבה ניסיון.

ארנון אליצור: הם צריכים לעשות את זה גם בגיל היותר קטן.

ארנון אליצור: כאיגוד נשמח להיות שותפים לכל שולחן עגול כזה ולכל דיון.

עלי סלאלחה: יופי.

עלי סלאלחה: פרופ' ארנון, תודה רבה רבה לך על הדברים המעניינים.

עלי סלאלחה: עו"ד ולרי זילכה, פורום ארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלויות, בבקשה.

ולרי זילכה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה על זכות הדיבור.

ולרי זילכה: אני מרכזת פורום של כ-60 ארגונים, ועוד הרבה מאוד הורים, שפועלים יחד לקידום מדיניות בעבור ילדים עם מוגבלות, בעיקר בגיל הרך.

ולרי זילכה: אם אנחנו עוסקים בנושא פעוטות, יש לנו פחות או יותר שלוש קטגוריות: יש לנו את הפעוטות עם עיכוב התפתחותי, שמקבלים את המענים לשילוב במעונות היום הכלליים ממינהל המוגבלויות תחת משרד הרווחה.

ולרי זילכה: יש לנו את הפעוטות עם הצרכים הרפואיים.

ולרי זילכה: ילד שיש לו בעיה של סוכרת, גסטרוסטום או קנולה, שצריך תמיכה של סייעת או ליווי כדי להשתלב במעון יום כללי, ואת זה הוא לא מקבל מאף אחד.

ולרי זילכה: זו קטגוריה שאין לה מענה.

ולרי זילכה: ויש את הקבוצה של הפעוטות עם האלרגיות, וכל הדיון מתנהל סביב הדבר הזה.

ולרי זילכה: אדוני שמע עד עכשיו את חוסר הבהירות על האחריות של משרדי הממשלה, מי לוקח אחריות על מה.

ולרי זילכה: אבל אדוני גם שמע את משרד החינוך אומר שברגע שאגף למעונות היום עבר למשרד החינוך, כל נושא התמיכות לשילוב עדיין נשאר במשרד הרווחה או איפה שזה היה.

ולרי זילכה: נדמה לי שיש פה חלון הזדמנויות.

ולרי זילכה: נכון, כמו שמשרד החינוך מגיל שלוש ומעלה נותן את כל המענים השילוביים, גם לעיכוב ההתפתחותי, גם לפעוטות עם צרכים רפואיים, גם לפעוטות עם אלרגיות, נדמה לי שהגיעה העת שמשרד החינוך ייקח גם את זה עכשיו לשלוש ומטה, וירכז ויסדיר את הנושא תחת אחריותו.

ולרי זילכה: אני ערה לזה שמגיל שלוש ומעלה יש חוק לימוד חובה, ולכן משרד החינוך חייב לעשות.

ולרי זילכה: מגיל שלוש ומטה אין.

ולרי זילכה: יש חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.

ולרי זילכה: זה לא מספיק.

ולרי זילכה: הפורום שלנו עובד עכשיו לקידום חקיקה כדי להסדיר את נושא השילוב משלוש ומטה.

ולרי זילכה: ברור לי שעדיין אין החלטת ממשלה, אבל צריכה להיות עבודת מטה, ושמשרד החינוך יתחיל לאט לאט, לא היום, לא מייד, לקחת את הנושא של שילוב פעוטות מכל הסוגים, עם כל הצרכים, על אחריותו, כמו שהוא עושה מגיל שלוש.

ולרי זילכה: זו האמירה הנכונה של המעבר של האגף למעונות היום למשרד החינוך, ולא בין משרדי.

ולרי זילכה: אדוני, תודה.

עלי סלאלחה: תודה רבה לך.

עלי סלאלחה: חברים, עוד מישהו רוצה להוסיף?

עלי סלאלחה: כל אחד יסכם במשפט אחד, בבקשה.

רות דיין מדר: החלטת הממשלה המסתיימת צריכה להשתנות.

רות דיין מדר: כנראה שמשרד החינוך צריך לקחת את האחריות.

רות דיין מדר: אנחנו כשלטון מקומי נשמח לסייע בכל מה שנדרש.

ורד כרמון: אנחנו, במשרד הרווחה, נשמח מאוד לקיים את הדיונים ביחד, כפי שכבר עם התחלנו, גם עם הבריאות וגם עם החינוך, לטובת הילדים האלה.

ריקי רוזמרין: מבחינתי, כשמדברים על כל נושא, ובוודאי כאשר מדברים על נושא שהוא בריאותי הכרוך בסכנת חיים של תינוקות, ונאמר כאן קודם שאנחנו המדינה היחידה בעולם שיש בה פתרון כזה או אחר, אנחנו בין המדינות היחידות בעולם שיש בה תקינה כל כך עלובה, פשוט עלובה, ועצובה, שבה יש 11 ילדים בני שנתיים על מטפלת אחת, שישה תינוקות על מטפלת אחת.

ריקי רוזמרין: צריך גם לקחת את הדבר הזה בחשבון ולהסתכל על המכלול ולא רק על הפרטים.

ריקי רוזמרין: כשמדברים על איזושהי רפורמה צריך לראות ולהכיר את המסגרות שלנו.

ריקי רוזמרין: אני שמחה על המעבר למשרד החינוך, ואני מאוד מקווה שבאמת הדברים יתקדמו.

ריקי רוזמרין: הדלת שלנו תמיד פתוחה.

ריקי רוזמרין: כל מי שרוצה, מוזמן להגיע למעונות היום שלנו ולראות מה אפשרי, מה לא אפשרי, כדי שנוכל לקדם את העבודה למען בריאות הילדים.

עלי סלאלחה: תודה רבה לך.

עלי סלאלחה: לוסי חדידה מארגון הגננות, בבקשה.

לוסי חדידה: תודה רבה, כבוד יושב-ראש הוועדה.

לוסי חדידה: אני שמעתי את קודמיי.

לוסי חדידה: גם היום נשמע בוועדה הזו שאנחנו עדיין בין משרדים לאור מעבר למשרד החינוך בפרסומים ובכל אמצעי המדיה.

לוסי חדידה: מתברר שהיכן שנוח, אנחנו במשרד החינוך, בעיקר בדרישות, ואיפה שאנחנו צריכים לקבל קצת הקלות והטבות אז אנחנו מופקרים בין המשרדים, וצריכים גם לנחש מול איזה משרד אנחנו אמורים לקיים שיח ולקבל מענה.

לוסי חדידה: אנחנו כן מקבלים הכשרות.

לוסי חדידה: צוין פה על ידי משרד החינוך עניין השילוט, ההיכרות עם הסביבה והדרכה, אבל כל הדברים האלה באים פחות לידי יישום אצלנו במסגרות הפרטיות.

לוסי חדידה: נאמר שילד לא מסיים את האלרגיה שלו בכיתה ב', אבל ילד גם לא מתחיל את האלרגיה שלו בגיל שלוש.

לוסי חדידה: מפרסמים לציבור שאפשר עכשיו ללדת, וכל המעבר נעשה ושאנחנו עברנו למשרד החינוך.

לוסי חדידה: אבל נאה דורש, נאה מקיים.

לוסי חדידה: אנחנו רוצים לקחת חלק בשולחנות העגולים.

לוסי חדידה: אנחנו רוצים להרגיש חלק.

לוסי חדידה: אבל לא רק בדרישות אלא גם בהקלות על התחום שלנו, שכרגע הוא בתהליך מאוד מאוד קשה, בעיקר סביב מצוקת כוח האדם, וגם בדרישות אין סופיות מהמשרד.

לוסי חדידה: אני רוצה להציע פתרון לגבי המחסור בסייעות משלבות.

לוסי חדידה: אפשר לקחת חובשות בעלות רקע רפואי המשתחררות מהצבא, וגם חובשות מד"א, ומתנדבים, וכל מי שיש לו ניסיון בתחום.

לוסי חדידה: יש לתגמל אותם ולהכניס אותם במסגרות בהן יש צורך.

לוסי חדידה: תודה רבה.

עלי סלאלחה: תודה רבה לך על הדברים המאלפים.

קרן אוחנה איוס: מה שחשוב לנו, וזה נאמר על ידי פרופ' ארנון, הוא שצריך להסתכל על הרצף ההתפתחותי של הילד.

קרן אוחנה איוס: ככל שנקדים להיכנס באופן מלא למשרד החינוך, אז ההיכרות עם הילד בגיל הרך יותר, תוביל להיכרות של המערכת עם הילד הזה בשלבים היותר מתקדמים שלו בגנים הציבוריים, בבתי הספר, כשהוא יסיים את הליווי.

קרן אוחנה איוס: כשהוא יסיים, בלי נדר, בכיתה י"ב, כל המערכת תדע לזהות אותו ולהתאים עצמה אליו, והוא יתאים עצמו למערכת כבר מהגיל הרך.

קרן אוחנה איוס: זה יהיה פרופיל.

עלי סלאלחה: תודה רבה.

עלי סלאלחה: משרד החינוך, בבקשה.

אפרת לאופר: שוב, שלא נטעה.

אפרת לאופר: על פי החלטת ממשלה, המענים של כל הילדים עם צרכים נשארו במשרד הרווחה.

אפרת לאופר: כל מה שקשור בזה הוא בשיח מול משרד הבריאות לקבוע את הקריטריונים של הסיוע.

אפרת לאופר: שוב, לסביבה יש משמעות מאוד גבוהה.

אפרת לאופר: שם העניין כאן הוא הבנת והגברת המודעות, ועל זה אנחנו בהחלט נפרט.

אפרת לאופר: אנחנו גם בקשר ושיח.

אפרת לאופר: תודה.

עלי סלאלחה: תודה רבה.

עלי סלאלחה: משרד הבריאות, בבקשה.

דינה רחל צימרמן: אנחנו נשמח לעבוד ביחד עם המשרד, שיקבל אחריות על זה, לפי הכללים שציינתי, וגם ראש האיגוד של האלרגיה.

חנן דגן: חשוב שכל החלטות שנעשות יהיו יחד עם השטח עצמו.

חנן דגן: הרבה פעמים אני רואה שמטילים דברים ורגולציה וחוקים ותקנות והשטח עצמו לא יכול להתמודד.

חנן דגן: הוא גם לא מקבל תמיכה.

חנן דגן: השטח בורח מזה.

חנן דגן: אנחנו, השטח עצמו, מעונות ויצ"ו, נעמ"ת, המגזר הפרטי, צריכים להיות שותפים לכל אורך הדרך ולראות איך מחילים ואיך אפשר ליישם את זה.

חנן דגן: הרבה פעמים יש החלטות שהן לא ניתנות ליישום, ואנחנו מקבלים הפוך ממה שרצינו.

עלי סלאלחה: תודה רבה.

עלי סלאלחה: נעמה, בבקשה.

נעמה קציר שמואלי: אני מבקשת שככל שמתקיים דיון, שולחנות עגולים, דיונים משותפים, שיהיה מקום לעמותה כמי שמייצגת את ההורים לילדים האלרגיים.

נעמה קציר שמואלי: שלא יתקבלו החלטות מעל הראש שלנו, ושהן יהיו בשיתוף ומתוך רצון להגיע באמת לפתרון שהוא טוב לכולנו.

נעמה קציר שמואלי: בסוף לכולנו, למרות חילוקי הדעות, יש מטרה משותפת.

נעמה קציר שמואלי: כולם צריכים להיות שותפים בדיונים אלו.

עלי סלאלחה: ללא ספק.

עלי סלאלחה: החלטת הוועדה: הוועדה דורשת להקים צוות בין משרדי, בראשות משרד החינוך, שיתכלל את כל סוגית המענים לפעוטות האלרגיים במעונות המפוקחים במעונות הפרטיים, בכלל ההיבטים.

עלי סלאלחה: על הצוות לכלול נציגי ההסתדרות הרפואית, עמותות הורים לילדים עם אלרגיות, שלטון מקומי, ונציגי המסגרות השונות.

עלי סלאלחה: עד שהצוות יציג את החלטותיו, ואלה ייושמו, הוועדה קוראת לתגבר את שעות העסקת הסייעות במעונות המפוקחים וגם הפרטיים.

עלי סלאלחה: אני מקווה שהצלחנו היום לעשות ולהזיז משהו.

רות דיין מדר: אדוני היושב-ראש, ואולי גם נציג האוצר.

עלי סלאלחה: גם נציג האוצר.

עלי סלאלחה: זה הדבר החשוב ביותר.

עלי סלאלחה: נציג האוצר יושב בשקט.

עלי סלאלחה: הכסף בכיסים ואנחנו לא מרגישים.

עלי סלאלחה: חבר, בבקשה.

רום בר-אב: אין לי הרבה להוסיף על הנאמר.

רום בר-אב: אני מצטרף לעמדה שהוצגה על ידי משרד הבריאות ומשרד החינוך.

רום בר-אב: אני חושב שסייעת זה פתרון אחד מתוך סל הפתרונות הקיים.

רום בר-אב: מי שאמור להגיד מה הפתרון המתאים הם הגורמים הרפואיים המקצועיים.

רום בר-אב: שמענו גם את עמדת איגוד הרופאים שעוסקים באלרגיה וגם של משרד הבריאות.

רום בר-אב: אנחנו מאוד מאוד נכונים לקדם נהלים שיבטיחו סביבה בטוחה עבור הפעוט.

רום בר-אב: בהתאם למה שקרה במשרד החינוך, גם לשכבות הגבוהות יותר.

רום בר-אב: כמובן שנפעל לסייע בדבר הזה.

עלי סלאלחה: שום דבר לא יזוז בלי כסף.

עלי סלאלחה: הכסף הוא המפתח.

עלי סלאלחה: ברגע שיהיה תקציב, הדברים ינועו ויתקדמו.

עלי סלאלחה: וכמובן שעזרה לילדים ולהורים בסוגיה הזו היא מצווה.

עלי סלאלחה: תודה רבה לכם.

עלי סלאלחה: נעמתם לי.

עלי סלאלחה: אני נהניתי.

עלי סלאלחה: אני מקווה שאתם אכן נהניתם.

עלי סלאלחה: הישיבה נעולה.