ועדת הכלכלה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 251, 2022-05-31 10:00

מיכאל ביטון: בוקר טוב.

מיכאל ביטון: אנחנו פותחים דיון מעורר השראה על הדור החדש של חלוצים שמיישבים את הנגב ואת הגליל, ושיודעים להקים קהילות צעירות מסוגים שונים סביב מכנים משותפים רחבים.

מיכאל ביטון: אנחנו נשמע בפירוט את האנשים הטובים, ונשמע איך הממשלה יכולה לעשות יותר.

מיכאל ביטון: המשרדים כבר עושים, ואנחנו מברכים את המשרדים שהכירו ביוזמות הללו ומתקצבים אותן, ואנחנו מצפים מהם להדק את הקשר ולהרחיב את ההשקעות.

מיכאל ביטון: אנחנו נרחיב את הדיון הזה, אבל אי אפשר שלא לדבר על ענייני דיומא שחלפו עלינו ביממה האחרונה.

מיכאל ביטון: ראש הממשלה פנה אלי אתמול וביקש ממני באופן אישי לחכות עם המאבק שלי על מה שקוראים רפורמה בתחבורה ציבורית.

מיכאל ביטון: זו לא בדיוק רפורמה; זה בלוף.

מיכאל ביטון: זה משחק עם כספים של עניים והעברתם לאנשים עשירים בגלימה של רפורמה, ואנחנו נפתח את הבלוף ואת השקר הזה עוד רגע.

מיכאל ביטון: אבל ראש הממשלה פנה אלי ואמר לי – מיכאל, תמתין, תן לי שבועיים לבדוק ולטפל.

מיכאל ביטון: ישבתי גם עם שר האוצר אתמול וגם הוא רוצה לשמור על יציבות וביקש ממני לחכות שבועיים.

מיכאל ביטון: דיברתי גם עם ראש הממשלה החליפי, יאיר לפיד.

מיכאל ביטון: עבור שלושת הפונים הרציניים והאחראים הללו, החלטתי לעצור את המאבק שלי לשבועיים.

מיכאל ביטון: החלטתי לעצור את המאבק לשבועיים, כדי לאפשר להם לתקן אותו.

מיכאל ביטון: משום כבודם, משום האחריות שאנחנו מגלים לעבודת הממשלה, ומשום הניסיון לייצר איזה דימוי כאילו אנחנו אלה המערערים את היציבות.

מיכאל ביטון: בתמורה לרצון הטוב ולהקפאה של השבועיים יצאה שרת התחבורה בהודעה פוגענית אישית, לגופם של אנשים ולא לעובדות ולא למספרים, בסיסמאות שקריות שאין להן קשר למציאות ולתוכן האמיתי של הרפורמה.

מיכאל ביטון: החלטתי למחול על כבודי, אבל האמת צריכה להיאמר.

מיכאל ביטון: לפני שנלך לתחבורה אני כן אגיד שבמשבר הזה העלינו את סוגיית החקלאות.

מיכאל ביטון: שם פגשתי גם אצל שר החקלאות וגם אצל שר האוצר, וגם עדכונים מנציגי המשא ומתן, שיש שיח, יש הידברות.

מיכאל ביטון: ההסכמות הן באזור 80-70 אחוז.

מיכאל ביטון: אין הכרעה.

מיכאל ביטון: יש רצון לגמור את זה בתוך שבוע-שבועיים.

מיכאל ביטון: כך התחייבו אלי אנשי משרד ראש הממשלה.

מיכאל ביטון: לכן הנושא הזה יחסית מתקדם מבחינתי, ולא העמקתי בו.

מיכאל ביטון: סוגיית הפגיעה באזרחים ברפורמה של התחבורה הציבורית, וסוגיית הפגיעה במעמדה של ועדת הכלכלה ועשרות חברי כנסת שהיו שותפים לדיונים בסוגיות שונות של משרד התחבורה – אלה סוגיות חמורות, שלא נפתרו עדיין.

מיכאל ביטון: אנחנו לא חזקים בתקשורת.

מיכאל ביטון: אין לנו כתבים שדוברים מטעמנו.

מיכאל ביטון: אבל האמת מנצחת את התקשורת, והאמת היא כזאת: באוגוסט, בדימונה ונתיבות, ישלמו כרטיס נסיעה מקומית יקר ב-175 אחוז ממה שהוא היום.

מיכאל ביטון: בקריית שמונה, בבית שאן, בטבריה, במצפה רמון, באופקים ובשדרות, ישלמו כרטיס נסיעה מקומי בתחבורה ציבורית באוגוסט שמתייקר ב-130 אחוז.

מיכאל ביטון: באשקלון, בנהריה ובבאר שבע, ישלמו כרטיס מקומי שמתייקר ב-70 אחוזים.

מיכאל ביטון: אנשים עניים שנאבקים על הקיום ללא גב עורפי, כולל אנשים צעירים שהולכים לעבודה, כולל סטודנטים, כולל נערים שזכו לערך צבור וחיסכון ברב קו של טעינה ב-20 אחוז, יכולים היו לחסוך 20 אחוז מההוצאות שלהם על תחבורה ציבורית – הולכים להפסיד 20 אחוז.

מיכאל ביטון: ה-20 אחוז הללו שלקחו להם, שווים 200 מיליון שקל.

מיכאל ביטון: משרד התחבורה גנב מאנשים עניים 200 מיליון שקל, כדי לחלק אותם לאחרים.

מיכאל ביטון: משרד התחבורה גונב מהפריפריה כסף כדי להעביר אותו לאנשים חזקים.

מיכאל ביטון: זה מה שהוא עושה.

מיכאל ביטון: עד אתמול לא ידעתי כיצד הרפורמה נוצרה.

מיכאל ביטון: היו לי ספקות, היו לי השערות.

מיכאל ביטון: אספתי נתונים, אנשי מקצוע אמינים ואחראים גילו לי את סודי-סודות תהליך השקת הרפורמה הזאת.

מיכאל ביטון: התהליך כלל את הדברים הבאים: משרד האוצר ניגש למשרד התחבורה ואמר לו שבקרוב יידרש לייקר את המחירים בתחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: אף אחד לא אוהב לייקר מחירים.

מיכאל ביטון: ממשלה שמוצאת את עצמה מייקרת מחירים בדלק, סופגת את עלויות הבלו כדי למתן את העלייה.

מיכאל ביטון: בדלק של אנשים מבוססים עם אוטו, מעמד ביניים ומעלה, סופגים עלויות של הדלק.

מיכאל ביטון: בדלק של אנשים עניים, שזה האוטובוס, לוקחים להם כסף.

מיכאל ביטון: מה עשו משרד התחבורה בהמלצה של חכמולוגים?

מיכאל ביטון: אמרו לשרה שהיא צריכה לייקר את כל התחבורה הציבורית בישראל, אבל יש רעיון אחר: בואי, תעשי פריש מיש, תערבבי את כולם, בואי תעשי מזה סלט.

מיכאל ביטון: במרוקאית אנחנו קוראים לזה סלט המטבוחה.

מיכאל ביטון: תיקחי מפה ומשם 200 מיליון מהערך הצבור, תיקחי מההנחות של דימונה, מצפה רמון וקריית שמונה – תאספי 600 מיליון שקל, ותעשי הנחה במרכז הארץ בתשעה אחוז.

מיכאל ביטון: במרכז הארץ התחבורה הציבורית תוזל בתשעה אחוז.

מיכאל ביטון: אבו שחאדה, רק רציתי שתדע.

סמי אבו שחאדה: אני מבין אותך לגמרי.

סמי אבו שחאדה: אני גם מסכים איתך לגמרי.

מיכאל ביטון: רק רציתי שתדע.

מיכאל ביטון: לוקחים מהעניים ומעבירים לעשירים.

מיכאל ביטון: ועוד פגיעות: אותו סטודנט ואותו נער, שנניח שגר באופקים.

מיכאל ביטון: עכשיו יש לו שלושה מעגלי חיים.

מיכאל ביטון: מעגל אחד – העיר המקומית, אופקים, כבר כמה עשרות אלפים.

מיכאל ביטון: אבל הוא חייב לקבל שירותים בבאר שבע – משרד התחבורה, עניינים, רישיון, לשכת גיוס, לקנות בגדים, ללכת לקולנוע, לקניון.

מיכאל ביטון: אותו צעיר, אותו נער, יש לו שלושה מעגלי חיים: הוא גם צריך חופשי מקומי באופקים, הוא גם צריך לנסוע לבאר שבע כנוסע מזדמן, והוא גם מעת לעת נוסע לתל אביב וירושלים.

מיכאל ביטון: הוא משלם שלוש פעמים.

מיכאל ביטון: לקחו לו 20 אחוז מהרב-קו שלו.

מיכאל ביטון: הנער התל אביבי – בארבעה קילומטר פוגש הכל: קניון, לשכת גיוס, אוכל, בגדים, רפואה, בתי חולים.

מיכאל ביטון: הנער מאופקים צריך לייצר שלושה תשלומים כדי לקבל שירותים.

מיכאל ביטון: אומרים לי – שמע, הגיע הזמן להאחיד מחירים של נסיעה מקומית, שבכל הארץ ישלמו על נסיעה מקומית אותו דבר.

מיכאל ביטון: לשלם אותו דבר?

מיכאל ביטון: אנשים עניים ועשירים צריכים לשלם אותו דבר?

מיכאל ביטון: זאת מיטת סדום.

מיכאל ביטון: הדבר הכי מרושע שאפשר בצדק חברתי, זה להגיד שהעשיר והעני ישלמו אותו דבר.

מיכאל ביטון: פעם אמרו שלהתייחס לאנשים שונים באופן שווה זה שיא הרשעות.

מיכאל ביטון: כל הממשלה עברה לתקצוב דיפרנציאלי.

מיכאל ביטון: פגשתי את סמוטריץ', שר התחבורה לשעבר.

מיכאל ביטון: הוא אמר לי שצריך לעדכן כמה מחירים של יישובים ששילמו שני שקלים – הם צריכים לשלם שלושה שקלים, לעומת אלה ששילמו ארבעה שקלים.

מיכאל ביטון: אבל אמרתי – אחרי שנעשה עדכון, נעשה את זה בדיפרנציאליות, לפי הפריפריה, לפי המרחק.

מיכאל ביטון: כל הממשלה עברה לתקצוב דיפרנציאלי.

מיכאל ביטון: תקצוב הרווחה הולך ונהיה דיפרנציאלי; החינוך – דיפרנציאלי.

מיכאל ביטון: עשיתי בג"צ נגד מדינת ישראל לעשות תקצוב דיפרנציאלי ולתת לחלשים יותר, לתת לערים העניות יותר.

מיכאל ביטון: משרד הדתות – כל תקציבו הוא דיפרנציאלי.

מיכאל ביטון: הוא נותן לעיר הענייה 70 אחוז מימון, ולעיר עשירה רק 30 אחוז.

מיכאל ביטון: משרד התחבורה הוא אביר הצדק והשוויון: כולם ישלמו אותו דבר.

מיכאל ביטון: האם החד הורית בקריית שמונה תשלם אותו דבר כמו תושב בתל אביב או בהוד השרון.

מיכאל ביטון: זה השוויון החדש.

מיכאל ביטון: אבירי השוויון ואבירי הצדק החברתי, ואבירי שוויון ההזדמנויות.

מיכאל ביטון: זאת מידה של רשעות, לא של צדק.

מיכאל ביטון: מיהם אותם עניים שהרפורמה מתייחסת אליהם?

מיכאל ביטון: היום עניים זו לא מקשה אחת.

מיכאל ביטון: אם אתה עני ערבי ואתה בקואליציה – אנחנו נשלח לך כמה שקלים.

מיכאל ביטון: שחאדה, למה אתה מפריע לי?

מיכאל ביטון: אם אתה עני חרדי ואתה לא בקואליציה אז ניקח לך כמה שקלים.

מיכאל ביטון: אם אתה עני עולה – נדאג לך לכמה שקלים; אבל אם אתה זקן בן 67 בדימונה – לא תקבל כמה שקלים.

מיכאל ביטון: חכה לגיל 75, שתהיה קצת סיעודי.

מיכאל ביטון: אולי תקבל נסיעה חינם באוטובוס.

מיכאל ביטון: עכשיו יש עניים בקואליציה ועניים באופוזיציה.

מיכאל ביטון: עניים בקואליציה – נדאג להם; עניים באופוזיציה – לא נדאג להם.

מיכאל ביטון: מה הקו המחבר בין קריית שמונה לחצור, לבית שאן, לטבריה, לאופקים ולדימונה?

מיכאל ביטון: הם מצביעים לליכוד ולש"ס, אז הם לא יקבלו הנחה בתחבורה ציבורית.

מיכאל ביטון: הם ישלמו יותר.

מיכאל ביטון: זה מה שקראו מקורבים – העניים האלה הם מקורבים והם צריכים לשלם יותר.

מיכאל ביטון: אנחנו, פה בוועדת כלכלה ואנחנו בכחול לבן, רוצים לשרת כל אדם עני.

מיכאל ביטון: הוכחנו את זה בכל תחום, בכל דבר.

מיכאל ביטון: לא הפרדנו בין העניים.

יסמין פרידמן: יש עוד מפלגות שרוצות לשרת את כולם.

מיכאל ביטון: נכון, יסמין.

מיכאל ביטון: אני מסכים איתך ואם תרצי אני אתן לך גם להגיד משהו.

מיכאל ביטון: אני מסכים איתך.

מיכאל ביטון: אתם רוצים לתקן עיוותים?

מיכאל ביטון: אתם לוקחים איזו דוגמה שולית של מישהו ששילם 1.80 שקל?

מיכאל ביטון: שישלם שלושה שקלים – אבל אתם מעלים לו את זה בשנה אחת ב-100 אחוזים?

מיכאל ביטון: תעשו את זה על פני ארבע שנים, ובכל שנה תייקרו ב-20 אחוז איפה שיש עיוותים, עד שתגיעו לתיקון עיוותים.

סמי אבו שחאדה: כבוד יושב הראש, אם המניע היה כמו שאתה אומר, לקדם שוויון ולסגור פערים בין השכבות – היינו רואים רפורמה אחרת לגמרי.

סמי אבו שחאדה: אני לא חושב שהם היו שם בכלל מבחינה מחשבתית.

מיכאל ביטון: אין.

מיכאל ביטון: זו רפורמת ההסתרה.

סמי אבו שחאדה: אני לא חושב שזה היה המניע.

מיכאל ביטון: זו רפורמת התחבולה; רפורמת התפאורה.

מיכאל ביטון: לערבב את הסלט, שלא נדע מי קיבל ומה קיבל.

מיכאל ביטון: שאלנו מי קיבל, מי המזדמן, לאן הכסף עבר – מילאו פיהם מים, עד עכשיו.

מיכאל ביטון: גמרו לעשות את הרפורמה – עכשיו הם עושים מחקר שלא נעשה כמותו מעולם של התנהגות בתחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: קודם מחלקים את העוגה שאיננה ואז עושים מחקר: בואו נראה התנהגות בתחבורה ציבורית.

מיכאל ביטון: בשבוע שעבר השיקו את המחקר הזה.

מיכאל ביטון: האמת הזאת תתגלה.

מיכאל ביטון: זאת אמת עירומה.

מיכאל ביטון: מפנים אנשים לאוטובוסים, מייקרים את הרכבות.

מיכאל ביטון: החופשי-חודשי של האוטובוס יהיה זול יותר מהרכבת.

מיכאל ביטון: אדם עובד שנהג לנסוע ברכבת בחופשי-חודשי ישלם יותר, אבל ההחזר שלו במשכורת על ידי המעביד יהיה לפי אוטובוס, כי מותר למעביד לשלם החזר לפי אוטובוס.

מיכאל ביטון: אז הוא לא יכול לנסוע ברכבת, גם אם זה טוב לו.

מיכאל ביטון: מעודדים אנשים ללכת לאוטובוסים.

מיכאל ביטון: ומהם אותם אוטובוסים?

מיכאל ביטון: בלי נהגים, עם אלימות, בלי משכורת, בלי עמידה בשירות, עם דעיכת איכות השירות באוטובוסים.

מיכאל ביטון: מפנים לשם את העומסים.

מיכאל ביטון: האמת הזאת תתגלה.

מיכאל ביטון: ועוד דבר, בשולי הדברים: זה ביטוי לכל מה שהיה פה בשנה האחרונה.

מיכאל ביטון: הוועדה הזאת עשתה עשרות דיונים בסוגיות של תחבורה – עשרות.

מיכאל ביטון: אמרנו – מה עם כביש 6 לצפון?

מיכאל ביטון: לא קיבלנו תשובה.

מיכאל ביטון: מה עם הרלב"ד ותאונות הדרכים ברשויות מקומיות?

מיכאל ביטון: היו להם 80 מיליון שקל לרשויות לתאונות, וזה דעך אולי ל-8 מיליון.

מיכאל ביטון: שאלנו מה עם שכחת ילדים ברכב – מה המשרד עושה כדי שבקיץ הזה נציל ילד או שניים.

מיכאל ביטון: בעוונותינו, בכל שנה נהרגים שלושה עד ארבעה ילדים ברכבים.

סמי אבו שחאדה: וכשקידמו פיתרון הם חזרו בהם.

סמי אבו שחאדה: כשקידמו פיתרון, והחברות השקיעו ורצו.

מיכאל ביטון: אז אתם לא רוצים חוק ולא תקנה?

מיכאל ביטון: תגידו מה תוכנית העבודה של התחבורה להציל ילדים מהקיץ המתקרב, שישכחו ברכבים.

מיכאל ביטון: לא קיבלנו תשובה.

מיכאל ביטון: ועוד ועוד נושאים.

מיכאל ביטון: אבל – אני אתן את השבועיים האלה לראש הממשלה, ולשר האוצר, ולראש הממשלה החליפי – לתקן את הרפורמה הזאת באופן דרמטי מיסודה.

מיכאל ביטון: לא תהיה התייקרות של 130 אחוז; לא תהיה התייקרות של 170 אחוז; לא תהיה התייקרות של 70 אחוז בבאר שבע.

מיכאל ביטון: לא במשמרת שלנו.

מיכאל ביטון: על זה אני נחוש, ויותר נחוש מאי פעם.

מיכאל ביטון: ייקחו את זה לאישי, יכפישו, חטפנו היום 24 שעות – מקבלים את הייסורים האלה באהבה.

מיכאל ביטון: אם חברי הכנסת רוצים להגיד משפט, כי אני אמרתי פה דברים משמעותיים, ונעבור למשהו שטיפה ייתן לנו יותר נחת רוח.

מיכאל ביטון: מישהו רוצה להגיד משפט?

יעל רון בן משה: רק שאני מחזקת מאוד את דבריך.

יעל רון בן משה: אתה לא לבד ואנחנו לא נשכח אף אחד מאחור.

יעקב מרגי: גם מצטרף ומחזק את ידך.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: סמי, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: כבוד יושב הראש, אני מאוד מעריך את מה שאתה עושה בעניין הזה.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה להגיד שאם כבר פותחים את העניין הזה של הרפורמה, אנחנו כן רוצים לראות שהרפורמה בנויה על איזשהם ערכים.

סמי אבו שחאדה: איזה ערכים הם רוצים לקדם.

סמי אבו שחאדה: כי בכל מקום בעולם, לא מדובר בתחבורה מחוץ לקונטקסט.

סמי אבו שחאדה: כשמדברים על תחבורה, יש ערכים דמוקרטיים שתחבורה ציבורית גם מקדמת.

סמי אבו שחאדה: זה העניין של קשר פריפריה-מרכז וההבדלים.

סמי אבו שחאדה: השאילתה האחרונה שאני שלחתי לשרת התחבורה היא מתי תגיע רכבת ישראל לחברה הערבית.

סמי אבו שחאדה: אתה יודע שיש אפס תחנות – אפס.

מיכאל ביטון: ואיזו תשובה קיבלת?

סמי אבו שחאדה: עדיין לא קיבלתי לצערי.

סמי אבו שחאדה: אפילו על זה לא קיבלתי תשובה.

מיכאל ביטון: אם אתה תקבל תשובה אנחנו נהיה עצובים, כי אנחנו לא קיבלנו תשובות.

מיכאל ביטון: אם לא תקבל תשובה זה שוויון.

סמי אבו שחאדה: שוויון.

סמי אבו שחאדה: כולם לא נהנים.

מיכאל ביטון: ברוך השם.

מיכאל ביטון: אתה תרגיש בבית.

מיכאל ביטון: אני רוצה לעבור לנושא שהוא יותר משמח.

יעל רון בן משה: אני רוצה בכל זאת להוסיף משפט.

יעל רון בן משה: אנחנו, אנשי הפריפריה הגיאוגרפית, חצי מתנצלים על זה שאנחנו חושבים שצריך לעודד אוכלוסיות לגור במקומות האלה.

יעל רון בן משה: על זה גם יהיה הדיון פה בהמשך.

יעל רון בן משה: ואני לא רוצה שאנחנו נתנצל.

יעל רון בן משה: זו המדיניות של מדינת ישראל – לעודד אנשים.

יעקב מרגי: ההפסד כולו שלהם שהם לא גרים איתנו.

מיכאל ביטון: בדיוק.

יעל רון בן משה: ההפסד הוא של מדינת ישראל.

מיכאל ביטון: אני אגיד פתיח ואתם תתייחסו עוד מעט שוב.

מיכאל ביטון: אתם תתייחסו לדיון.

יעל רון בן משה: וזה בסדר גמור שבאילת לא משלמים מע"מ, וזה בסדר גמור אם בקריית שמונה שירותים ציבוריים יהיו זולים יותר.

יעל רון בן משה: צריך גם להגיד בכנות: גם מקבלים פחות.

יעל רון בן משה: שירות התחבורה הציבורית בקריית שמונה - - -

מיכאל ביטון: בקריית שמונה אין בית חולים, ואין משרדי ממשלה.

יעל רון בן משה: אין הרבה מאוד דברים.

מיכאל ביטון: ואין עוד הרבה דברים.

יעל רון בן משה: וגם אין תחבורה ציבורית ברמה - - -

מיכאל ביטון: והם גם צריכים לשלם אותו מחיר כמו בעיר אחרת.

יעל רון בן משה: אז אני לא רוצה להתנצל על זה.

יעל רון בן משה: בנהריה, במעלות ובקריית שמונה, אנחנו רוצים שיהיה זול יותר.

מיכאל ביטון: אגב, אני מוריד את הכובע בפני חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי.

מיכאל ביטון: הוא איש אילת, ראה את הפגיעה באילת ועמד עם הרגליים.

יעל רון בן משה: עם ראש העיר לנקרי, נכון.

מיכאל ביטון: הם הולכים לתקן את הפגיעה באילת.

מיכאל ביטון: אולי היינו צריכים פה איזה 120 ראשי ערים של יישובים עניים ועיירות פיתוח, כדי שלא יפגעו בעניים, אבל אין, הם לא פה.

סמי אבו שחאדה: זה לאו דווקא עניים.

סמי אבו שחאדה: גם קשיים אובייקטיביים.

סמי אבו שחאדה: מדינה צריכה להתייחס לקשיים אובייקטיביים.

מיכאל ביטון: אני מסכים איתכם.

מיכאל ביטון: תודה, חברי הכנסת.

מיכאל ביטון: אנחנו גלשנו, אבל אי אפשר להשאיר את הנושא הזה כפי שהוא מוצג בתקשורת.

מיכאל ביטון: אנחנו כינסנו פה שלוש דוגמאות מרגשות של התארגנויות, שבהן צעירים, בני המקום וחדשים, בני הנגב והגליל וחדשים, שרוצים לקבוע את ביתם ולהקים התיישבות.

מיכאל ביטון: היום אנחנו נראה שלוש דוגמאות של התיישבות בנגב, ואנחנו מזמינים לעשות דיון כזה גם עם גרעינים וכוחות התיישבותיים בגליל ובמקומות אחרים.

מיכאל ביטון: מה שמיוחד באנשים האלה זה שהם אוהבי הנגב, בוחרים לגור בנגב ורוצים לעשות טוב בחברה: בחינוך, בקהילה, בתעשייה, באמנות ובתרבות.

מיכאל ביטון: בסוף העולם עומד על משוגעים לדבר שעושים מעשה.

מיכאל ביטון: המבחן שלנו כממשלה, רשויות מקומיות, גופי סמך של הממשלה וגופים ארציים – לסייע, לתמוך.

מיכאל ביטון: אנחנו נשמע פה סיפור די קשה: איך קבוצה רוצה להתיישב בנגב מעל עשר שנים ועוד לא מצאה את ביתה, אבל אולי עכשיו היא מוצאת את ביתה.

מיכאל ביטון: אולי נשמע תשובות.

מיכאל ביטון: אבל גם נשמע דוגמאות יפות לרעיונות חדשניים – איך מנצחים את האתגר, כשמצד אחד הנגב הוא אתגר ורחוק, ומצד שני יש בו הזדמנויות לתעסוקה ולהתפתחות אישית.

מיכאל ביטון: יש בו מחסור בכוח אדם בתחומי הרפואה, המדע, הפסיכולוגיה והטיפולים הפרא-רפואיים.

מיכאל ביטון: מחסור ידוע, גם בנגב וגם בגליל.

מיכאל ביטון: אנחנו ניתן לשלושה מארגנים להציג בקצרה, כל אחד מכם.

מיכאל ביטון: לאחר מכן נבקש כמה תשובות משרדי ממשלה, ואחרי זה חברי הכנסת, נעשה סבב.

מיכאל ביטון: גיל דגן, מנכ"ל הקריה למחקר גרעיני, יציג פה מיזם מדהים שהוא הוביל ומוביל, ויוצא לדרך בימים אלה.

מיכאל ביטון: אני מבקש מכולם בשלב הזה לא לצלם במצלמות אישיות.

מיכאל ביטון: בבקשה, גיל.

גיל דגן: שלום לכולם.

גיל דגן: מאוד מרגש להיות פה.

גיל דגן: הכנו מצגת קצרה שתסביר את הפעילות שאנחנו עושים בימים אלה, וקוראים לה קהילות מדעיות חלוציות בנגב.

גיל דגן: (מציג מצגת) כמה מילים עלינו: קמ"ג היא חלק מחזונו של דוד בן גוריון.

גיל דגן: אנחנו עוסקים בפעילות מדעית ומחקרית כחלק מהוועדה לאנרגיה אטומית.

גיל דגן: ולא פחות חשוב: אנחנו מעסיק טכנולוגי מרכזי בנגב.

גיל דגן: אנחנו מודעים לגמרי למרכיב הזה של השליחות שלנו, במקום שבו אנחנו נמצאים, ומקיימים שיתוף פעולה הדוק עם רשויות באזור שלנו.

גיל דגן: חלק מזה נראה עכשיו.

גיל דגן: קודם כל, הפעילות הזו נולדה כתוצאה מאתגר שאנחנו מתמודדים איתו תמיד, וביתר שאת בתקופה האחרונה: התחרות במשק על כוח אדם מדעי טכנולוגי היא מאוד קשה.

גיל דגן: האתגר הזה הוא אתגר קשה, לחברות ממשלתיות, לחברות ציבוריות, כמונו, האתגר הזה קשה שבעתיים, כי אנחנו משתמשים בכלים שהמדינה מעמידה לרשותנו.

גיל דגן: עבור קמ"ג, עוד יותר כי אנחנו נמצאים לא רק בנגב אלא בנגב המזרחי, וזה רחוק.

גיל דגן: הרעיון שאנחנו מקדמים כדי להתמודד עם האתגר הזה נשען על כך שנציע מעבר למשכורת, להתחבר לעובד, להתחבר לאדם שבוחר לבוא אלינו, בחיבור שהוא יותר מורכב מאשר תלוש המשכורת בלבד.

גיל דגן: להציע חבילת חיים בחברה שגם מספקת מקום עבודה, גם מקום מגורים, מעורבות בקהילה, בפן שחזק אצל האנשים אצלנו: הפעילות המדעית, לשלב אותה עם פעילות חינוכית ומעטפת למשפחה כולה.

גיל דגן: זו תמצית הרעיון.

גיל דגן: לצורך מימוש הרעיון, אנחנו צריכים לשלב ידיים עם משרדי ממשלה, עם הרשויות המקומיות, ועוד ועוד כפי שנראה בהמשך.

גיל דגן: מה שאנחנו בונים זה מספר קהילות, בעלות אופי שונה אחת מהשנייה, במספר יישובים בנגב המזרחי.

גיל דגן: המאפיינים של כל הקהילות, למרות השונות ביניהן, זה פיתרון דיור, הזדהות וקשר רשתי.

גיל דגן: מאוד חשוב למשפחות צעירות שעוברות מהמרכז, מתנתקות מהמשפחה הקרובה, מהמעגל התומך של החברים.

גיל דגן: מאוד חשובה ההזדהות והקשר הרשתי.

גיל דגן: כל מה שעוטף את החיים מעבר למקום העבודה – כל מה שמשפחה צעירה צריכה: תרבות, חינוך בלתי פורמלי, מקום מפגש לחברי הקהילה, כמו שמהווה בית הכנסת בקהילות מסוימות ומה שהיה פעם חדר האוכל בקיבוץ.

גיל דגן: מקום שבו אנשים יכולים להרגיש שהם קשורים ושייכים.

גיל דגן: נקודה מאוד חשובה בהחלטה לעבור.

גיל דגן: ושוב: החיבור לקבוצה, מקום עבודה – שכמובן הוא מאוד-מאוד חשוב, אבל שוב, זו לא תכלית הכל.

גיל דגן: נקודה מאוד חשובה: מקום עבודה גם לבני ובנות הזוג של האנשים שבאים כי אנחנו קוראים להם.

גיל דגן: זו נקודת תורפה מהותית.

גיל דגן: פיתרון דיור: בטח בתקופה הזו, הנושא של הדיור הוא נושא מאתגר למשפחות צעירות וגם להורים של המשפחות הצעירות – אני כבר בשלב הזה.

גיל דגן: לכן, נציע פיתרון דיור.

גיל דגן: ולחבר גם באמצעות התרומה לקהילה, כי אולי זו נשמעת קלישאה, אבל הנתינה מחברת לא פחות מהקבלה.

גיל דגן: איך גורמים לחזון הזה להפוך למציאות שלנו?

גיל דגן: בוודאי שצריך תמיכה.

גיל דגן: גם מימון, אבל לא רק ואפילו לא בעיקר.

גיל דגן: גם אנחנו, כמובן, גם השלטון המרכזי, גם הרשויות המקומיות.

גיל דגן: הקמנו מינהלת משותפת לבעלי עניין רבים שהנושא הזה קרוב אליהם – גם כמעסיקים שמחפשים עובדים בכל התחומים שנזכרו קודם, ואנחנו חסרים בנגב בבעלי מקצוע בתחומים האלה; גם הרשויות המקומיות; ועוד ועוד.

גיל דגן: תנועת אור, מנהלת מעבר צה"ל לנגב – כל מי שיש לו עניין בנושא הזה של איך גורמים למשפחות צעירות, לא רק למצוא מקום עבודה בנגב אלא לבוא ולהיות חלק מהקהילות הנפלאות שיש בנגב.

גיל דגן: כמו אנשי מדע טובים, אנחנו התחלנו בלימוד הנושא בכנס רב משתתפים שגם יושב ראש הוועדה כיבד אותנו בנוכחות בו.

גיל דגן: בכנס ניתחנו את הבעיה ואמרנו מה אנחנו רוצים לעשות.

גיל דגן: אני חייב להודות שלא בדיוק ידענו איך לעשות את זה.

גיל דגן: אפילו הרצון של מה לעשות היה אז בשלבים ראשוניים.

גיל דגן: לאחר הכנס אנחנו מינינו צוות שיוביל את הנושא, גם בתוך הארגון שלי וגם בשיתוף פעולה הדוק ומאוד-מאוד פורה עם תנועת אור ועם הרשויות המקומיות השונות באזור הנגב המזרחי.

גיל דגן: כמובן שמישהו צריך לנהל את העסק – מינינו מנהל לפרויקט הזה.

גיל דגן: בחרנו בקהל היעד הראשון, והוא קהל יעד של צעירים שכבר נמצאים באזור שלנו: עתודאים ואחרים.

גיל דגן: חיברנו אותם, קיימנו סיור.

גיל דגן: ביצענו יום של סיור שיחבר את האנשים לנגב מזוויות שהם לא הכירו, למרות שהם נמצאים בו כרגע באופן זמני.

מיכאל ביטון: גיל, תוכל להגיע לקראת סיום?

גיל דגן: כן, אני אזדרז.

גיל דגן: צריך להבין שזה מסלול לאנשים איכותיים שבאים לעבוד בארגון שלנו, ויש קריטריונים.

גיל דגן: קודם כל הם צריכים להתקבל לעבודה אצלנו או בארגונים האחרים שמשותפים, לעבור ועדת קבלה לחיים הקהילתיים, לעבור לגור בנגב וכמובן להתחייב לתרומה לקהילה.

גיל דגן: מה שאנחנו מציעים, שוב, זה פיתרון דיור, סיוע בתעסוקה לבן או בת הזוג, והכי חשוב – חיים משמעותיים בקהילה: אתה לא לבד, המשפחה לא לבד.

יסמין פרידמן: יש כבר קהילות?

גיל דגן: אני כבר מגיע לזה.

גיל דגן: יש כמובן חובות: צריכים להביע רצינות ולבוא לתקופה ולתרום לקהילה, כמובן עם אפשרויות למי שזה לא מתאים לו לצאת לאורך הזמן.

גיל דגן: איפה זה עומד היום: אז דיברתי על קהל היעד הראשון.

גיל דגן: הפרויקט הזה, ואני חושב שזה אחד הדברים שיפים בו – הוא מתקדם ולובש צורה תוך כדי עשייה, כאשר המצטרפים הצעירים הם חלק מהעשייה.

גיל דגן: הם תופסים יותר ויותר מקום של הובלה.

גיל דגן: כרגע אנחנו מדברים על מקום שבו ההתארגנות היא חצי עצמונית ואנחנו מלווים אותה, בשביל התארגנות כגרעין או כמרכז הכשרה לחבר'ה צעירים שממנו הם ייצאו לקהילות השונות.

גיל דגן: כרגע אנחנו מדברים על דימונה, מדברים על מועצה אזורית רמת נגב ואני מקווה שבעתיד הקרוב גם על ירוחם.

יעקב מרגי: ערד, לא חשבתם עליה?

יעקב מרגי: בעבר ערד וקמ"ג היו ברית כמעט.

גיל דגן: כן; ערד טיפה יותר רחוקה.

גיל דגן: עם ערד יש לנו שיתופי פעולה אחרים.

מיכאל ביטון: צריך מעגל, מהלך ראשון, פיילוט, ולהגיע לבאר שבע, לערד ולעוד מקומות.

גיל דגן: גם ערד וגם באר שבע הן במעגל השני.

גיל דגן: אני צריך להזדרז ולא אקריא את הכל, אבל במצגת ציטוטים של - - -

מיכאל ביטון: מה שהייתי רוצה, ממש בגלל הזמן, את הקריאה שלך לשותפות עם הגופים הממשלתיים.

מיכאל ביטון: אנחנו קצת קצרים.

יעקב מרגי: מסר לבירוקרטים.

גיל דגן: כן, כן.

גיל דגן: אז אתם יכולים לקרוא את הציטוטים.

גיל דגן: אלה אנשים שמצטרפים, אפילו עוד לפני שהרעיון הזה מתחיל באמת להיות מוגשם במלואו.

גיל דגן: אני אסיים בעצם במה שאנחנו רוצים.

גיל דגן: זה יהיה נכון על רקע הדברים שלהם.

גיל דגן: אני משוכנע יותר מבעבר, ואני רואה את זה, שיש נכונות – לא רק נכונות: יש כמיהה.

גיל דגן: תראו מה האנשים אומרים.

גיל דגן: יש כמיהה של אנשים צעירים ומוכשרים לקחת חלק בעשייה ערכית.

גיל דגן: אנחנו מציעים את העשייה הערכית הזאת – עשייה ערכית מכל הבחינות.

גיל דגן: מה שאני קורא לנו, למבוגרים יותר: אנחנו צריכים לעודד את העשייה הזאת, לתמוך בעשייה הזאת, ובעיקר לתת כלים שיאפשרו את זה.

יסמין פרידמן: כמו מה למשל?

גיל דגן: למשל להסיר חסמים.

מיכאל ביטון: להסיר חסמים בירוקרטיים.

גיל דגן: להסיר חסמים בירוקרטיים.

יסמין פרידמן: כמו מה?

יסמין פרידמן: אני רוצה להבין.

מיכאל ביטון: דיור, מלגות, מבני ציבור.

גיל דגן: בתחום של לתת מלגות, כל ההיבטים.

יעקב מרגי: להתאים את הקריטריונים למשימה.

מיכאל ביטון: כמו שידענו לעשות בעבר.

מיכאל ביטון: כשהגיעו המרצים הראשונים לבאר שבע – חיבקו אותם.

יעקב מרגי: נתנו דירות, נתנו דיור.

מיכאל ביטון: כן, אמרו להם – בואו מתל אביב.

יעקב מרגי: יסמין, בשכונה שלך היו הרבה דירות לעובדי קמ"ג.

יסמין פרידמן: אני יודעת, אבל אני מנסה להבין האם זה קשור אלינו ככנסת, כממשלה, או שזה קשור - - -

מיכאל ביטון: למשרדי הממשלה.

יעקב מרגי: גם רשות מקומית צריכה אישור.

מיכאל ביטון: נגב גליל ייתן פה תשובות ואחרים – איך הוא מעודד את הדברים.

גיל דגן: מה שאנחנו צריכים בעיקר זה להסיר חסמים בירוקרטיים – גם מפתרונות הדיור שכבר יש אבל צריך לאשר אותם.

גיל דגן: מהפתרונות של התמיכה שאנחנו מציעים.

סמי אבו שחאדה: גובה המלגות.

סמי אבו שחאדה: לפתות אותם לבוא.

גיל דגן: כן, כשאנחנו מציעים מלגה – לאפשר.

סמי אבו שחאדה: אפשר רק שאלה, לפני כל החסמים הבירוקרטיים?

סמי אבו שחאדה: כל מי שמעורב בפרויקט הזה הם יהודים, או שיש גם ערבים בפרויקט?

גיל דגן: יש בפרויקט הזה שותפים רבים.

סמי אבו שחאדה: בקהילות יש ערבים?

סמי אבו שחאדה: עובדים ערבים בטוח יש.

סמי אבו שחאדה: בקהילות יש ערבים?

גיל דגן: הקהילות זה משהו שמוקם עכשיו.

גיל דגן: יש שותפים רבים בפרויקט, וכל מי שיעבוד אצל מי מהשותפים יכול להיות חלק מהקהילה.

גיל דגן: בוודאי.

יעקב מרגי: בוודאי.

יעקב מרגי: באוניברסיטה, בתיכונים, בכל זה.

גיל דגן: בוודאי.

מיכאל ביטון: תודה, גיל.

מיכאל ביטון: יש לנו עוד שתי יוזמות שנציג פה ואחרי זה נשמע ממשלה וח"כים.

מיכאל ביטון: אורנה, נציגת גרעין הראל.

מיכאל ביטון: אבל אני מבקש להקציב לך חמש דקות, ואני יודע שאת תעמדי בזה.

מיכאל ביטון: תציגי לנו את הסיפור בחמש דקות, בעיקר בהיבט המעשי.

מיכאל ביטון: שתי דקות וחצי על העבר, שתי דקות וחצי על ההווה ועל העתיד.

מיכאל ביטון: לאן הולכים.

אורנה הורביץ: בוקר טוב.

אורנה הורביץ: דבר ראשון, מיכאל, תודה רבה על הבמה הזאת.

אורנה הורביץ: תודה גם ליסמין וכל מי שכאן.

אורנה הורביץ: והתנצלות: איחרנו קצת.

אורנה הורביץ: זה רק מראה כמה צריך לפתוח את הדרום כדי להפסיק את כל הפקקים של המרכז.

אורנה הורביץ: אנחנו גרעין הראל, גרעין משימה להתיישבות, כבר הרבה שנים בדרך להתיישבות.

אורנה הורביץ: בשמונה השנים האחרונות אנחנו נמצאים בעוטף עזה ביישוב זמני שהקימה החטיבה להתיישבות, שנקרא צוחר.

קריאה: במחנה זמני ביישוב קבע.

אורנה הורביץ: במחנה זמני שיהיה יישוב קבע.

אורנה הורביץ: אוקי.

אורנה הורביץ: אני רוצה רק להגיד משהו קטן: אני שמעתי את המצגת כאן, וזה באמת נורא קשה להקים גרעינים וקהילות ולגבש, וכאן כבר יש קהילה מאוד מגובשת – 150 איש, יותר מ-60 ילדים, רשימות המתנה של הרבה מאוד צעירים שרוצים גם לעבור איתנו.

אורנה הורביץ: פנינו לערבה.

אורנה הורביץ: לא מבקשים תעסוקה – כבר יש לנו תעסוקה ואפילו מביאים איתנו תעסוקה של הייטק, ועוד הרבה מאיתנו עצמאים וימשיכו להיות עצמאים ולפתח את עצמם.

אורנה הורביץ: אז אני חושבת שיש פה איזה מקרה שגם אפשר, אני אשמח, לראות באמת מה זו קהילה צעירה ואיך מגבשים דבר כזה, וכשזה כבר קיים איך - - -

יעקב מרגי: סופית לא תישארו בעוטף עזה.

אורנה הורביץ: לא, אנחנו לא.

אורנה הורביץ: אנחנו בדרך לערבה.

יעקב מרגי: כי לא רצו.

יעקב מרגי: הקשו, הקשו עליכם.

אורנה הורביץ: לא, לא שהקשו עלינו שם.

אורנה הורביץ: פשוט השטח הוא די קטן, הוא לא מתאים.

אורנה הורביץ: אנחנו כבר היום די מצופפים במקום שם.

אורנה הורביץ: גם מההתחלה כשהקמנו את הגרעין המטרה הייתה דרום, כלומר ממש רמת נגב, ערבה, אילות אפילו.

אורנה הורביץ: אז כבר יש גרעין, כמו שאמרתי, 150 איש.

אורנה הורביץ: הרוב אקדמאים, עצמאים, עוסקים בנושאים של חינוך, עבודה סוציאלית, טיפול.

אורנה הורביץ: אני אקצר את זה ואני אגיד שסוף-סוף הגענו למצב שיש פיתרון.

אורנה הורביץ: כלומר, אם יש פה עוד אנשים שאולי בזום שרוצים להקים גרעין או התיישבות – אני לא בטוחה אם הייתי ממליצה להם.

אורנה הורביץ: זה משהו שמאוד-מאוד קשה לעשות בארץ שלנו.

אורנה הורביץ: זאת משימה בלתי אפשרית להקים יישוב בארצך – זה מה שאנחנו ראינו.

אורנה הורביץ: גם כשזה כבר קורה, הבירוקרטיה די הורגת אותך.

מיכאל ביטון: אחת הדוגמאות, יסמין.

אורנה הורביץ: כן, יסמין, אנחנו מכירות כבר כמה זמן.

אורנה הורביץ: אז יש לנו היום פיתרון – בעצם מועצה אזורית בערבה תיכונה, עם ראש מועצה באמת יוצא דופן, מאיר צור, שככה לקח את זה ואמר ש-50 משפחות זה לא משהו שהערבה יכולה לוותר עליו ושנבוא לשם.

אורנה הורביץ: עברה החלטת ממשלה לגבי עיר אובות.

אורנה הורביץ: יש שם שטח שהוא שטח חום, שטח שאם מקצרים הליכים בירוקרטיים ורצים קדימה אפשרי ממש עכשיו, מאוד בקרוב, לשים עליו כבר מחנה זמני.

אורנה הורביץ: אני חושבת שהיום העבירו 14 יישובים בשנה האחרונה – 14 יישובים חדשים.

אורנה הורביץ: נראה לי שזה די ברור לכולם שיישוב יקום, צריך מחנה זמני בשטח.

אורנה הורביץ: ברגע שיש מחנה זמני בשטח, הסיכוי שלו לקום – ההיתכנות היא גבוהה וגם יש גרעין ראשוני מיישב.

אורנה הורביץ: קל מאוד להצטרף לדבר כזה, במיוחד כשזה גרעין צעיר, שמביא איתו הייטק והרבה מאוד רעיונות חדשים.

אורנה הורביץ: אז כבר יש שטח, יש החלטת מליאה שעברה בערבה, יש החלטת ממשלה.

אורנה הורביץ: ואני אגיד מצד שני שיש לנו משפט מעל הראש: מועצה אזורית באשכול תובעת אותנו על פינוי מהשטח, אפילו שאנחנו נמצאים על שטח של החטיבה להתיישבות עם חוזים והגענו לשם למטרות חיוביות ודרך המדינה.

אורנה הורביץ: אבל גם את השטח שם צריכים, אנחנו מבינים את זה, וזה שטח שיכולים לעשות בו דברים טובים.

אורנה הורביץ: זה מעל הראש שלנו – הפינוי.

מיכאל ביטון: אז מתי אתם אמורים לעבור?

אורנה הורביץ: מתי שיעבירו אותנו.

אורנה הורביץ: כלומר, מה זה יעבירו אותנו?

אורנה הורביץ: מיכאל, אתה מכיר אותנו.

אורנה הורביץ: אנחנו לא מחכים שיעבירו אותנו.

אורנה הורביץ: אני פה בכנסת, לא פעם ראשונה ולא פעם שנייה.

אורנה הורביץ: בעצם לי זה נראה פשוט, כלומר: יש שטח חום, שאפשר לשים בו, יש מועצה שבעניין, יש את קק"ל שמחכים להיכנס לעשות תשתיות, אבל אנחנו מקבלים לוחות זמנים של שנה וחצי עד המעבר.

אורנה הורביץ: אין לנו את השנה וחצי הזאת.

יעקב מרגי: אין לך את הפקידות המורעלת שתקצר תהליכים, וזה מה שאנחנו פה צריכים לתת בראש.

יעקב מרגי: להקים פרויקטור באותו משרד ייעודי, ולהקציב לו.

יעקב מרגי: אם היה שר שהוא ביצועיסט, הייתי אומר לו שיש לו 40 יום.

יעקב מרגי: שייקח את כל הגורמים, כולל מינהל, כל מי שצריך ולתקתק את זה.

יעקב מרגי: ככה יודעים לעבוד וככה צריך לעבוד.

אורנה הורביץ: אנחנו פה כדי להגיד: באחד בספטמבר, כבר רשמנו - - -

מיכאל ביטון: אגב, לממשלה היה לא מזמן משרד התיישבות, אני לא יודע לאן הוא נעלם.

מיכאל ביטון: הוא קיים?

מיכאל ביטון: נסגר?

מיכאל ביטון: יש משרד התיישבות?

יעקב מרגי: אני חושב שהוא בוטל.

מיכאל ביטון: יש משרד התיישבות?

יסמין פרידמן: יש.

מיכאל ביטון: מי השר של ההתיישבות?

אבי מאיר: השר שלנו זה ראש הממשלה, נפתלי בנט.

יעקב מרגי: זה כמו הקורות בתנורו של עכנאי: לא זקפו משום כבודו של זה ולא נפלו משום כבודו של זה.

יעקב מרגי: זה תקוע לעמוד, אין, לא קיים.

אבי מאיר: בשנה האחרונה הגדלנו את התקציבים למחנות זמניים.

אורנה הורביץ: אני רק אולי אגיד משפט אחרון.

יסמין פרידמן: רגע.

יסמין פרידמן: אני חושבת שזה חשוב לשמוע רגע מה הוא אומר אבל.

מיכאל ביטון: לא, רגע, עוד מעט.

מיכאל ביטון: עוד רגע.

מיכאל ביטון: אנחנו ניתן למשרדי הממשלה להשיב ולהתייחס לכל היוזמות שנשמע.

מיכאל ביטון: רק רצינו לדעת שאתם פה.

מיכאל ביטון: משפט סיום.

אורנה הורביץ: כן.

אורנה הורביץ: אז משפט סיום זה שעוד פעם: יש לנו יותר מ-60 ילדים בגרעין שאנחנו מאוד מעוניינים להכניס אותם כבר לשנת הלימודים הקרובה, בספטמבר.

אורנה הורביץ: להעביר אותם, שייכנסו לבתי הספר, שייכנסו לגנים.

אורנה הורביץ: זה אומר שלפחות שבועיים לפני אנחנו צריכים להיות שם, אם לא אפילו ב-1 באוגוסט להגיע רגע.

אורנה הורביץ: אנחנו עוברים אקלים, עוברים מסבא וסבתא קרובים, עוברים – זה שינוי גדול מאוד בחיים, לעבור לערבה התיכונה.

אורנה הורביץ: רוצים להיכנס לשם ברגל ימין ושהילדים יתחילו את שנת הלימודים.

אורנה הורביץ: אני, כאזרחית שבאה מהצד ואומרת – מחנה זמני, זה הקטע של זמני: שהוא אמור להיות מהיר.

אורנה הורביץ: אלה מבנים יבילים, זה קרוואנים.

אורנה הורביץ: כלומר, למה צריך לקחת כל כך הרבה זמן, ואי אפשר לעשות איזה מהלך שהמדינה לוקחת כפרויקט?

אורנה הורביץ: להגיד, יאללה – חודשיים-חודשיים וחצי.

אורנה הורביץ: דברים כאלה כבר נעשו בעבר.

אורנה הורביץ: פשוט שמים 50 קרוואנים בשטח.

מיכאל ביטון: אנחנו נשאל את השאלות האלה.

מיכאל ביטון: תודה רבה, אורנה.

יעקב מרגי: ונדרוש למנות פרויקטים בסיכום.

יעקב מרגי: פרויקטור לנושא.

מיכאל ביטון: בסיכום אני אכלול את ההמלצה והעצה המנוסה של חבר הכנסת יעקב מרגי.

מיכאל ביטון: ביושבו כיושב ראש ועדת כלכלה הוא פגש את הנושא הזה כבר בעבר.

מיכאל ביטון: בעז דן, מנכ"ל אלעד – תיאטרון באילת והערבה.

מיכאל ביטון: יושבים באילות.

מיכאל ביטון: המיזם הזה הוא פשוט פורץ דרך.

מיכאל ביטון: הוא הביא את מיטב האמנים, והוא הקים תיאטרון במקום שאף אחד לא האמין שיהיה תיאטרון.

מיכאל ביטון: היקף הפעילות שלו לא יאומן.

מיכאל ביטון: יש להם חלומות הרבה יותר גדולים מהתיאטרון.

מיכאל ביטון: הוא כבר יציג.

מיכאל ביטון: הוא בן הנגב, כשאנחנו גם מעריכים את היזמות שמשלבת את בני הנגב וחדשים.

מיכאל ביטון: לא סוגדת למשפט – בוא נביא צעירים לנגב.

מיכאל ביטון: מה פתאום?

מיכאל ביטון: בני הנגב מבריקים.

מיכאל ביטון: חדשים יבואו – יעבדו ביחד.

מיכאל ביטון: זה העיקרון המנחה שלנו.

מיכאל ביטון: בעז, בבקשה.

בעז דן: שלום, בוקר טוב.

בעז דן: קודם כל, תודה.

בעז דן: אני קצת מתרגש.

בעז דן: תודה שהזמנתם אותנו לשמוע את הסיפור שלנו.

בעז דן: קוראים לי בעז, אני גדלתי בקיבוץ אילות.

בעז דן: עשר שנים עבדתי בתיאטראות בתל אביב, ואחרי עשר שנים פניתי לעיריית אילת והמועצה האזורית חבל אילות, ואמרתי להם שאני יכול להקים תיאטרון.

בעז דן: נתנו לנו כמה ג'ובות ואמרו לנו לצאת לדרך.

בעז דן: הצלחנו להעביר את שי פיטובסקי, שהוא אחד מהבמאים המובילים בתיאטרון הישראלי היום.

בעז דן: אז גילינו שכשאתה מעביר מאסטר בעל שם, שההצגות שלו גם רצות בעולם, פתאום הפייסבוק, האי-מייל שלי וה-SMS התחילו להתפוצץ.

בעז דן: הבנתי שיש לנו משהו ביד.

בעז דן: ממצב שרציתי לשנות את התיאטרון ולעשות תיאטרון אחר – אגב, אנחנו עושים תיאטרון שנקרא Site specific: אנחנו לוקחים חללים והופכים אותם להצגות.

בעז דן: אנחנו לא עושים קהל ובמה.

בעז דן: זה משהו שמאוד מפותח באירופה ובארץ אני חושב שאנחנו מובילים בתחום הזה.

בעז דן: בעצם גילינו שכשאנחנו פותחים אודישנים נרשמים בסביבות ה-120 שחקנים.

בעז דן: עכשיו אנחנו גם פותחים לרקדנים.

בעז דן: הבנו שבזמן שעיריית אילת ומדינת ישראל מממנות רופאים ומורים בעשרות אלפי שקלים כדי שיבואו לתקופה זמנית ללמד ולעבוד באילת, אנחנו עוצרים משפחות מלעבור דרומה.

מיכאל ביטון: המדינה שמה 624 מיליון שקל על פני שמונה שנים, להביא עובדי הייטק לנגב.

מיכאל ביטון: לפי הדיווחים שלהם, שאני לא בטוח שזה הכל קיים, הצליחו להביא 180 עובדים, ושילמו 324 מיליון שקל לחברה אחת, שאולי הביאה פחות מ-100 עובדים.

מיכאל ביטון: כל עובד שווה 3 ומשהו מיליון שקל.

מיכאל ביטון: מה היית עושה עם כמה שקלים כאלה?

סמי אבו שחאדה: אם היו מחלקים מיליון לכל אחד היה יותר טוב.

מיכאל ביטון: למה מיליון?

מיכאל ביטון: ב-100 אלף שקל הוא היה עובר.

מיכאל ביטון: 3 מיליון שקל לעובד.

סמי אבו שחאדה: לא, אני אומר:

סמי אבו שחאדה: אם היו נותנים, זה היה מביא לתוצאות יותר טובות עם שוחד של מיליון.

מיכאל ביטון: אבל זו ההיסטוריה.

מיכאל ביטון: עם הפנים לעתיד, בעז.

בעז דן: מורה שנשאר באילת חמש שנים מקבל מענק של כמעט 500 אלף שקל; רופא שנשאר שלוש שנים באילת – משלמים לו את התואר השני; בזמן שאנחנו עוצרים משפחות מלהגיע במצב של 120.

בעז דן: בכל שנה אנחנו פותחים אודישנים, נרשמים יותר מ-120 אנשים, אנחנו עולים שלוש פעמים למרכז כדי לעשות אודישנים.

בעז דן: הבנו שיש לנו משהו ביד והתחלנו בעצם לפתח את הדבר הזה: מעבר של מאסטרים שמעבירים אחריהם כמות גדולה של אמנים.

בעז דן: אנשים לא מבינים, אבל גוף תרבות בעצם מחזיק עובדים ממכירות, שיווק, הפקה.

בעז דן: גוף תרבות קטן מחזיק בסביבות ה-400 מקומות עבודה, בממוצע כזה.

בעז דן: אני מדבר על באר שבע, לא על הבימה ועל הקאמרי.

בעז דן: בעצם הבנו שיש לנו משהו ביד.

בעז דן: היום שחקן מקבל 8,000 שקל, ויש לנו פשוט רשימת המתנה של אנשים שרוצים לעבור.

בעז דן: אנחנו היום פועלים בעצם להקים שלושה גופי תרבות, כשהמטרה היא להעביר 200 משפחות ; לנגב: לאילת ולחבל אילות.

בעז דן: אנחנו טוענים שתרבות מפתחת את כל הסביבה שלה.

בעז דן: היא בעצם מייצרת אקוסיסטם של חיי לילה, של דיבור, של מיתוג, של תיירות.

בעז דן: עיר התיירות של ישראל – יש לנו פוטנציאל אדיר.

בעז דן: אם רק 10 אחוז מהתיירים שמגיעים לאילת יפקדו את התיאטרון, אנחנו נהיה אחד התיאטראות הגדולים בארץ.

בעז דן: אנחנו תיאטרון קטן.

בעז דן: בשנת 2019 סיימנו עם 79 תלושי שכר, כשלחבל אילות, שיש 5,000 תושבים זה מטורף, וגם לעיריית אילת אין הרבה גופים שמחזיקים 79 עובדים.

בעז דן: זה כתיאטרון קטן שנתמך בשלבים הקטנים של משרד התרבות.

בעז דן: בעצם הרעיון שלנו הוא לעשות מהפכה.

בעז דן: קיבלנו שטח של 20 דונם ממועצה אזורית חבל אילות, והמטרה היא בעצם לייצר מצב שכל משפחה שרוצה לעבור – מקבלת דיור מסובסד, ושכר כפי ששמעתם של 8,000 שקל, שזה לא שכר גבוה, ולהעביר כמות גדולה של שחקנים, של אמנים, של רקדנים, ולייצר את המצב הזה.

בעז דן: אנחנו טוענים שאנחנו יכולים לייצר 500 ו-600 מקומות עבודה, ובעצם להפוך את עיר התיירות של ישראל למקום משיכה, שמשפחות בוחרות לגור שם בגלל חינוך טוב, בגלל תרבות, בגלל אקוסיסטם שמדבר בזכות עצמו, ולא כי צריך לשלם להם שלוש שנים כדי שהם יעברו.

יעקב מרגי: כמה זמן כבר קיים הפרויקט?

בעז דן: אנחנו תשע שנים שם.

בעז דן: כשהגענו, באילת היו שבע הצגות בשנה.

בעז דן: היום יש יותר מ-200 הצגות בשנה רק של התיאטרון.

בעז דן: בשנת 2015 אנחנו פתחנו מגמת תיאטרון באילת, שלא הייתה.

בעז דן: היום זאת אחת המגמות הגדולות לבגרות באילת.

בעז דן: אנחנו ייצרנו 79 מקומות עבודה, ואנחנו העברנו כמות גדולה מאוד של משפחות.

בעז דן: גילינו שמי שרוצה לעבור, אלה השחקנים שמשחקים בהבימה, בקאמרי, עם שלושה ילדים, שעשו את הסיבוב שלהם.

בעז דן: הייתי בטוח שמי שיעבור זה הצעירים.

בעז דן: אנחנו מגלים שהמשפחות – דווקא אלה שהרבה שנים בתיאטראות הגדולים – רוצים לעבור דרומה.

מיכאל ביטון: תודה בעז.

מיכאל ביטון: אני רוצה עכשיו סבב קצר של משרדי ממשלה ואז ח"כים.

מיכאל ביטון: בעיקר החטיבה להתיישבות נגב גליל והמשרד להתיישבות.

מיכאל ביטון: אני רוצה תשובות ספציפיות: על גרעין הראל, האם אפשר בחודשים ספורים להעמיד אותו במחנה זמני?

מיכאל ביטון: לגבי גרעין אלעד, האם אפשר להגדיר אותם כתיאטרון ארצי?

מיכאל ביטון: התקצוב ניתן לפי גודל ופעילות כספית, ולא לפי היקף הפעילות.

מיכאל ביטון: אז בכסף הם לא גדולים, אבל בהיקף הפעילות הם קרובים לתיאטראות גדולים.

מיכאל ביטון: איך אפשר להכניס אותם לתקנות מורחבות וגדולות יותר?

מיכאל ביטון: וגם איך שותפים למיזם של הקהילה התעשייתית שתתיישב בדימונה, בירוחם, ברמת נגב ואחר כך בבאר שבע ובעוד מקומות?

מיכאל ביטון: גם בתעשייה הטכנולוגית של קמ"ג, אבל אותו רעיון יכול להיות מיושם עם עוד גופים.

מיכאל ביטון: פה יש דוגמה לגורם עסקי, טכנולוגי, תעשייתי, שמבין שהוא רוצה הון אנושי וזה לא מספיק לעבוד בשיטה של פעם – לפרסם ולראיין, אלא לייצר איזו חבילת חיים כדי לייצר אטרקטיביות ויתרון איכותי.

מיכאל ביטון: אז אני רוצה תשובות מאוד-מאוד ספציפיות לשאלות.

סמי אבו שחאדה: אפשר רק עוד שאלה קטנה, כבוד יושב הראש?

סמי אבו שחאדה: אם יש בכל גרעיני ההתיישבות האלה בנגב ובכל יוזמה לפרויקט – אני שומע שפה כולם יהודים.

סמי אבו שחאדה: אוקי, בסדר; יש גם ערבים במדינה.

סמי אבו שחאדה: האם - - -

יעקב מרגי: בנגב אין חסמים בירוקרטיים.

סמי אבו שחאדה: לא, אני שואל: יש פרויקטים - - -

יעקב מרגי: לאוכלוסייה הבדואית אין חסמים בירוקרטיים.

סמי אבו שחאדה: ליהודים שבאים מאיזשהו מקום ורוצים קרקע כדי לפתח פרויקט.

סמי אבו שחאדה: מצוין.

סמי אבו שחאדה: אוקי, בסדר.

סמי אבו שחאדה: השאלה אם יש ערבים בתמונה.

סמי אבו שחאדה: זה הכל.

סמי אבו שחאדה: הם שליש מאוכלוסיית הנגב.

מיכאל ביטון: אנחנו נכניס גם את השאלה הזאת, ואתם תתייחסו חברים.

מיכאל ביטון: אחרי זה נשמע גם ח"כים וגופים נוספים.

אורית סטרוק: אדוני יושב הראש, יש לי בקשה קטנה: אני פשוט צריכה ללכת ב-11 לדיון אחר.

מיכאל ביטון: כן, מה אני אעשה?

מיכאל ביטון: אבל את באת אחרי שישה ח"כים.

מיכאל ביטון: אז משום כבודך את יכולה לדבר דקה, אבל אנחנו מקפידים שמי שבא מוקדם מדבר ראשון, והם מחכים פה כבר זמן.

אורית סטרוק: לכן אני רק ביקשתי בקשה ולא דרשתי שום דרישה.

אורית סטרוק: אבל אם חבריי מוכנים.

מיכאל ביטון: אנחנו נותנים לך.

מיכאל ביטון: אם את יכולה קצר ולעניין, בבקשה.

אורית סטרוק: בוודאי, קצר.

אורית סטרוק: אני בעיקר רוצה לדבר בעקבות השאלה שנשאלה פה כבר פעמיים, על גרעיני התיישבות לערבים.

אורית סטרוק: אני רוצה להגיד לך, אדוני יושב הראש, ולחברים כאן וגם לחברים מהחטיבה להתיישבות ואחרים: היה לנו לא מזמן דיון בוועדת חוץ וביטחון, במסגרת יום הגליל.

אורית סטרוק: ובדיון הזה עלתה בצורה ברורה הבעיה שהגליל הולך ומתרוקן מיהודים, והכמה-כמה בין ערבים ליהודים הולך ונהיה גרוע משנה לשנה.

אורית סטרוק: עלתה דרישה, גם מקרב חברים, אדוני יושב הראש, אפילו מסיעתך ומסיעות שלאו דווקא מהצד הימני של המפה הפוליטית, להרים מחדש את הדגל הציוני שהיה ידוע לאורך שנים, של ייהוד הגליל וגם ייהוד הנגב.

אורית סטרוק: כן.

אורית סטרוק: אנחנו לא צריכים להתבייש בערכים שלנו.

אורית סטרוק: מדינת ישראל קמה, הציונות קמה, כתנועה שנועדה להחזיר את העם היהודי הביתה לארצו, לארץ מולדתו, והנגב והגליל הוגדרו לאורך שנים רבות כיעדים ציוניים דווקא בגלל הבעיה הדמוגרפית, שאנחנו לא מתביישים לקרוא לה בעיה דמוגרפית.

אורית סטרוק: זה לא אומר שאנחנו מסלקים ערבים; זה לא אומר שאנחנו מגרשים אותם לארץ אחרת; זה לא אומר שאנחנו לא מכירים בהם כבני אדם שווי זכויות בהיבט האישי – אבל המדינה בהיבט הלאומי היא מדינה יהודית, וההתיישבות שאנחנו צריכים לחתור אליה, בוודאי שהחטיבה להתיישבות שהיא חלק מהסוכנות היהודית בוודאי צריכה לחתור לכך - - -

מיכאל ביטון: אורית, משפט סיום בבקשה.

מיכאל ביטון: משפט סיום.

אורית סטרוק: אני בגדול סיימתי.

אורית סטרוק: אני פשוט רציתי שלא יקרה מצב, אדוני יושב הראש, שהחברים פה מנמיכים את ראשם בגלל - - -

יעקב מרגי: בוא נקים גרעיני משימה קהילתיים בגליל, כמו שהקימו בנגב.

מיכאל ביטון: בכנסת אנחנו תמיד יכולים למצוא את האזורים של המחלוקת, והוויכוח - - -

אורית סטרוק: אני לא רוצה ליצור מחלוקת - - -

מיכאל ביטון: רק שנייה.

מיכאל ביטון: אבל פיתוח הנגב והגליל יכול גם להיות לרווחת כולם.

מיכאל ביטון: אנחנו באים פה עם יוזמות פוזיטיביות, חיוביות, שלא רוצות לפגוע באף אחד, רוצות להצליח, עם חסמים, עם תמיכה ממשלתית חלקית, שצריך להרחיב אותם - - -

אורית סטרוק: אין שום פגיעה באף אחד.

מיכאל ביטון: להרחיב אותה ולשפר אותה.

אורית סטרוק: אבל יש לנו ערכים ואנחנו לא צריכים להוריד את הדגלים שלנו - - -

מיכאל ביטון: מקלב ביקש משפט לדיון הקודם.

מיכאל ביטון: תודה רבה, אורית.

אורי מקלב: אני לא אתייחס להתיישבות.

אורי מקלב: לגבי הדיון הקודם, היה סבב קצר.

אורי מקלב: כמו חבר הכנסת מרגי גם אני עקבתי אחרי הדיון הזה בדרך.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מזדהים עם דבריך.

אורי מקלב: אנחנו בעצם מחזקים את ידך.

אורי מקלב: אתה שליח שלנו לדברים שאנחנו העלינו בנושא של התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: אני חושב שזה לא היה הוגן שהפוקוס היה לכיוון האם אתה מפיל את הקואליציה או לא מפיל את הקואליציה.

אורי מקלב: לא לשם היו מכוונים דבריך; דבריך היו ענייניים, מקצועיים, אכפתיים, לפי תפיסת העולם שלך שמשם אתה באת כל השנים.

אורי מקלב: אתה לא המצאת את האג'נדה של פריפריה ושל שוויון ושלא תהיה אפליה, ולכן אנחנו גם שותפי.

אורי מקלב: בעצם כשמדברים ולוקחים את זה לכיוונים פוליטיים זה לא היה נכון.

אורי מקלב: זה לכיוונים אמיתיים.

אורי מקלב: אתה עשית את חובתך כיושב ראש הוועדה, לתקן ולעשות שינויים לעיוותים שאתה הצפת, אנחנו הצפנו.

אורי מקלב: הראינו את זה ולא קיבלנו תשובות ענייניות אלא רק תשובות פוליטיות.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

סמי אבו שחאדה: ולענייננו, עכשיו בלי בקשות, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: אדוני יושב הראש.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: עכשיו ההתיישבות: תשובות למיזמים האלה, מה הכלים, איזה תקציבים, מה אתם יכולים לעשות למען היוזמות הללו ודומיהן.

אבי מאיר: אני מנהל אגף בכיר במשרד ההתיישבות.

אבי מאיר: משרד ההתיישבות הוא הרגולטור של החטיבה להתיישבות.

אבי מאיר: במסגרת פעילות החטיבה אנחנו כבר אישרנו תקציב לתכנון לטובת המחנה הזמני של עיר אובות, עוד לפני שהייתה החלטת הממשלה השנייה לפני חודש או חודש וחצי.

אבי מאיר: אנחנו, כבר לפני זה תקצבנו את התכנון.

מיכאל ביטון: צריך לתת פה קרדיט לשר הנגבי שלדעתי עסק בזה גם.

מיכאל ביטון: השר הנגבי עסק בדבר.

אבי מאיר: נכון.

מיכאל ביטון: צריך לתת לו קרדיט.

יעקב מרגי: אתה יחיד בדורו בממשלה הזאת.

מיכאל ביטון: מי שעבד, צריך לתת לו מילה טובה.

יעקב מרגי: כי כל החוליים, זה שייך ל-12 שנים אחורה.

יעקב מרגי: אתה יחיד בדורו.

סמי אבו שחאדה: הוא גם מפרגן למרגי הרבה.

יעקב מרגי: אמרתי: הוא יחיד בדורו.

מיכאל ביטון: בבקשה, אבי.

אבי מאיר: אנשי החטיבה עוד שנייה ירדו לפרטים הספציפיים, אבל המשרד תקצב את הסיפור של המחנה הזמני לעניין התכנון.

סמי אבו שחאדה: אבי, אפשר לפני כל הפרטים, לגבי כל הפרויקטים, להגיד לנו אם יש בהתיישבות הזאת – כולה על טהרת הגזע היהודי?

אבי מאיר: אני אתייחס גם לזה.

אבי מאיר: לא, לא, אז משרד - - -

סמי אבו שחאדה: לא, אני שואל.

אוסאמה סעדי: איזו שאלה?

אוסאמה סעדי: מה זה התיישבות?

אוסאמה סעדי: זה רק ליהודים.

מיכאל ביטון: רגע, אוסאמה, אתה רק באת ואתה מפריע לי.

סמי אבו שחאדה: אבל לא כתוב התיישבות - - -

מיכאל ביטון: לא צברת די כדי להפריע.

סמי אבו שחאדה: או שהם מתביישים ולא כתבו - - - -

אוסאמה סעדי: אפשר לקבל חמש דקות - - -

מיכאל ביטון: לא, אתה לא יכול.

מיכאל ביטון: מנגנון השהיה.

אוסאמה סעדי: כשאתה מדבר על התיישבות, אתה מדבר על התיישבות יהודית טהורה.

מיכאל ביטון: אבי, תן תשובה עניינית.

מיכאל ביטון: רגע, שאלתם.

מיכאל ביטון: אז תקבלו תשובה.

אבי מאיר: משרד ההתיישבות, בכובע אחר שלו של גרעיני המשימה, תומך בגרעינים בפזורה הבדואית, בקבוצות שהופכות לקהילות.

אבי מאיר: זה חלק מהאידאולוגיה של המשרד ומהמדיניות.

אבי מאיר: אנחנו תומכים.

אבי מאיר: יש קול קורא של 40 מיליון שקל שבו נהנות גם קהילות חרדיות, גם קהילות בדואיות, גם דרוזיות, גם כלליות, גם ציונות דתית – מכלל הקהילות.

מיכאל ביטון: יפה.

מיכאל ביטון: אבי, אתה דיברת שיש לך כסף לתכנון.

סמי אבו שחאדה: לא הבנתי, כבוד יושב הראש, שנייה.

מיכאל ביטון: יש גרעינים בדואים ודרוזים.

סמי אבו שחאדה: אני שואל.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה להבין.

מיכאל ביטון: אבל הדיון הוא לא על ערבים עכשיו.

מיכאל ביטון: אני נתתי לכם לבלוט אבל אל תעשו את זה ככה.

סמי אבו שחאדה: כבוד יושב הראש - - -

מיכאל ביטון: שאלתם שאלה, הוא נתן תשובה.

מיכאל ביטון: באמת.

סמי אבו שחאדה: אתה מדבר על גרעיני התיישבות בנגב.

מיכאל ביטון: אבל סמי, סמי, אני מכיר את אסטרטגיית השאלות שלך.

מיכאל ביטון: הדיון הזה – אמרנו, קודם הממשלה מדברת ואחרי זה ח"כים.

מיכאל ביטון: משום כבודך, ושאלת פעמיים, אמרתי לו להשיב לך.

מיכאל ביטון: אל תהרוס עכשיו את הדיון.

מיכאל ביטון: תן לו להתייחס לכלל הנושאים.

סמי אבו שחאדה: אני לא רוצה להרוס שום כלום.

סמי אבו שחאדה: אני פשוט רוצה – כמו שאתה מתייחס לעצמך ברצינות, כשאתה מקבל תשובה אתה רוצה להבין אותה - - -

מיכאל ביטון: אבל זה לא הזמן לשאלה הזאת.

מיכאל ביטון: נתתי לך לפנים משורת הדין להעלות נושא.

מיכאל ביטון: אמרתי לח"כים לחכות.

סמי אבו שחאדה: נחכה.

מיכאל ביטון: לחכות.

מיכאל ביטון: בבקשה.

אבי מאיר: אז אמרתי: לעניין עיר אובות, המחנה הזמני, אנחנו עובדים בשיתוף ביחד עם אסנת קמחי ממשרד השיכון כדי למצוא פיתרון לבעיה התקציבית הגדולה - - -

מיכאל ביטון: תקציב להקמת מחנה זמני – יש או אין?

מיכאל ביטון: לדבר פשוט?

אבי מאיר: אז אמרתי: תקציב לתכנון יש; להקמת המחנה עוד אין.

מיכאל ביטון: יש כיוון?

מיכאל ביטון: יש משהו?

אבי מאיר: עוד אין.

מיכאל ביטון: אין.

מיכאל ביטון: יפה.

צביקי בר חי: מיכאל, הקרן הקיימת לישראל התחייבה לעשות את כל התשתיות למחנה הזמני ברגע שהתוכניות יהיו מוכנות.

מיכאל ביטון: התשתיות.

יעקב מרגי: צביקי בר חי, לפרוטוקול.

מיכאל ביטון: ראש המועצה האזורית דרום הר חברון לשבר.

צביקי בר חי: מיכאל, אנחנו נעשה את כל התשתיות.

מיכאל ביטון: אתה את התשתיות.

מיכאל ביטון: איך שמסתיים התכנון.

מיכאל ביטון: אז נשאר להביא את המבנים.

צביקי בר חי: קודם עושים את התשתיות: מים, ביוב, חשמל, ואחר כך מביאים את המבנים.

מיכאל ביטון: יפה.

מיכאל ביטון: יפה, זה יהיה בסיכום שלנו.

מיכאל ביטון: נחפש את הקרוואנים.

מיכאל ביטון: סוף סוף קרוואנים חוקיים, איפה הם?

מיכאל ביטון: צריך למצוא אותם.

מיכאל ביטון: עד שיש קרוואן חוקי.

יעקב מרגי: אדוני יושב הראש, כשאומרים לי שתקצבו תכנון – אני, בכהונתי כשר דתות, הקצבתי תקציב לתכנון לבית עלמין אזורי באזור ברקת.

יעקב מרגי: לך תבדוק אם יש שם קרוואן בכלל או אם איזה טרקטור עלה.

יעקב מרגי: כשאומרים לי תקציב תכנון, זה אומר לי - - -

מיכאל ביטון: שתתחיל לדאוג.

יעקב מרגי: גברתי, בעשור הבא, הילדים שלך אולי יתחילו לראות.

יעקב מרגי: אני רוצה לוחות זמנים.

יעקב מרגי: לוחות זמנים.

יעקב מרגי: חומה ומגדל – אני יודע לעבוד בתנאים של חומה ומגדל.

צביקי בר חי: חבר הכנסת מרגי, אתה מכיר אותי?

צביקי בר חי: בעוד חודש החטיבה מסיימת את התכנון המפורט של המחנה הזמני, והקרן הקיימת תיכנס.

יעקב מרגי: אז זה מה שרציתי.

יעקב מרגי: זה מה שרציתי לשמוע לפרוטוקול.

צביקי בר חי: חסר תקציב למבנים.

יסמין פרידמן: מיכאל, מי זה?

יסמין פרידמן: אני לא יודעת מי הוא.

מיכאל ביטון: תציג את עצמך לפרוטוקול.

צביקי בר חי: אני נציג הקרן הקיימת, עוסק בהתיישבות, ואיפה שיש התיישבות במקומות חיוניים למדינת ישראל, הקרן הקיימת עם הטרקטורים שם.

מיכאל ביטון: יפה.

מיכאל ביטון: אבי, תתייחס האם אתה מכיר את יוזמת תיאטרון אלעד ואת יוזמת קמ"ג והאם אתה חובר אליהם.

אבי מאיר: את תיאטרון אילת וחבל אילות אנחנו מכירים, והחטיבה להתיישבות גם תומכת בהם במהלך השנים האחרונות בקולות קוראים, גם של טיפול נקודתי.

אבי מאיר: נדמה לי שהם גם קיבלו בקול הקורא של תשתיות.

אבי מאיר: אנחנו עומדים על כ-3 מיליון שקלים שהחטיבה כבר תמכה בהם.

אבי מאיר: החטיבה מלווה אותם – עוד פעם, אני מעדיף שנציג החטיבה ידבר, אבל אנחנו שחברים בוועדת המכרזים ובוועדות התמיכות של החטיבה מכירים ותומכים בזה.

מיכאל ביטון: אז החטיבה היא זרוע הביצוע של משרד ההתיישבות.

אבי מאיר: כן.

מיכאל ביטון: אוקי.

מיכאל ביטון: החטיבה להתיישבות, ממש בקצרה.

יהודה אבני: אני מנהל מרחב דרום בחטיבה להתיישבות.

יהודה אבני: אז קודם כל אני אגיד שאני מכיר את הנושא הזה של גרעינים גם באופן אישי.

יהודה אבני: זאת אומרת, אני הייתי חלק מגרעין שהקים יישוב.

יהודה אבני: אני נמצא גם מהפן המקצועי ומכיר את הקשיים לכל אורך הדרך.

יהודה אבני: אני אגיד בקצרה מה אנחנו עושים עם הגרעינים.

יהודה אבני: אנחנו מלווים אותם גם בהיבט הקהילתי, גם בהיבט של גיבוש הגרעינים, וגם אחרי זה בהיבטי התכנון והביצוע של המחנות.

יהודה אבני: יש לנו למעשה שלושה סוגים של גרעינים שמולם אנחנו עובדים.

יהודה אבני: אני אתן לכם את זה כדוגמאות.

יהודה אבני: הנושא הראשון הוא נושא של חיזוק יישובים חדשים, כי יישובים מתקשים.

יהודה אבני: היו 16 יישובים בנגב לפני עשור שהיו בתת אכלוס והיום יש רק שניים דרך הפעילות הזאת של גרעינים שעשינו.

יהודה אבני: הנושא השני זה באמת גרעינים דוגמת גרעין אלעדת, שהם גרעינים - - -

סמי אבו שחאדה: יהודה, כמה גרעינים ערביים אתה מלווה?

סמי אבו שחאדה: אם אני רוצה לעבור לנגב?

יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אדבר בלי כפפות?

יעקב מרגי: אתם לא צריכים גרעינים.

יעקב מרגי: אתם עולים לשטח ומתיישבים.

יעקב מרגי: תנו לנו איפה שהבירוקרטיה הורגת אותנו.

יעקב מרגי: עכשיו, דיון של שעה – אתה לוקח חצי שעה לאיפה שאין חסמים בירוקרטיים.

יעקב מרגי: תעשו, אתם עושים ממילא, אף אחד לא מפריע לכם.

סמי אבו שחאדה: לא, כמו שאתה, אכפת לך מהאוכלוסייה שאתה מייצג, אדון מרגי - - -

יעקב מרגי: תנו לנו קודם, אבל יש פה אנשים שמתמודדים, שומרי חוק - - -

סמי אבו שחאדה: לנו חשובה האוכלוסייה שאני מייצג, אדון מרגי - - -

יעקב מרגי: יש פה, אתה צודק, זכותך - - -

סמי אבו שחאדה: אני שואל לגבי האוכלוסייה שאני מייצג.

יעקב מרגי: יש שעה דיון, אנחנו מתאפקים - - -

מיכאל ביטון: אבל סמי, תאמין לי, סמי, אפילו - - -

סמי אבו שחאדה: וברגע שכולם מדברים על התיישבות בנגב, ששליש ממנו ערבים - - -

יעקב מרגי: לא יכול להיות שכל חמש דקות אותה שאלה.

סמי אבו שחאדה: אדון מרגי, אני מצפה לשמוע על הערבים.

מיכאל ביטון: סמי, אני אגיד לך משהו, אבל - - -

סמי אבו שחאדה: אתה אומר לי – שיגיד שהוא לא, מה הבעיה?

סמי אבו שחאדה: אני לא מבין.

מיכאל ביטון: סמי, סמי, שאלת את השאלה הזאת כמה פעמים.

מיכאל ביטון: היא לגיטימית.

מיכאל ביטון: אני קיבלתי פה תשובה - - -

סמי אבו שחאדה: הם יכולים להגיד שלא.

סמי אבו שחאדה: הם יכולים, שערבים לא מעניין אותם.

מיכאל ביטון: אבל הם לא אמרו את זה.

סמי אבו שחאדה: הם יכולים להגיד, מה אתה רוצה ממני?

מיכאל ביטון: הם אמרו שיש גרעין בדואי.

מיכאל ביטון: אז תגיד – בואו נשמע על הגרעין הבדואי.

מיכאל ביטון: אבל אתה חוזר על אותו תקליט.

מיכאל ביטון: יש תשובה כבר לשאלתך.

סמי אבו שחאדה: לא, אדוני, אתה מביא אנשים עם תפקיד, שאמורים לעשות שירות מטעם המדינה והם רוצים תמיכה של המדינה.

מיכאל ביטון: נכון.

מיכאל ביטון: תודה.

סמי אבו שחאדה: יש אזרחים במדינה, יהודים וערבים.

מיכאל ביטון: תודה - - -

סמי אבו שחאדה: אני שומע על היהודים.

סמי אבו שחאדה: אני שואל לגבי הערבים.

מיכאל ביטון: סמי, אבל קיבלת תשובה.

מיכאל ביטון: אולי היא לא - - -

סמי אבו שחאדה: עכשיו, זה שאין - - -

יעקב מרגי: הנה, הוא פוצץ לך את הדיון.

סמי אבו שחאדה: יכולים להגיד – לא, אין, לא יוזמים.

סמי אבו שחאדה: אפשר.

סמי אבו שחאדה: אפשר לקבל תשובות, אדוני?

סמי אבו שחאדה: אתם, למה אתם פשוט צריכים להגן עליהם?

מיכאל ביטון: אבני, בבקשה.

מיכאל ביטון: לא מגנים.

מיכאל ביטון: קיבלת תשובות.

מיכאל ביטון: אבל בוא.

יעקב מרגי: זה גם לא נושא הדיון, עם כל הכבוד.

מיכאל ביטון: בסדר.

יעקב מרגי: זה לא נושא הדיון, שסמי שואל ושואל.

סמי אבו שחאדה: לא היה כתוב התיישבות ליהודים בנושא הדיון.

מיכאל ביטון: סמי.

יעקב מרגי: תיזום דיון מיוחד ספציפי.

יעקב מרגי: אני אבוא, אני אגן על זה.

סמי אבו שחאדה: מרגי, לא היה כתוב התיישבות ליהודים בנושא הדיון.

יעקב מרגי: גרעינים התיישבותיים.

סמי אבו שחאדה: כתוב התיישבות בנגב.

סמי אבו שחאדה: לא כתוב יהודים וערבים.

מיכאל ביטון: סמי, סמי ומרגי.

יעקב מרגי: תיזום דיון – אני בא לעזור לך בדיון, אבל - - -

מיכאל ביטון: סמי ומרגי, אתם פה לבד איתי.

מיכאל ביטון: מה, אני אקרא לכם קריאה ראשונה, אני אשאר לבד.

יהודה אבני: אתם רוצים גם תשובות?

מיכאל ביטון: כן, תמשיך.

מיכאל ביטון: קצר ולעניין.

יהודה אבני: קודם כל, החטיבה והמרחב תומכים ברשויות במרחב הכפרי, גם הבדואי.

יהודה אבני: זאת אומרת, אנחנו תומכים גם באל קסום וגם בנווה מדבר.

יהודה אבני: תחום התמיכה הוא לא גרעינים, כי אין דרישה לתחום הגרעינים בתחום שלנו.

יהודה אבני: בתחום של משרד ההתיישבות קיים, ולכן הוא מקובל.

יהודה אבני: גרעיני משימה כדוגמת גרעין אלעד, שאנחנו תומכים בו ומלווים אותו – הליווי הוא לא רק ליווי תקציבי, אלא גם ליווי בתהליכי התכנון וליווי לאורך כל הדרך.

יהודה אבני: ככלל, בכל הגרעינים.

יהודה אבני: וכמובן, בגרעינים של יישובים חדשים.

יהודה אבני: לגבי הנקודות שאמרתם: ראשית, קודם כל, צריך להגיד את זה – מועצה אזורית ערבה תיכונה, רק ביום שני בשבוע שעברה אישרה שהיא רוצה שגרעין הראל יהיה בעיר אובות.

יהודה אבני: זה הדבר הראשון.

מיכאל ביטון: זה דרמטי.

מיכאל ביטון: זה אושר במליאה.

יהודה אבני: אני מסכים.

יהודה אבני: למרות שהאישור התקבל רק בשבוע שעבר, החטיבה להתיישבות רתמה את קק"ל לנושא הזה.

יהודה אבני: גייסנו כבר צוותי תכנון, שזה לא רק מכרז.

יהודה אבני: יש היום צוות תכנון שעובד על הנושא של הבאת גרעין הראל לעיר אובות.

יעקב מרגי: אתה מבין שלוחות הזמנים הסטנדרטיים שמתכננים משרדי הממשלה והקצב שהרשויות עובדות – זה לא הקצב הרצוי למקרה הזה?

קריאה: יעקב, הבעיה פה היא לא הקצב.

קריאה: הבעיה היא כסף.

קריאה: יש לך איזה עשרה מיליון לתת להם?

יעקב מרגי: לכן אנחנו כאן.

יעקב מרגי: דברו, תעלו בעיות, נקודה.

יהודה אבני: אני אתייחס לשתי הנקודות.

מיכאל ביטון: אבני, אתה צריך קצר.

יעקב מרגי: נאומי ציונות גמרנו, עברנו.

מיכאל ביטון: יש-יש, אין-אין.

מיכאל ביטון: חבל להאריך הסברים.

מיכאל ביטון: יש כסף או אין כסף?

יהודה אבני: אז אני אומר.

יהודה אבני: אז ראשית, אנחנו עובדים לפי חוק.

יהודה אבני: קודם כל ולפי תהליכי תכנון.

יהודה אבני: אני לא יודע לעבוד בצורה שהיא לא חוקית.

יהודה אבני: אני יודע לעשות את זה כמה שיותר קצר.

יעקב מרגי: אתה שמעת ממני לעבוד לא לפי החוק?

יהודה אבני: לא.

יעקב מרגי: רק אני מבקש שאם צריך לקבל החלטה, לזרז תהליך כלשהו, אנחנו המחוקקים.

יעקב מרגי: ואם צריך לקצר תהליכים בירוקרטיים – אנחנו נתקן את התהליכים הבירוקרטיים.

יעקב מרגי: האנשים האלה מתמודדים, אני מתפלא עליהם שעוד לא התייאשו מכם.

מיכאל ביטון: אבני, בבקשה, משפטי סיום.

יהודה אבני: מבחינת תקציב, אנחנו נצטרך לעשות כאן עיגון תקציבים.

יהודה אבני: כרגע הפרויקט לא מתוקצב במלואו למעבר.

יהודה אבני: יש כאן עוד סוגייה שעולה.

יהודה אבני: בסוף, היקף הפרויקט הוא סדר גודל של 18 מיליון שקל.

יהודה אבני: זה היקף הפרויקט וצריך להבין את זה.

יהודה אבני: זה בתנאי שאנחנו מעתיקים את המבנים הקיימים, גם צריכים להעתיק את המבנים הקיימים לעיר אובות.

יהודה אבני: וכדי להעתיק את המבנים, אי אפשר להעתיק אותם עם אנשים, ולכן גם כאן יש תקופת ביניים שתצטרך להיות בתוך האירוע הזה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: נגב גליל, מי נמצא?

נבון כהן: שלום, אני יועצת מנכ"ל נגב גליל.

מיכאל ביטון: בבקשה.

מיכאל ביטון: המנכ"ל היה צריך להיות פה.

מיכאל ביטון: לצערי הוא ביטל בגלל אילוצים.

מיכאל ביטון: הוא יצטרך לשלם על זה בעבודה.

מיכאל ביטון: בפתרונות.

מיכאל ביטון: אז תגידי למנכ"ל נגב גליל שיהיו לו משימות פה.

נבון כהן: אני אמסור.

נבון כהן: לגבי הקהילות: באמת בקדנציה הקודמת הפסקנו לתמוך באופן ישיר בגרעיני התיישבות, אבל אנחנו נותנים מענה לקהילות בהיבטים שונים, של הזדמנויות, כמו בהחלטות ממשלה, רכזי התיישבות.

נבון כהן: לא מזמן השר אישר 20 מיליון לטובת מתנדבים בחקלאות.

נבון כהן: אנחנו תומכים עם תוכניות אסטרטגיות בכל הנושא של מעבר צה"ל דרומה.

מיכאל ביטון: בת אל, לא להיות רחב.

מיכאל ביטון: שלוש היוזמות האלה מוכרות לכם?

מיכאל ביטון: מה עשיתם למענן?

מיכאל ביטון: שלוש היוזמות הללו.

מיכאל ביטון: זה הדיון.

מיכאל ביטון: זה פורסם.

מיכאל ביטון: מה עשיתם למען השלוש האלה?

נבון כהן: לגבי תיאטרון אלעד: אנחנו תומכים ותמכנו.

מיכאל ביטון: ממשיכים.

מיכאל ביטון: אפשר להגדיל, אפשר יותר.

נבון כהן: תמיד אפשר יותר.

מיכאל ביטון: התקציב מתקדם עכשיו.

מיכאל ביטון: אולי יש יתרות.

מיכאל ביטון: יש תת ניצול.

נבון כהן: הם עדיין לא קיבלו את התקציב של 2021.

נבון כהן: אנחנו עדיין בזה.

מיכאל ביטון: אוקי, אז תמשיכו.

מיכאל ביטון: נגב גליל, מה עוד?

מיכאל ביטון: מי עוד?

נבון כהן: זהו.

נבון כהן: אז לגבי גרעין הראל ושאר הגרעינים: שוב, אנחנו יודעים לתמוך ברשויות מקומיות, והדרישות שעולות מהרשות המקומית.

מיכאל ביטון: מהרשות את אומרת.

נבון כהן: מהרשות המקומית.

נבון כהן: אנחנו יודעים לתמוך בדרישה שבאה מהרשות.

מיכאל ביטון: יפה.

מיכאל ביטון: אהבתי את התשוב הזאת.

מיכאל ביטון: אז אני אבקש מהמנכ"ל לפגוש גם את גרעין הראל, גם את היוזמה התעשייתית - - -

יעקב מרגי: וגם את ראש המועצה האזורית.

מיכאל ביטון: את היוזמה התעשייתית של קמ"ג ולבקר גם בשטח בשני המקומות.

מיכאל ביטון: זה יהיה המחיר שהוא ישלם על ההיעדרות מהביקור פה היום.

נבון כהן: לדעתי עם גרעין הראל הוא נפגש.

מיכאל ביטון: הוא חבר שלי, מנכ"ל נגב גליל.

מיכאל ביטון: אין לנו בעיה איתו.

מיכאל ביטון: הוא יקיים ביקור ופגישה גם עם גרעין הראל וגם עם היוזמה של הקהילות של קמ"ג.

מיכאל ביטון: גם גוף משמעותי בקהילות צעירות זו החקלאות.

מיכאל ביטון: בבקשה, אסנת קמחי.

אסנת קמחי: זה לא חקלאות, זה שיכון.

מיכאל ביטון: אה, המינהל הכפרי.

מיכאל ביטון: בבקשה, אסנת.

אסנת קמחי: טוב, אני רוצה להגיד כמה דברים.

אסנת קמחי: קודם כל לגבי הגרעינים.

אסנת קמחי: תראו, אנחנו מטפלים הרבה מאוד שנים בביסוס של המגזר הכפרי, ואני חייבת להגיד – אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם החטיבה להתיישבות ומשרד ההתיישבות.

אסנת קמחי: אנחנו עובדים כגוף אחד.

אסנת קמחי: וכמובן, קק"ל.

אסנת קמחי: יש כל מיני שיטות לבסס את ההתיישבות.

אסנת קמחי: גרעינים הם אחת השיטות – הם לא מטרה.

אסנת קמחי: גרעין הוא לא מטרה.

אסנת קמחי: זו שיטה, דרך, אמצעי להביא משפחות צעירות לכל מיני מקומות.

מיכאל ביטון: או לשמור.

מיכאל ביטון: אנחנו כל הזמן מדברים על עוצמה פנימית ועוצמה חיצונית.

מיכאל ביטון: מי שנולד והוא פה – הוא עוצמה פנימית.

מיכאל ביטון: מי שרוצה לבוא – עוצמה חיצונית.

מיכאל ביטון: עוצמה פנימית וחיצונית מתחברות.

מיכאל ביטון: לא רק להביא – לשמר.

יעקב מרגי: אבל האתגר של הנגב, זו הפכה להיות מטרה.

מיכאל ביטון: לשמר את בני הנגב.

מיכאל ביטון: בבקשה.

אסנת קמחי: הדיון פה הופך את הגרעינים למטרה בפני עצמה, וזה לא הדיון.

אסנת קמחי: הם לגמרי אמצעי.

יעקב מרגי: אני חושב שזה יחטיא את המטרה של הדיון.

אסנת קמחי: רק שנייה.

אסנת קמחי: תן לי רגע להשלים, בבקשה.

אסנת קמחי: בסופו של דבר, מקימים יישובים חדשים והממשלה קיבלה החלטות על הקמת יישובים חדשים רבים.

אסנת קמחי: גרעינים הם אחד האמצעים להביא משפחות צעירות ליישובים חדשים שמוקמים בפריפריה.

אסנת קמחי: אין יישוב חדש לגרעין.

אסנת קמחי: אין.

אסנת קמחי: אנחנו אמרנו גם לגרעין הראל – עיר אובות לא שלכם.

אסנת קמחי: עיר אובות של עם ישראל.

אסנת קמחי: יש ועדות קבלה לפי תיקון 8 לפקודה.

אסנת קמחי: תבואו, תצטרפו – מצוין.

אסנת קמחי: לכן הם יושבים במחנה הזמני של עיר אובות.

אסנת קמחי: הוא לא בתוך הקו הכחול של היישוב.

אסנת קמחי: ממש לא.

אסנת קמחי: הוא מרוחק, בכלל שטח תיירותי.

אסנת קמחי: עכשיו, הסיבה שנמצא לגרעין הראל הפיתרון הזה – זה פיתרון סופר יוצא דופן.

אסנת קמחי: אנחנו לא עושים דברים כאלה.

אסנת קמחי: שמעתם, זה עולה 20 מיליון שקל.

אסנת קמחי: זה כי גרעין הראל יושבים כבר הרבה מאוד שנים בצוחר, על קרקע שמיועדת לשיווק לבנים שרוצים לבנות בצוחר.

אסנת קמחי: הם היו אמורים לשבת שם חמש שנים – חמש השנים חלפו מזמן.

אסנת קמחי: לכן הם צריכים להתפנות, ולכן המדינה מצאה את הפיתרון המאוד לא זול הזה, ולא פופולרי הזה, כדי להעביר אותם: מתוך אחריות אליהם.

אסנת קמחי: אז אני אומרת - - -

יעקב מרגי: אסנת, כשרציתם להעביר את בני דרום, להעביר אותם להיות שכנים שלי, עברתם על כל הכללים האלה שמניתם אותם ונתתם להם יישוב לידי.

אסנת קמחי: לא.

אסנת קמחי: אז בני דרום - - -

יעקב מרגי: כשרוצים זו מטרה.

יעקב מרגי: לכן אמרתי שהחטאת את הדיון.

יעקב מרגי: יש לנו מטרה להביא, כן, גרעינים כאלה, משוגעים כאלה, לעשות את הדברים שלהם.

אסנת קמחי: לא, לא.

יעקב מרגי: זו המטרה שלנו.

יעקב מרגי: אז אנחנו המחוקקים, זו מטרה.

יעקב מרגי: הצבנו את זה כמטרה.

מיכאל ביטון: אסנת, הדיון הזה הוא לא להסביר למה צריך לפנות אותם מעוטף עזה.

יעקב מרגי: מה, לדבר על פרוצדורות?

מיכאל ביטון: השאלה אלייך – איך את עוזרת לגרעינים האלה?

מיכאל ביטון: ואם את חושבת שזו לא מטרה, אז נמשיך הלאה.

מיכאל ביטון: אבל לא להסביר לנו שאנחנו לא נקדם את הגרעינים האלה.

אסנת קמחי: לא, אנחנו - - -

מיכאל ביטון: בבקשה.

מיכאל ביטון: בואי תתמקדי באיך עוזרים לגרעינים האלה.

אסנת קמחי: מיכאל, אנחנו עוזרים לגרעינים - - -

מיכאל ביטון: מרגי, מרגי.

מיכאל ביטון: בבקשה.

יעקב מרגי: יש לי דיון על יום האחדות.

מיכאל ביטון: איך עוזרים לקבוצות הללו עם הרצון הטוב?

מיכאל ביטון: בבקשה.

מיכאל ביטון: אגב, משרד החקלאות היה אחד הכי משמעותיים בקבוצות וקהילות צעירות בכל הארץ, בתמיכות שלו בעמותות של צעירים.

אבי מאיר: זה עבר למשרד ההתיישבות.

יעקב מרגי: יושב הראש, אני מזכיר לך שאני צריך להיות בדיון.

מיכאל ביטון: כן, אתה מיד אחרי אסנת.

מיכאל ביטון: היא מסיימת ואתה מדבר.

מיכאל ביטון: כן.

אסנת קמחי: אני בדיוק מתחברת למה שאמר חבר הכנסת מרגי.

אסנת קמחי: בסוף העניין הוא רגולציה וכסף.

אסנת קמחי: זה הסיפור: רגולציה וכסף.

אסנת קמחי: היום אין שום מקום, בשום מקום – אני אומרת את זה על השולחן – החלטה שהמדינה יודעת לתמוך בתקציבים באופן הזה.

אסנת קמחי: כשאתה מדבר איתי על בני דרום – בני דרום זו החלטת ממשלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה מה שאני מכוון.

יעקב מרגי: לשם אני מכוון.

יעקב מרגי: אני לא מחפש שאתם תעברו – תודה.

אסנת קמחי: תעשו החלטת ממשלה.

יעקב מרגי: לכן זו מטרה.

יעקב מרגי: לכן מבחינתי זו מטרה, זה לא אמצעי.

אסנת קמחי: אנחנו נעזור לך לכתוב את ההחלטה.

יעקב מרגי: אני אדבר.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: מרגי, בבקשה.

מיכאל ביטון: היום אתה נסער.

יעקב מרגי: לא, אני לא נסער.

יעקב מרגי: הפוך.

יעקב מרגי: אני לא נסער.

יעקב מרגי: כשיש מטרות חשובות.

יעקב מרגי: כיו"ר ועדה וכחבר ועדה, באים לפה בעלי תפקידים ומדברים מהפוזיציה המציאותית שלהם.

יעקב מרגי: כשאנחנו מקיימים דיון על נושא שאנחנו רוצים לקדם אותו, אני מצפה לצאת מהפוזיציה.

יעקב מרגי: מה שיש לכם, הפרוצדורות – אני מכיר אותה.

יעקב מרגי: אני חי אותה 20 שנה פה.

יעקב מרגי: אני סובל ממנה.

יעקב מרגי: לכן אני מבקש – כשבא נציג משרד ההתיישבות, נציג קק"ל, אני רוצה לשמוע מכם מה אתם צריכים כדי להציל את הפרויקט הנפלא הזה.

יעקב מרגי: כדי לעזור למנכ"ל הקמ"ג לעשות מה שהוא רוצה, ולעזור לתיאטרון באילות.

יעקב מרגי: לצאת מהפרוצדורה.

יעקב מרגי: אני מכיר את הפרוצדורות, הכל.

יעקב מרגי: לכן הייתי סקפטי בתחילת הדרך ובאתי ואמרתי.

יעקב מרגי: אנחנו, כן: אני רוצה שמשרד ההתיישבות יבין שזה צורך, עניין של חודש.

יעקב מרגי: כנ"ל קק"ל.

יעקב מרגי: לא ביקשתי ממך את ההערה, אם הייתי נסער כפי שהיושב ראש, הייתי עונה לך כמו שצריך ואני יודע לענות כמו שצריך כשאתה אומר לי שאתה עובד לפי החוק.

יעקב מרגי: מה, אני ציפיתי ממך שתעבור על החוק?

יעקב מרגי: אני ציפיתי ממך שתבוא ותאמר לי מה אתה צריך כדי לא לעבור על החוק.

יעקב מרגי: זה התפקיד שלנו לעשות את זה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מבקשים מכם ליצור יש מאין.

יעקב מרגי: האנשים האלה, המשוגעים לדבר, יוצרים יש מאין.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לעזור להם ולא להפריע להם.

יעקב מרגי: לכן, אני בא ואומר: הדיון צריך להיות תכליתי.

יעקב מרגי: מבחינתי, מבחינתנו הנגב, הגרעינים – זו המטרה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כשחיכינו שזה יהיה אמצעי, 70 שנה זה לא הלך.

יעקב מרגי: אנחנו איבדנו את הנגב ואיבדנו את הגליל.

יעקב מרגי: כשיש מצוקה אמיתית למנכ"ל הקמ"ג להביא אנשים איכותיים, שתבינו טוב-טוב: הוא לא צריך אתכם.

יעקב מרגי: אם היו מספיקות לו רק המלגות, יש לו דירוג מלגאים.

יעקב מרגי: הוא יודע לעשות את זה עם המלגאים.

יעקב מרגי: כנראה שהמלגה כשלעצמה לא מספיקה לגייס עתודאים.

יעקב מרגי: צריך מעבר לזה.

אסנת קמחי: אתה פונה לפקידות.

אסנת קמחי: אתה צריך לתקן את הרגולציות.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: לכן הפקידות צריכה לומר לנו, לעזור לנו – מה אנחנו צריכים לתקן כדי שהוא יצליח במשימה שלו והיא תצליח לעבור כבר, תפסיק את מסכת הייסורים שלה.

יעקב מרגי: המדינה יודעת לעשות את זה כשהיא רוצה.

מיכאל ביטון: אסנת, הפקידות הבכירה יוזמת תיקוני חקיקה והחלטות ממשלה.

מיכאל ביטון: הם יוזמים ואנחנו מגיבים.

מיכאל ביטון: קיבלנו מאות תיקוני חקיקה, ואנחנו חותמים על החלטות ממשלה.

מיכאל ביטון: תביאו החלטת ממשלה לליווי התיישבות מכל הסוגים.

מיכאל ביטון: לא לטפל בגרעין אחד.

מיכאל ביטון: תביאו למשרד ההתיישבות 100 מיליון שקל, שיידע לפתור כל בעיה.

מיכאל ביטון: מה הבעיה להביא את זה?

יעקב מרגי: לסיכום, זה מה שאני אומר.

יעקב מרגי: יושב פה מנכ"ל הקמ"ג.

יעקב מרגי: גילוי נאות: אני גדלתי, צמחתי, התפתחתי בקמ"ג.

יעקב מרגי: זה מקום עבודה, זה מכפיל כוח.

יעקב מרגי: יש אוכלוסייה איכותית שרוצה לעשות, להתמודד עם הקשיים שלו.

יעקב מרגי: אני מכיר ויודע שיש להם רצון אמיתי להשקיע בנגב.

יעקב מרגי: לתת משלהם.

יעקב מרגי: זה סיפוק אדיר.

יעקב מרגי: אז אנחנו צריכים לקנות את זה.

יעקב מרגי: צריך לעשות את זה ולפתוח את השערים, כן.

יעקב מרגי: לא לשבת במגדל השן בפקידות.

יעקב מרגי: אני יודע, לא שופט אתכם.

יעקב מרגי: אני יודע את המצוקות שלכם.

יעקב מרגי: תפתחו.

יעקב מרגי: היא לא תצליח לפתוח את שנת הלימודים, והנה, אני אומר לך – למה צריך להעביר את המבנים האלה?

יעקב מרגי: החטיבה להתיישבות יודעת הרבה פעמים להעביר יישוב, להרים ולהשאיר את הקרוואנים.

יעקב מרגי: אתם יודעים לעשות את זה, ואתם עושים את זה במקומות אחרים.

יעקב מרגי: אין שום סיבה שהיא תיתקע אם נעשה מצב ביניים.

יעקב מרגי: אתה יודע מה אתה אומר לה במצב ביניים?

אסנת קמחי: חוץ מכסף.

יעקב מרגי: לגלות עוד פעם.

יעקב מרגי: סליחה, כסף לא בעיה במדינה.

אסנת קמחי: מה אתה אומר.

יעקב מרגי: כסף לא בעיה.

יעקב מרגי: הוכחתם לנו השנה שאין בעיה של כסף במדינה.

יעקב מרגי: יש בעיה של רצון.

יעקב מרגי: כשהמציאות הזאת של להרים גרעין במקום אחר ולהשאיר את היישובים – צביקי, איך זה עובד?

יעקב מרגי: תספר לה איך זה עובד.

מיכאל ביטון: יש בעיה של גב ונפילה בין הכיסאות.

מיכאל ביטון: מי המשרד שאחראי - - -

יעקב מרגי: הקרוואנים אף פעם לא עוברים.

יעקב מרגי: כשרוצים הקרוואנים אף פעם לא עוברים.

מיכאל ביטון: לדאוג שגרעין הראל יעלה תוך חודשיים על הקרקע.

מיכאל ביטון: מי המשרד?

מיכאל ביטון: מי המנהיג בממשלה שאומר שהוא ידאג שזה יקרה.

מיכאל ביטון: ראש הממשלה בשבתו כשר ההתיישבות?

מיכאל ביטון: שר החקלאות?

מיכאל ביטון: שר נגב גליל?

מיכאל ביטון: מרוב שיש ריבוי אחריות – אין אחריות.

מיכאל ביטון: כשיש אחד שאחראי, אנחנו נפנה אליו.

מיכאל ביטון: הם נופלים בין הכיסאות.

מיכאל ביטון: לכולם יש התיישבות, יש חמישה-שישה משרדים שיש להם סעיף יזמות והתיישבות, קהילות צעירות, התפתחות של צעירים, שוויון חברתי.

מיכאל ביטון: אין סוף משרדים עוסקים בצעירים.

מיכאל ביטון: אבל אחד שיגיד שהוא ערב לכך שבתוך שלושה חודשים הם יהיו על הקרקע, הוא יביא את החלטת הממשלה ואת הכסף שצריך.

מיכאל ביטון: וזה כלום, וזו עלות אלטרנטיבית, כי אם מפנים אדמת נדל"ן מבוקשת להתיישבות והרחבה קהילתית אז יש עלות אלטרנטיבית, ולעיכוב הזה יש עלות אלטרנטיבית.

מיכאל ביטון: ולהגעה שלהם לערבה יש מיסים, פיתוח כלכלי, החזר למדינה.

מיכאל ביטון: המקום נטוש, בסך הכל עיר אובות.

יעקב מרגי: צריך לתת להם להדליק משואה ופרס ישראל שהם הולכים לגור שם בכלל.

יעקב מרגי: הרי הוא ננטש כמה פעמים.

אסנת קמחי: מיכאל, סלח לי שאני אומרת - - -

מיכאל ביטון: משפט סיום.

יעקב מרגי: אני מסכם.

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם.

יעקב מרגי: אני מצפה מהדיון, אדוני יושב הראש, לבקש משלושת הגרעינים להגיש גם לוועדה ולגם למשרדי הממשלה – ראשית את הצרכים שלהם, מה הם צריכים במיידי.

יעקב מרגי: להעלות את זה לסיכום.

יעקב מרגי: וכנ"ל משרדי הממשלה: מה הם צריכים כדי שהם יעמדו ביעדים ששלוש המשימות החשובות האלה יצליחו ויעמדו על הרגליים.

מיכאל ביטון: ואנחנו נעשה מעקב.

מיכאל ביטון: בעוד כמה חודשים.

יעקב מרגי: בוודאי.

יעקב מרגי: תודה, אדוני, וסליחה שאני עובר לדיון אחר.

מיכאל ביטון: אסנת, משפט סיום, כי יש אחרים.

מיכאל ביטון: בבקשה.

אסנת קמחי: לא, אתה יודע, אתה אומר – למי יש אחריות ומי לוקח אותה.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: מי המנהיג?

אסנת קמחי: עכשיו קיבלו החלטות ממשלה על הקמת יישובים חדשים.

אסנת קמחי: בתוך החלטות הממשלה ביקשנו להכניס סעיף של הקמת מחנות זמניים.

אסנת קמחי: תקצוב.

מיכאל ביטון: כן.

אסנת קמחי: סורבנו.

אסנת קמחי: בוא, כאילו, אפשר להגיד 80 פעם.

יסמין פרידמן: על ידי מי סורבתם?

אסנת קמחי: על ידי האוצר, על ידי מי?

אסנת קמחי: על ידי מי שמממן.

אסנת קמחי: אפשר להגיד עד מוחרתיים שיש כסף, אבל אין כסף.

אסנת קמחי: אם היה כסף - - -

מיכאל ביטון: לא אין כסף.

מיכאל ביטון: יש עוינות לרעיון.

מיכאל ביטון: יש הבדל.

אסנת קמחי: את זה לא רציתי להגיד.

יהודה אבני: אני אגיד יתרה מזאת: בהחלטת הממשלה של מבואות ערד הצלחנו להכניס כסף שמשרד רוה"מ ומשרד הפנים נתנו בנוסף לחטיבה להתיישבות.

יהודה אבני: בהחלטת הממשלה של עיר אובות סורבנו.

אסנת קמחי: סורבנו חד משמעית.

אסנת קמחי: חד משמעית.

יהודה אבני: והודיעו לנו שההחלטה לא תעלה לממשלה אם יהיה בה סעיף תקציבי.

יהודה אבני: זאת אומרת, האקטיביות מצידנו - - -

מיכאל ביטון: הבנתי.

מיכאל ביטון: החלטת ממשלה בחינם.

יהודה אבני: החלטת ממשלה שבמידה ונדרש תקציב נוסף תצטרך לעבור פעם נוספת.

מיכאל ביטון: החלטת ממשלה ללא עלות.

אסנת קמחי: החלטת הממשלה היא ללא עלות.

אסנת קמחי: אתה יודע למה?

אסנת קמחי: כי הכסף שהמדינה נותנת הוא מתוקף הסבסוד של החלטות ממשלה על עדיפות לאומית, ואת השאר משלמים המשתכנים.

אסנת קמחי: היא ללא עלות.

מיכאל ביטון: נכון.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: זה נשמע די מדאיג, הדיווח שלכם.

מיכאל ביטון: אנחנו לא נרפה, ולא נרפה את ידי האנשים.

מיכאל ביטון: אנחנו נביא את הדברים.

מיכאל ביטון: אנחנו נעבוד על זה ביחד.

מיכאל ביטון: חברת הכנסת יסמין פרידמן, בבקשה.

יסמין פרידמן: אין לי הרבה מה להוסיף על מה שמרגי אמר.

יסמין פרידמן: אני מסכימה איתו בכל הדברים.

יסמין פרידמן: עדיין קשה לי להאמין שאנחנו צריכים לשכנע אנשים לבוא לגור בנגב.

יסמין פרידמן: זה פשוט הזוי בעיניי.

יסמין פרידמן: עם כל הצפיפות, העשן וזה – אנחנו עדיין צריכים לשכנע ולתקצב.

יסמין פרידמן: אבל אם זה מה שצריך, אז זה מה שצריך.

יסמין פרידמן: כל הכבוד לכם על המאבק הזה.

יסמין פרידמן: אני מניחה שהמאבק שלכם הוא לא היחיד ויש עוד גרעינים, ואתם משמשים דוגמה ומופת לעקשנות, וזה ראוי לציון.

יסמין פרידמן: אני כמובן לצידכם בכל מה שצריך, ואיתכם.

יסמין פרידמן: רק רציתי לשאול את התיאטרון האם משרד התרבות תומך בכם – כן.

יסמין פרידמן: יש תמיכה של משרד התרבות.

מיכאל ביטון: הוא תומך, אבל הם רוצים לעלות קומה בתקצוב.

יסמין פרידמן: כן, כן.

מיכאל ביטון: והתנאי הוא היקף פעילות כספית, ולא היקף פעילות.

יסמין פרידמן: אה, זה הביצה והתרנגולת.

מיכאל ביטון: הם עושים פעילות יותר מתיאטראות גדולים, אבל אין להם את הכסף של תיאטראות גדולים אז הם לא יכולים לקבל.

בעז דן: אנחנו עושים פעילות כמו תיאטרון חיפה, ואנחנו מקבלים תקצוב של קבוצת תיאטרון בתל אביב, הכי קטנה, בגלל שאין לנו רשות מקומית ששמה 9-8 מיליון שקל.

יסמין פרידמן: זאת אומרת, אין מאצ'ינג.

מיכאל ביטון: אני אבקש ממשרד התרבות לבדוק את הדבר הזה.

מיכאל ביטון: שיתקצבו לפי פעילות, לא לפי תקציב.

מיכאל ביטון: לא לפי עושר של תיאטרון.

פוגל גבע: אני רוצה להשיב.

אורי מקלב: יש לך קשרים עם שר התרבות, לא?

מיכאל ביטון: הם עוזרים מאוד, אני אומר לך.

יסמין פרידמן: משרד התרבות יושב פה.

יסמין פרידמן: בואו ניתן להם רגע להשיב.

מיכאל ביטון: אבל אנחנו רוצים עוד, ואנחנו נותנים למשרד התרבות להשיב.

מיכאל ביטון: בבקשה.

פוגל גבע: אוקי.

פוגל גבע: אני מנהלת את המחלקה לתיאטרון במשרד התרבות.

פוגל גבע: אני אגיד שאנחנו מלווים את תיאטרון אלעד אילות עוד מתחילת הדרך, עוד טרם אפילו קבלת התמיכה, כשהוא היה זכאי לתמיכה.

פוגל גבע: אנחנו מלווים אותו.

פוגל גבע: התמיכות ניתנות באמצעות תקנות וקריטריונים, כי הם שוויוניים.

פוגל גבע: זה קשה.

פוגל גבע: לא ניתן לקפוץ מיידית לגובה תמיכה מאוד גבוה.

פוגל גבע: לכן צריך לטפס.

פוגל גבע: לשמחתי, תיאטרון אלעד כן הצליח לעמוד במשימה.

פוגל גבע: החל משנת 2023 הוא כבר לא יהיה קבוצת תיאטרון, הוא יהיה תיאטרון רפרטוארי.

מיכאל ביטון: או.

מיכאל ביטון: אתה ידעת את זה?

פוגל גבע: כן, ישבתי איתם לפני שבוע.

מיכאל ביטון: זו התקדמות.

בעז דן: זו התקדמות.

מיכאל ביטון: וואלה, אני מבסוט עלייך.

מיכאל ביטון: סוף-סוף מישהי פה הביאה לנו התקדמות.

פוגל גבע: אתה יודע שגם ניסיתי לעזור לך בירוחם.

מיכאל ביטון: הייתי מנהל מתנ"ס צעיר, ולא היו לנו – לא קבוצת תיאטרון, לא חוגי תיאטרון ולא כלום.

מיכאל ביטון: ועשינו פלייבק עם דני נבט ועוד כל מיני חבר'ה.

מיכאל ביטון: עשיתי את זה איתך.

מיכאל ביטון: זה היה מזמן, לא כל כך מזמן.

מיכאל ביטון: 1999.

פוגל גבע: לא, אז לא.

פוגל גבע: עשיתי איתך כמה דברים כשהיית כבר ראש המועצה.

מיכאל ביטון: נכון.

מיכאל ביטון: עם יפרח, בתיאטרון באר שבע.

פוגל גבע: וכאן המקום להגיד שדווקא הצלחנו להקים את פרינג' באר שבע, ואת מעבדת תרבות דימונה.

יסמין פרידמן: פרינג' באר שבע הקים את עצמו.

מיכאל ביטון: גברתי, הם תקצבו.

יסמין פרידמן: הם קיבלו תמיכה רק אחרי.

פוגל גבע: סליחה, לא.

פוגל גבע: לא.

יסמין פרידמן: פרינג' באר שבע התחיל בסלון בית של בחור מאוד-מאוד יקר ושל אשתו, עם חלום.

מיכאל ביטון: זה תמיד מתחיל בסלון.

יסמין פרידמן: אבל התמיכה הגיעה אחר כך.

מיכאל ביטון: גם בעז היה בסלון בתל אביב ורצה לעבור לסלון בערבה.

פוגל גבע: אז אני אתקן אותך.

פוגל גבע: הייתה החלטה, סליחה.

פוגל גבע: לא.

מיכאל ביטון: אבל מה שמגיע – מגיע, יסמין.

מיכאל ביטון: אגב, באר שבע עשתה את אחת המהפכות - - -

יסמין פרידמן: עד שהם קיבלו את התמיכה הנשמה יצאה.

מיכאל ביטון: באר שבע עשתה בית ספר לתיאטרון על שם גודמן, תיאטרון מדהים ששמוליק יפרח עשה מהפכה.

פוגל גבע: נכון.

מיכאל ביטון: תיאטרון לילדים.

מיכאל ביטון: באר שבע מדהימה.

פוגל גבע: אבל פרינג' באר שבע, אני אתקן אותך - - -

מיכאל ביטון: אם מישהו יגיד מילה לא במקום על באר שבע, יסמין זקס פה.

מיכאל ביטון: אז כל מילה על באר שבע – תשקלו.

פוגל גבע: באר שבע מקבלת תמיכה, סיוע ועזרה.

יסמין פרידמן: אני יודעת.

יסמין פרידמן: היום אני יודעת.

פוגל גבע: עכשיו, לגבי פרינג' באר שבע: יכול להיות שהגו את היוזמה ואת הרעיון בסלון של בית, אבל בעקבות הרעיון הזה אנחנו הצלחנו להעביר החלטת ממשלה על גרעיני תיאטרון בנגב גליל.

פוגל גבע: ובאמצעות החלטת ממשלה שנתנה לגופים שעמדו בקריטריונים, ופרינג' באר שבע עמד בקריטריונים דווקא בעזרת תיאטרון באר שבע ושמוליק יפרח, המנהל – הם קיבלו בשנה הראשונה חצי מיליון.

פוגל גבע: בשנה השנייה 400 אלף, בשנה השלישית 300 אלף – עד שהם עמדו בקריטריונים לתמיכה רגילה ושוטפת.

פוגל גבע: אז צריך החלטת ממשלה - - -

מיכאל ביטון: עירית, תודה רבה.

מיכאל ביטון: משפטי סיום בבקשה.

פוגל גבע: אנחנו זקוקים להחלטת ממשלה שתוכל לסייע לנו להמשיך בצעדים הראשונים של כל מיני התיישבויות שכאלה.

פוגל גבע: גם גרעין הראל, אם יקומו קבוצה של אנשים שירצו להקים קבוצת תיאטרון - - -

אורנה הורביץ: יש לנו היום כזאת.

פוגל גבע: אז בבקשה, לפנות אלי ואפשר לקבל גם פה תמיכה.

פוגל גבע: וגם תשובה למה שאמר חבר הכנסת לעניין של שילוב ערבים: אני בטוחה שאם השחקן נורמן עיסא יפנה לבעז דן ויבקש להגיע לאילת ולהשתלב בתיאטרון – אתה תקבל אותו עם זר פרחים.

פוגל גבע: נכון?

שירן עדי קלר: יש תיאטרון ברהט.

מיכאל ביטון: רק אם זה עבודה עברית, לא?

מיכאל ביטון: זו סדרה, לא? הוא שיחק שם.

שירן עדי קלר: אני רק אגיד שיש תיאטרון ברהט.

מיכאל ביטון: לא לדבר בלי רשות.

יסמין פרידמן: מיכאל, אני יכולה רק להתנצל?

יסמין פרידמן: אני רק אתנצל כי יש ועדה למעמד האישה שאני חייבת ללכת אליה.

מיכאל ביטון: תודה, יסמין.

יסמין פרידמן: מה שצריך – אני לרשותך.

מיכאל ביטון: אני יודע שאת.

מיכאל ביטון: יסמין, להיות איתם.

מיכאל ביטון: ואיתי, אבל איתם בעיקר.

יסמין פרידמן: לא, אבל אתה מוביל את זה.

מיכאל ביטון: את מובילה.

מיכאל ביטון: אני, יש לי תחבורה.

מיכאל ביטון: את תובילי.

מיכאל ביטון: אני אחרייך, הולך איתך.

מיכאל ביטון: תודה, יסמין.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: שירן, בבקשה.

שירן עדי קלר: אני רק אגיד כמה מילים.

שירן עדי קלר: אני מהרשות לפיתוח הנגב, מנהלת התחום של התיירות והתרבות.

שירן עדי קלר: דיברו פה על עולמות התרבות ואני לא יכולה שלא להוסיף: הפרינג' זו דוגמה מהממת לקהילה שצמחה מהמקום, והצליחה לייצר משהו משמעותי מאוד גדול בבאר שבע ובמרחב בכלל.

שירן עדי קלר: המשרד לפיתוח הנגב והגליל וגם הרשות תמכו ביוזמות תרבות, גם של תיאטרון אלעד ועוד המון-המון יוזמות בתחומי התיאטרון לילדים ונוער למשל, שקם בשנים האחרונות – גם מתוך יוזמה מקומית.

שירן עדי קלר: אני חושבת שאחד האתגרים זה באמת הסיפור של העמותות – הקושי שלנו לתמוך בעמותות, משהו שאנחנו לא יכולים.

מיכאל ביטון: דרך העירייה.

שירן עדי קלר: אנחנו יכולים רק דרך הרשויות המקומיות.

מיכאל ביטון: תנו לעירייה כסף והם יבצעו.

שירן עדי קלר: ואנחנו ממש מנסים להיות התפר הזה, בין השטח לבין המשרדים, כדי לראות מהם הצרכים באמת.

מיכאל ביטון: הן בפטור ממכרז, העיריות.

מיכאל ביטון: השער זה קול קורא, אני שומע פה מהצד, מעמותת איילים.

מיכאל ביטון: אנחנו בעד עמותות ולתת הרבה לעמותות.

מיכאל ביטון: אני הקמתי כמה עמותות בחיי.

מיכאל ביטון: אבל איפה שאתם תקועים בבירוקרטיה של מכרזים – הרשויות הן הזרוע הארוכה של הממשלה.

מיכאל ביטון: תנו להן לבצע פרויקטים.

מיכאל ביטון: הן כבר יידעו איך לעשות.

שירן עדי קלר: זו לגמרי השיטה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, שירן, על כל פועלך בנגב שנים רבות.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, עירית, גם על הבשורה שהם הופכים לתיאטרון רפרטוארי וקופצים מדרגה, וגם על היוזמות המיוחדות בהחלטות ממשלה לפתח את התיאטרון בנגב ובגליל.

מיכאל ביטון: דניאל ברססט, תחום ממשל בתנועת אור.

דניאל ברססט: תודה רבה.

דניאל ברססט: קודם כל, כבוד יושב הראש, תודה רבה על הדיון ובכלל על סדרת הדיונים שאתה עושה.

דניאל ברססט: אני עוקב אחר ועדת הכלכלה הרבה, ובאמת ב-10-8 חודשים, פשוט מדהים שאתה מעלה גם את הנגב וגם את הגליל על ראש שמחתך.

דניאל ברססט: תודה לך על זה.

דניאל ברססט: תנועת אור, כידוע, מובילה משימה גדולה של הקמת שני מרכזי חיים עצמאיים משגשגים בנגב ובגליל.

דניאל ברססט: לגרעיני ההתיישבות יש תפקיד מאוד-מאוד חשוב ומרכזי בתהליך הזה.

דניאל ברססט: המטרה של הגרעינים האלה, בין אם זה גרעין אלעד, בין אם זה קמ"ג שאנחנו עובדים איתם צמוד ומלווים אותם, זה להוביל באמת בתחומים שונים: חברתיים, תרבותיים, כלכליים, חינוכיים ועוד.

דניאל ברססט: הם הכוח החלוץ שבאמת, בזמן קצר יחסית יכול להתגבר על חסמים וגם להביא לשינוי מהותי במרחב שהם נמצאים בו.

דניאל ברססט: זה חשוב ואנחנו צריכים לחזק אותם.

דניאל ברססט: זה קורה היום גם בשכונות וגם במרחב הכפרי, בין אם על ידי בני מקום קיימים ובין אם על ידי אנשים שבאים מבחוץ.

דניאל ברססט: בהיבט העירוני, יש לגרעינים האלה תפקיד מרכזי בפיתוח הרי הנגב והגליל.

דניאל ברססט: אני חושב שהרשויות בחלקן השכילו להבין את זה – שהן צריכות באמת לתת פיתרון, מענה ומעטפת לגרעינים האלה, כי הם יכולים לספק להן פיתרון ברשות עצמה.

דניאל ברססט: בין אם זו הגירה שלילית של אנשים שיוצאים ובין אם זה חיזוק כלכלי או תרבותי שחסר לרשות.

דניאל ברססט: ככל שיתנו את המעטפת המתאימה, הן רק ירוויחו מכך.

דניאל ברססט: כבוד יושב הראש, אני רק רוצה לתת כמה צעדים באמת פרקטיים שאנחנו זיהינו.

מיכאל ביטון: אם תוכל במשפטים ספורים, כי אנחנו לקראת סוף הדיון.

דניאל ברססט: משפטים ספורים לגמרי.

דניאל ברססט: ממש ככה.

דניאל ברססט: אז קודם כל, אנחנו חושבים שיש לתת הצעת ערך לגרעינים, בין אם זה קידום חבילה של פתרונות דיור, כשהם יכולים או לרכוש או לשכור דירות בנות השגה.

דניאל ברססט: אם זו מעטפת של קהילה, של תעסוקה, של חינוך לחברי הגרעין וגם חיבור עם הקהילה הקיימת.

דניאל ברססט: אנחנו חושבים שגם צריכים לתת תמיכה במובילי הגרעין, בין אם זה שכר למוביל הגרעין שהוא צריך לקבל.

דניאל ברססט: זו עבודה קשה שמצריכה גם הרבה כאב ראש וכברת דרך ארוכה שיש לפניהם.

דניאל ברססט: אנחנו צריכים לתמוך בהם, כי אנחנו לא רוצים שהם ייפלו.

דניאל ברססט: מערך ליווי קהילתי: גם חיבור של הגרעין עצמו וגם חיבור של הגרעין לקהילה שבה הוא מתיישב.

דניאל ברססט: זה גם משהו שצריך לתת אותו.

דניאל ברססט: מערך של מרכז מידע תומך – גם לתת מענה וליווי לגרעין שרוצה לבוא ולהתיישב, או לגרעין שנמצא וקיים, על כל מיני הזדמנויות של דיור, של תעסוקה, של תרבות, של חינוך, לילדים ולגרעינים עצמם.

דניאל ברססט: בנוסף הקצאה של חללים ליצירה, תעסוקה ותרבות.

דניאל ברססט: אני רוצה לחזק את החלטת הממשלה.

דניאל ברססט: הרעיון להוביל החלטת ממשלה - - -

מיכאל ביטון: דניאל, אתם מחוברים לסיפורים פה?

מיכאל ביטון: לשלושת הסיפורים?

דניאל ברססט: אנחנו מכירים את גרעין הראל.

דניאל ברססט: אני פשוט קצת חדש בתנועה.

דניאל ברססט: אני יודע שבעבר היה קשר עם תנועת אור.

דניאל ברססט: לגרעין אלעד וקמ"ג, אנחנו עובדים - - -

מיכאל ביטון: זו ההזדמנות שלך להכיר את כל היוזמות.

דניאל ברססט: צודק במאה אחוז.

מיכאל ביטון: וגם לדאוג לגיוס משאבים חוץ ממשלתי.

מיכאל ביטון: אור אלופים בגיוס משאבים.

דניאל ברססט: נכון.

דניאל ברססט: אלעד וקמ"ג – אנחנו עובדים איתם באופן מאוד-מאוד הדוק.

מיכאל ביטון: יש קרנות וגופים שזאת השליחות שלהם.

מיכאל ביטון: יש את מיראז' שעשו ועושים דברים גדולים.

מיכאל ביטון: נציגת איילים, את רוצה להגיד משפט?

מיכאל ביטון: אנחנו לקראת סיום.

נחמי גייניס: בוקר טוב.

נחמי גייניס: כיף לראות פה המון פרצופים של שותפים לדרך.

נחמי גייניס: יש לי את הזכות להיות מנכ"לית עמותת איילים.

נחמי גייניס: זו עמותה שבעצם מקימה ומפעילה כפרי סטודנטים שמייצרים גרעיני התיישבות.

נחמי גייניס: הם חממות לגרעיני התיישבות, שבסוף הפרק האקדמי ימשיכו להתגורר במרחבים שבהם אנחנו פועלים.

נחמי גייניס: אני יכולה להביא את קול השטח.

נחמי גייניס: השטח אומר שיש כאן חבר'ה נהדרים, שרק מחכים להזדמנות להמשיך ולהתגורר בנגב ובגליל.

נחמי גייניס: מעבר לשליחות ולמשימה הלאומית, הם מבינים את הפוטנציאל האדיר שיש במקומות האלה.

נחמי גייניס: המון פעמים אנחנו מרגישים שיש לנו שותפים למעלה בממשלה, אבל לוחות הזמנים לא כל כך מסתנכרנים.

נחמי גייניס: אנחנו צריכים פתרונות מחר בבוקר.

נחמי גייניס: מהבחינה הזאת, יש לנו שותפים נהדרים – החטיבה להתיישבות, משרד הבינוי והשיכון, שבאמת מבינים את גודל המשימה ואת גודל ההזדמנות, אבל אני שותפה למה שאמרת קודם, שחסר כאן מישהו שיבוא ויגיד שזו המשימה שלו וזה עליו.

נחמי גייניס: אני יכולה להגיד לכם שיש לנו היום שבעה גרעינים שאנחנו מלווים אותם, שרוצים להתיישב מחר בבוקר בנגב ובגליל, ואנחנו מוכנים לזה.

מיכאל ביטון: אתם גם הוכחתם יכולת ביצוע והקמתם לא מעט קהילות, ועוד עוסקים ומנהלים, ושאפו על העשייה.

מיכאל ביטון: וכמובן, למרות כל האתגרים, כולנו רואים את הכוס המלאה.

מיכאל ביטון: כולנו רואים את מה שהממשלה עשתה ועושה לאורך שנים.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים לקפוץ מדרגה.

מיכאל ביטון: לפשט תהליכים.

מיכאל ביטון: לייצר פתרונות, להשלים את המקומות התקועים.

מיכאל ביטון: בזה אנחנו רוצים לעסוק.

מיכאל ביטון: נציגת מועצה אזורית אשכול, דקלה, בזום, ביקשה להגיד משהו.

מיכאל ביטון: אני מבין שזה קשור לזכות ההתייחסות שלך למה שנאמר פה.

מיכאל ביטון: להגיד את זה קצר ולעניין.

מיכאל ביטון: דקלה לא נמצאת בזום.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: מישהו מנציגי הממשלה שלא דיבר ונמצא איתנו ורוצה להגיד משהו?

שמעון וייס: אני נציג רשות הצעירים במשרד לשוויון חברתי.

מיכאל ביטון: מי מנהל הרשות לצעירים?

שמעון וייס: אלישבע סבתו.

מיכאל ביטון: היא המנהלת?

מיכאל ביטון: ממלאת מקום או קיבלה מינוי קבוע?

שמעון וייס: היא קיבלה תפקיד.

מיכאל ביטון: יופי.

מיכאל ביטון: אחלה אישה, מנהיגה טובה.

מיכאל ביטון: אלישבע סבתו.

מיכאל ביטון: כן.

שמעון וייס: תמכנו בכפרי סטודנטים בעמותת איילים.

נחמי גייניס: לא רק באיילים.

נחמי גייניס: בחמישה ארגונים.

שמעון וייס: כן, ועוד ארגונים.

שמעון וייס: בפרט בנגב הייתה לנו הרבה תמיכה בכפרי סטודנטים.

מיכאל ביטון: היה לנו זה מדאיג.

מיכאל ביטון: זה ביטוי שמדאיג את הוועדה.

שמעון וייס: נכון, זה מדאיג, כי אנחנו רוצים - - -

מיכאל ביטון: בשביל היה לנו אנחנו לא קוראים לכם.

מיכאל ביטון: בשביל מה, לאן אנחנו הולכים?

שמעון וייס: כרגע מה שאנחנו תומכים זה בהקמת מרכזי צעירים בנגב, רק בתקופה האחרונה.

שמעון וייס: לשאלה – גם בחברה הערבית, בחברה הבדואית.

שמעון וייס: גם בחבל אילות.

מיכאל ביטון: אבל אפשר בתוך מרכז הצעירים לתמוך בפעולות של קבוצות התיישבות.

מיכאל ביטון: של בני המקום וחדשים.

שמעון וייס: אז יש לנו - - -

מיכאל ביטון: בתוך.

שמעון וייס: אז בתוך מרכזי הצעירים יש לנו את תוכניות למעורבות חברתית, וגם מלגות לצעירים, סטודנטים שמתנדבים.

שמעון וייס: יש לנו את זה בכל הארץ וגם שם.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, שמעון.

מיכאל ביטון: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון.

מיכאל ביטון: ועדת כלכלה קוראת למשרד ראש הממשלה, לראש הממשלה בשבתו כשר ההתיישבות ולמנכ"ל משרד ראש הממשלה לכנס דיון מעמיק של כל משרדי הממשלה העוסקים בעידוד בני המקום וחדשים, להתיישב בנגב, בגליל, בפריפריה החברתית.

מיכאל ביטון: צעירים אידיאליסטים שלוקחים על עצמם משימות רחבות, חברתיות, קהילתיות, של שיפור החברה, של פיתוחה, של הענקת הזדמנות – גם בחינוך, גם ברווחה, גם באמנות, גם בתרבות.

מיכאל ביטון: לכנס דיון כזה, לסנכרן את מערכות הממשלה.

מיכאל ביטון: הוועדה קוראת למשרד ההתיישבות לתקצב בצורה משמעותית יותר את האתגרים שמונחים לפתחו בסיוע לקהילות צעירות, ובכלל זה לשלוש היוזמות הצעירות שהוצגו כאן, אבל גם כן ליוזמות אחרות שיקבלו את ההזדמנות בעתיד.

מיכאל ביטון: אנחנו מצפים לשמוע בתוך שלושה חודשים שכבר התחיל ביצוע של תשתיות על ידי קק"ל ושנמצאו הכספים למבנה זמני.

מיכאל ביטון: ראש הממשלה יצטרך לנצח את הבירוקרטיה הממשלתית שפוגעת במתודה הטובה, ששמים כמה קרוואנים ובהמשך עושים בינוי קבע.

מיכאל ביטון: זו מתודה שהקימה מאות יישובים בישראל ומאות שכונות בישראל, ואין סיבה שבמקום חוקי לא ניתן יהיה לשים קרוואנים.

מיכאל ביטון: סוף-סוף הליך תכנוני חוקי – למה לעצור אותו?

מיכאל ביטון: אני אדבר אישית עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה ועם ראש הממשלה עצמו על החסמים שעלו פה בדיון.

מיכאל ביטון: יהיה פה דיון מעקב לכל משרדי הממשלה.

מיכאל ביטון: קודם כל, אני אומר לכם תודה.

מיכאל ביטון: שום דבר לא מובן מאליו.

מיכאל ביטון: כל משרד שתקצב פה, שהקשיב, שעזר, שפתח דלת, גם בכסף קטן – אנחנו אומרים לו תודה.

מיכאל ביטון: אנחנו מאתגרים אתכם לעלות מדרגה: לפתור בעיות גדולות יותר, להיות עם אמביציה רחבה יותר.

מיכאל ביטון: מה שנעשה בתיאטרון אלעד יכול להיות גדול פי עשרה, לעולמות תוכן חדשים.

מיכאל ביטון: מה שקרה עם הראל – יכול להיות אקורד סיום חיובי וחגיגי.

מיכאל ביטון: מפנים באשכול בהסכמה ומקימים יישוב חדש, במקום שמעט ישראלים בכלל רוצים לגור.

מיכאל ביטון: אנשים שהם יזמים, עצמאים, לא בוכים, מתפרנסים כבר עשר שנים בלי תלות באף אחד, עם ילדים, יציבים, אמיתיים ברצון העקבי שלהם להתיישב בנגב.

מיכאל ביטון: בנוסף לחבק את היוזמה של התעשייה המקומית בנגב, במקרה המיוחד הזה – יוזמה ייחודית של קמ"ג.

מיכאל ביטון: ללוות אותה, לסייע לה בהיבטי המלגות, הריכוז, הפעילות, הדיור והסרת חסמים נוספים, שיאפשרו למדענים ולאנשים טכנולוגים לבחור, מתוך בחירה, להתיישב בקהילות בנגב ולהצמיח את התעשייה הטובה שלנו שמתקיימת.

מיכאל ביטון: בכלל זה, לבחון מוקד טיפול כוללני בבקשות של צעירים להתיישבות.

מיכאל ביטון: שולחן עגול ממשלתי שיעסוק בדבר הזה.

מיכאל ביטון: אני אבקש את זה גם מהשר לפיתוח הנגב והגליל, אני יודע שליבו לדבר.

מיכאל ביטון: אני מבקש ממנכ"ל נגב גליל לפגוש את שלוש היוזמות ולבקר בהן.

מיכאל ביטון: זה הקנס על היעדרותו היום.

מיכאל ביטון: הוא חבר שלי והוא יבצע את זה.

מיכאל ביטון: אנחנו נתכנס פה בעוד כמה חודשים למעקב.

מיכאל ביטון: במעקב הזה נרצה לשמוע בשורות, התקדמות, הצלחות.

מיכאל ביטון: לא תירוצים ולא הסברים.

מיכאל ביטון: כל מי שיש לו יכולת במשרד שלו, להכניס ולקבע בתקציב החדש שמנסים להגיש עכשיו, את כל הבעיות ואת כל היוזמות – אנחנו כוועדה נדחוף את הדברים, מאחורי הקלעים, גם בוועדה וגם בפרונט.

מיכאל ביטון: אני מודה לכולם על הגעתם מרחוק ומקרוב.

מיכאל ביטון: אם הגליל ירצה דיון כזה יקבל.

מיכאל ביטון: אם הפריפריה החברתית של מי שמתיישב בדרום תל אביב, ברמלה, בלוד ובשכונות מאתגרות בירושלים – אלה אנשים אידיאליסטים לא פחות, וגם עבורם אנחנו נפתח את הדלת בוועדה.

מיכאל ביטון: אני נועל את הדיון.

מיכאל ביטון: תודה רבה.