ועדת ביטחון הפנים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 100, 2022-05-31 09:39

מירב בן ארי: שלום לכולם, בוקר טוב.

מירב בן ארי: אנחנו פותחים את הישיבה של הוועדה לביטחון הפנים, היום, 31 במאי 2022, א' בסיוון תשפ"ב.

מירב בן ארי: הנושא הוא הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 23), התשפ"ב-2022, הכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מירב בן ארי: אנחנו נראה איך יסתיים הדיון, ולפי זה נחליט לגבי ההצבעות של חברי הכנסת.

מירב בן ארי: בכל מקרה, אני אגיד שמאז הדיון שקיימנו כאן ב-17 במאי, לפני כשבועיים, היה כאן דיון חשוב שבו הציגה המשטרה את הכלי של האיירסופט, את השימוש שלו מבחינת הפשיעה, ראינו גם את הנתונים הגבוהים של העלייה באחוזי הפשיעה, ובאמת, הבנו את חומרת המצב, ואם אנחנו נמצאים גם במלחמה בפשיעה בחברה הערבית, אז אחת המשימות היא לא לאפשר לגורמים עברייניים להשתמש ברובי האיירסופט.

מירב בן ארי: עם זאת, פגשתי את החבר'ה מהמועדונים וישבתי איתם גם, והבנתי את הבעיה.

מירב בן ארי: יש לנו פה כמה בעיות בתקנות, אבל הבעיה האמיתית בעיניי היא שיש לנו הרבה חבר'ה שהם נורמטיביים, שהם אוהבי הכלי הזה של האיירסופט, שהולכים בשבתות לגבעות עם החברים שלהם לירות, ואני כבר אמרתי שאני לא כל כך מבינה את זה אבל הם אוהבים את זה, כל אחד והתחביבים שלו, אבל אני לא הייתי רוצה שבאמצעות אישור התקנות נהפוך חבורה טובה ואיכותית לאנשים עברייניים, זאת לא המטרה שלי.

מירב בן ארי: לכן, לדעתי יש לנו כאן בעיה ואנחנו צריכים לטפל בה.

מירב בן ארי: אני הבנתי את האירוע ואני מקווה שנחתור לפתרון.

מירב בן ארי: הם הציעו כל מיני פתרונות, הבנתי גם את מצוקת המקום במועדונים, הבנתי גם שאין אפשרות בכל הארץ לשים את האיירסופט, ולכן אני רוצה לפתוח את הוועדה הזאת בדיון, כדי להבין מהייעוץ המשפטי של המשרד לביטחון הפנים, מה אנחנו עושים עם הסוגיות הפתוחות.

מירב בן ארי: עידו, היועץ המשפטי, חוץ מהנקודה שעליה דיברנו, יש עוד נושא פתוח מבחינתנו?

עידו בן יצחק: יש סוגיות ששינינו בהתאם לדיון הקודם, אנחנו נחדד אותם כשנגיע לסעיפים האלה.

עידו בן יצחק: יש סעיפים שנוגעים למערכת הביטחון שבהם לא נגענו בכלל ואחרי שהגענו להבנות עם מערכת הביטחון, אפשר לטפל בה.

עידו בן יצחק: הסוגייה הזאת היא סוגייה שבליבת הצעת החוק בעצם.

מירב בן ארי: אוקיי, אז נתחיל עם הייעוץ המשפטי.

מירב בן ארי: ישראל, אתה רוצה לפתוח?

ישראל אייכלר: לא, רועי יציג את ההיבטים המשפטיים, ואחרי זה אני אציג את ההיבטים האחרים.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: בבקשה, רועי, תציג רק שם ותפקיד.

רועי הראל: רועי הראל מהמשרד לביטחון הפנים, מהייעוץ המשפטי.

רועי הראל: בעצם, הדברים שתיקנו, שחידדנו בנוסח ביחד לדיון הקודם, אלה הם עניינים הקשורים לסמכויות הפיקוח ולהגדרות שהם בתוך הגופים הביטחוניים, הם פחות רלוונטיים לדיון הזה.

רועי הראל: הגענו שם להבנות ולהסכמות עם עידו והייעוץ המשפטי של הוועדה, והסדר הפיקוח שנמצא בנוסח הקיים.

רועי הראל: הסדרנו גם את הנושא של מתן אפשרות לאחסנת כלים למי שלא ימצא פתרון מורשה במשטרת ישראל, אחסנה חד כיוונית, או לכלים שנתפסו או למי שרוצה להיפטר מהכלי שלו בלי להמשיך את הפעילות המורשית בכלי הזה.

רועי הראל: עשינו עוד איזה תיקון בסעיף העונשין, שהוא לא קשור לדמוי כלי ירייה דווקא, את העבירה של אי דיווח על גניבה, אובדן או השמדה.

רועי הראל: בזמנו הייתה הערה של הוועדה בנושא, אז אנחנו הפכנו אותה לעבירה שעונשה היא קנס בלבד, בלי חלופת מאסר, כשבעתיד, ככל שהדבר יתאים ואנחנו נבחן את זה, למסלול מינהלי.

רועי הראל: כרגע במשרד לביטחון הפנים אין מערך של קנסות מינהליים, אבל הנושא ייבחן.

רועי הראל: ככל שנראה שיש מקום לדבר הזה, אז זה ייבחן בעתיד.

רועי הראל: אלה הם בעצם, אם אני זוכר נכון, השינויים בין הנוסח הקודם לבין הנוסח הנוכחי.

מירב בן ארי: זאת אומרת, אותו צעיר שמחזיק רובה איירסופט היום יוכל להפקיד את זה במועדון, אבל המועדונים אומרים שאין להם מקום פיזי לאחסן, אז איך אתה מחייב אותו לאחסן אם אין לו מקום?

מירב בן ארי: ואם הוא יגיד לו שהוא בכלל לא רוצה את הנשק הזה?

מירב בן ארי: מי מחייב את בעל המועדון לקחת ממנו את האיירסופט?

ישראל אייכלר: אז אני אתייחס לסוגייה הזו.

ישראל אייכלר: אני חושב שהבסיס של היכולת לקדם את המהלך למהלך יישומי, זאת סוגיית ההפקדה, שהיא ליבת ההסדר.

מירב בן ארי: כן.

ישראל אייכלר: ליבת ההסדר, במילה אחת, היא בעצם עצירה מוחלטת של ההחזקה הפרטית מהנימוקים המרכזיים, ואני רוצה לומר אותם פעם נוספת.

ישראל אייכלר: אנחנו סבורים שלא נכון להמשיך את ההחזקה הפרטית, ראשית משום שהיא בניגוד לחוק, הצגנו את זה בצורה ברורה בדיונים הקודמים, ושנית, זה לא מתקשר גם לתכלית הכלי.

ישראל אייכלר: הכלי הרי מיועד בסופו של דבר לצורכי ספורט ופנאי.

ישראל אייכלר: אדם לא יכול לצאת מהמרפסת ולבצע את הייעוד של הכלי, הוא חייב ללכת או למועדון או לתא שטח מאוד מסוים, ושנית, הכלי אינו משמש להגנה עצמית, בניגוד למערך הלאומי שאנחנו מנהלים, ולכן אין רציונל בהחזקה הפרטית.

ישראל אייכלר: ליבת ההסדר שלנו מדברת על כך שיהיה בעצם תהליך, שאנחנו מקווים ומצפים שהצד השני, שזה מועדונים ובתי מסחר לעניין דמוי כלי ירייה ייערכו לכך.

ישראל אייכלר: אני גם ביום חמישי הקרוב פוגש אותם בפורום יותר מצומצם, כדי להסביר ולנהל דיאלוג פרטני ולא בפורום הזה, כדי להסביר את רציונל ההסדר.

ישראל אייכלר: אנחנו מקווים ומאמינים שהם יירתמו, כי בעצם, זה גם נותן מענה תפעולי לתהליך.

ישראל אייכלר: ההסדר מבוסס על כך שבעצם יהיו מספר חודשים שבהם למעשה, עשרות אלפי אזרחים שמחזיקים כלים היום בבית יחויבו להפקיד אותם במועדונים, כאשר בהפקדה במועדונים מתרחשים מספר דברים שצריך להסדיר אותם, כי הם ליבת ההסדר.

ישראל אייכלר: הדבר הראשון הוא הקמת מאגר מידע לאומי.

ישראל אייכלר: היום אין שום ידיעה ברורה לגבי כמה כלים יש, כמה סוגי כלים יש, אין שום דבר כי הנושא הזה לא באמת ממושטר ומנוהל, בניגוד לעולם של כלי ירייה.

ישראל אייכלר: הדבר השני הוא שבתהליך של ההפקדה במועדון יהיה מיסתוג, כלומר, סימון שלהם במספר טבוע והזנתם למערכות המידע שלנו, של הבט"פ.

ישראל אייכלר: הדבר השלישי הוא סימון ויזואלי.

ישראל אייכלר: כל הכלים האלה יסומנו בצבע שימנעו מה שנקרא שימוש לא תקין - - -

מירב בן ארי: של גורמים עברייניים.

ישראל אייכלר: בדיוק.

ישראל אייכלר: היום, מי שהולך עם הכלים האלה, עם M16 איירסופט, זה אחד לאחד דומה לכלי אמיתי.

ישראל אייכלר: כלומר, האדם בצד השני לא יודע אם זה M16 אמיתי או לא, ולכן כל המהלך הזה הוא חלק מהתהליך של ההפקדה במועדונים.

ישראל אייכלר: להבנתנו, מתוך למידה והכרה של השוק, אין חלופה סבירה יותר מהנציגים בצד השני.

ישראל אייכלר: אני מבין את ההתנגדות והם תכף יציגו אותה, אבל מבחינתנו, אין גורם אחר, נכון יותר, שיבצע את התהליך הזה, מכיוון שזה לא רק הפקדה אלא זה גם ההיבט התפעולי שדיברנו עליו בדיון הקודם.

ישראל אייכלר: הרי, בסופו של דבר, הכלים האלה אמורים לצאת בשבת, בשעות פנאי, לפעילות.

ישראל אייכלר: המקום הנכון ביותר לתפעל, לנייד, לתחזק, זה אותם המועדונים, וזו ההצעה שלנו.

ישראל אייכלר: אתמול, בדיון פנימי, גם חידדנו את זה שבעצם, אזרח שלא ירצה להפקיד במועדונים, תהיה לו ברירת מחדל של הפקדה במשטרת ישראל, אבל זה הפקדה במסלול אחד שבקצה שלה זה חילוט והשמדה, זה לא הפקדה לצרכים תפעוליים.

ישראל אייכלר: אז גם את המנגנון הזה חידדנו והוא גם מופיע פה בתיקון החקיקה.

מופיד מרעי: זה כרוך בתשלום?

רועי הראל: מה במשטרה?

מופיד מרעי: לא, במועדונים.

ישראל אייכלר: זה הסדר מסחרי.

מירב בן ארי: הנה, תכף נשמע את המועדונים.

רועי הראל: אני אחדד עוד נקודה.

מירב בן ארי: כן, רועי.

רועי הראל: בהמשך למה שישראל הציג פה, אנחנו באופן עקרוני מטפלים בחוק הזה בהיבטים של שלום הציבור ובסכנות שיש מהכלים.

רועי הראל: אנחנו, בתוך הפעילות המסחרית, פחות מתערבים.

רועי הראל: עכשיו יכולים המועדונים הקיימים להחליט שהם לא נותנים את השירות הזה, יכולים לקום גופים אחרים או אנשים אחרים או התאגדויות של קבוצות של אנשים, שיגידו שהם ייקחו על עצמם אחסנה מאובטחת של הדבר על פי רישיון, יובילו את זה על פי הכללים שהרשות המוסמכת תקבע, והם ימשיכו את הפעילות.

רועי הראל: זאת אומרת, אנחנו לא אומרים לאנשים מה לעשות ואיך לנהל את הצד המסחרי.

רועי הראל: אם יש באמת ביקוש מאוד גדול, כמו שמציגים אחרים בשוק, אנחנו מקווים, אנחנו לא יכולים לכפות את זה, אנחנו לא עושים את זה גם, אנחנו לא כופים פעילות מסחרית על גורם כזה או אחר.

רועי הראל: יכולים לקום גופים אחרים שייתנו את השירות הזה לאזרחים, מתוך המשתמשים בכלים או צדדים אחרים, רעיון שאנחנו יכולים ואנחנו גם נאפשר אותו.

רועי הראל: היום יש לא מעט מטווחים, בתי מסחר ויצרני כלי ירייה שיש להם מקומות מאובטחים ומחסנים ממוגנים, והם עומדים בתנאי הרשות המוסמכת, ואם הם ירצו להרחיב את הפעילות המסחרית שלהם גם לאחסנת דמוי כלי ירייה או לבצע פעילות ספורט בדמוי כלי ירייה, אז אפשר לעשות את זה.

רועי הראל: יש היום מסלולי שטח ארעיים לנהיגה ספורטיבית שהם קמים אד הוק, והם מקבלים רישיון ממוקד לזמן קצר באתר מסוים, עם כל הוראות הבטיחות והכללים הנדרשים.

רועי הראל: תראו, גם פה אנחנו באמת משתדלים כמה שפחות לגעת ולקבוע לגופים המסחריים ולמשתמשים איך לעשות את זה, אבל העקרונות שנמצאים היום בהצעת החוק, אנחנו חושבים שהם עקרונות נחוצים ודרושים, ואפשר ליצור פעילות מסחרית.

רועי הראל: אמרנו, זה יהיה שונה, זה לא יהיה מה שהיה עד עכשיו, אבל ככל שיש באמת ביקוש גדול, אז אפשר לתת את הפתרונות האלה, והשוק, אם לא הגורמים האלה אז גורמים אחרים יכול להיות שייכנסו לתחום.

מירב בן ארי: כן, משטרת ישראל.

עידן כץ: כן גברתי, שלום, עידן כץ מהייעוץ המשפטי של משטרת ישראל.

עידן כץ: אז קודם כל, כדי קצת להפחית את הלחץ ואת הפאניקה, אנחנו מדברים כרגע רק על הכלים שהם ברי הסבה.

עידן כץ: יש המון כלים בחוץ שכרגע לא תהיה היתכנות גם כן לקבוע אותם כברי הסבה.

עידן כץ: מדובר גם בצו איסור ייבוא שפורסם על ידי משרד הכלכלה על כלים מאוד ספציפיים, כשהניסיון מלמד, ואנחנו נקבע, שבאמת אלה הם הכלים שניתן לעשות איתם את הפעולות היחסית פשוטות, כדי להסב אותם על ידי החלפה של מכלול וקנה בחריטה, לכלי נשק שהם ברי ירי תחמושת שמסוגלת להמית, ולכן זה לא כל הכלים שנמצאים כרגע בשוק אלא זה כלים מאוד ספציפיים.

עידן כץ: אנחנו, להבנתנו, בבסיס הסדר הזה חשבנו שאדם לא צריך להחזיק כזה כלי בבית, הכלי הזה הוא נראה כמו כלי רגיל בעיניי הציבור, ולכן זה הרציונל, אז זה לא באמת כל מכלול הכלים שנמצאים בחוץ, זה באמת כלים מאוד ספציפיים.

מירב בן ארי: כמה הם בערך באחוזים?

עידן כץ: זה מאוד קשה לדעת את זה כרגע.

ישראל אייכלר: השוק פרוץ לחלוטין.

מירב בן ארי: בגלל שאתה לא יודע בכלל כמה כלים יש?

עידן כץ: אנחנו לא יודעים.

עידן כץ: אני מבין שחבריי במועדונים אולי יכולים להגיד יותר טוב, אבל אני בסופו של דבר מדבר על זה שחלק מהכלים שהם כרגע חוששים לגביהם זה בכלל לא הכלים שכרגע הם על הפרק.

עידן כץ: לכן, מאוד חשוב לחדד את הנקודה הזאת.

עידן כץ: דבר שני, גם כן לעניין ההפקדה, חשוב להדגיש שאם אדם הפקיד את זה במשטרה, ובסופו של יום הוא מצא פתרון על ידי מכירתו לאדם מסוים שיכול להחזיק את זה במועדון, אז הוא יוכל לעשות את זה בתוך 30 הימים האלה, זאת אומרת, לא ייפגע לו הקניין.

עידן כץ: זה הפתרון.

מירב בן ארי: אוקיי, עוד משרדי ממשלה?

מירב בן ארי: משרד המשפטים, אתם רוצים להוסיף משהו?

מירב בן ארי: אוקיי, אז אני עברת לערן, מאיגוד לשכת המסחר.

ערן טל: תודה, בוקר טוב.

ערן טל: תראו, החוק הזה, במתכונתו הנוכחית, הוא חשוב, הוא הכרחי, והוא נותן מענה לכל הסוגיות של הבט"פ, אבל הוא לא נותן שום מענה מעשי למי שעוסק באיירסופט כיום, ולא לשחקנים פעילים.

ערן טל: עם כל הכבוד, לשמוע משהו מעין "אם אתם לא תיקחו את זה תחת האחסון שלכם, אנחנו נמצא מקום אחר לאחסן", זה רע מאוד לשמוע את זה, באמת.

ערן טל: זה תחום קטן, אין בו הרבה אנשים שעובדים בתחום הזה, אבל אלה שעובדים הם אנשים מקצוענים, הם אנשים שבאמת לקחו את התחום הזה והרימו אותו לרמה הכי מקצועית ומוכרת, כמו בכל העולם.

ערן טל: אנחנו באמת, גברתי, אמורים להיפגש עם הבט"פ ביום חמישי הקרוב.

ערן טל: היה חשוב, לדעתי, לעצור רגע, לתת לנו את ההזדמנות להיפגש איתם כדי לסגור כמה עניינים, טכניים בעיקרם, ולקבל אולי איזושהי הזדמנות לשמוע את הצד שלנו בכל הנושא הזה, כשהפתרון המעשי והיחיד לכל נושא האיירסופט, הוא רישוי, רישוי פרטני רק למי שירצה.

ערן טל: אני מבין את ההסתייגות של משרד הבט"פ - - -

מירב בן ארי: אני אחסוך לך את הפגישה, הם לא מסכימים לרישוי פרטני.

ערן טל: נכון, אז אין כאן שום מענה.

ערן טל: למעשה, אין כאן שום מענה, ואפילו מעבר לכך, את יודעת מה, גם אם לא הולכים על רישוי פרטני, הבט"פ למעשה מציע איזשהו רישוי בתוך מועדון.

ערן טל: עכשיו, רישוי של מה זה?

ערן טל: עדיין, איפה הנושא של הניוד של הכלים?

ערן טל: איפה הנושא של משחקים מחוץ למועדונים?

ערן טל: למה אתם לא נותנים בכלל שום התייחסות לזה בנוסח הנוכחי וגם בתיקון שהציגו היום?

ערן טל: בנוסף, אני רוצה לומר שאחד הסעיפים הכי חשובים מבחינתנו כתיקון, זה להוסיף איזושהי הזדמנות של תנאים מסוימים שיקבע המנהל, מנהל אגף הרישוי - - -

מירב בן ארי: הוא לא מעוניין.

ערן טל: אוקיי, אז על מה השיח למעשה?

ערן טל: אנחנו כבר מעל שנה - - -

מירב בן ארי: לא, אז זה השיח, הוא אומר את מה שהוא חושב ואתה אומר את מה שאתה חושב.

ערן טל: אוקיי, אבל אין כאן שום מענה.

ערן טל: אם למעשה, הכל הוחלט מראש, למה להביא לכאן את בעלי העסקים בתחום?

ערן טל: למה להביא לכאן שחקנים פעילים?

ערן טל: איפה ההזדמנות של הצד השני וקצת לנסות להקשיב לצד השני?

ערן טל: ברור שהחוק במתכונתו הנוכחית פותר את כל הדילמות של משרד הבט"פ, אבל הוא באמת לא נותן שום מענה מעשי בשלב הזה לבעיות של בעלי עסקים, לבעיות של שחקנים, לאנשים שמחזיקים, לצורך העניין, את הכלים בבית ורוצים להפקיד אותם או לא רוצים להפקיד אותם.

ערן טל: הבנתי, אם החבר'ה האלה לא ירצו, אז ימצאו פתרון אחר.

ערן טל: זה איום ונורא לשמוע את זה, בעיניי.

ערן טל: אני מבקש שבנוסח כן תינתן איזושהי הזדמנות להצעה שהצענו אנחנו, שבתנאים מסוימים כן יתאפשר לצאת ולקחת כלים מחוץ למועדונים, אם זה הגדרה של שחקן, אם זה הגדרה של משחק.

ערן טל: יש כמה דברים שאנחנו יכולים להציע לכם, ואנחנו מבקשים כן להתייחס לזה, מול הבט"פ וגם בהמשך.

מופיד מרעי: אפשר לשאול שאלה כאן לכל הנוכחים?

מירב בן ארי: בבקשה.

מופיד מרעי: תודה גברתי היו"ר, סליחה, היא הייתה לפניי אבל אני גם צריך ללכת לוועדה אחרת.

מירב בן ארי: לא, זה בסדר.

מופיד מרעי: תראו, אני שומע ואני מקשיב, ואני מסכים עם הצורך, עם הצורך של השליטה, וצריך להיות שליטה כי יש סכנות, יש סכנות עקיפות בנושא הזה, יכול להסתובב מישהו עם כלי נשק כזה ויקרה משהו, בסוף הוא גם יכול לחטוף כדור ולהיהרג.

מופיד מרעי: אני גם רוצה קצת להזדהות עם הארגון עצמו, ואולי, ייבנה כאן ארגון, לא מועדון, אני לא יודע איך תקראו לזה, במתכונת של מפעל ראוי, כמו שהיום אתם במשרד לביטחון פנים נותנים היתרים לפעמים למפעל ראוי לנהל נשקים, מערכות אבטחה, חברות אבטחה וכן הלאה.

מופיד מרעי: שהמועדון יוכל להיות בנוי בצורה כזאת שהוא ישלוט ודרכו כל הכלים האלה יסומנו, ואני מסכים מאוד שהכלים האלה צריכים להיות בכלל בצבע אחר.

מופיד מרעי: אסור להם להיות בכלל בצבע של כלי נשק רגיל, נורמלי, כמו שאנחנו רגילים ללכת למטווחים ולהתאמן עם כדורי צבע וכדומה.

מופיד מרעי: אז אני חושב שכן צריך להיבנות כאן איזה מין מנגנון של שליטה, שישלוט בפיקוח של המשרד לביטחון הפנים.

מופיד מרעי: איך עושים את זה?

מופיד מרעי: אני לא יודע האם התקנות פה יכולות לתת מענה לנושא הזה, אבל אני חושב שהנושא הזה הוא חובה.

מופיד מרעי: אני אומר את זה מהרקע שאני בא ממנו.

רועי הראל: אפשר גם להתייחס לנושא הזה?

מופיד מרעי: כן.

רועי הראל: וגם להערה של ערן.

רועי הראל: קודם כל, אנחנו לא אמרנו שאנחנו נקים ואנחנו נמצא פתרונות אחרים.

רועי הראל: אנחנו לא עושים את זה, אנחנו לא מתערבים רגולטיבית בפעילות המסחרית של השוק.

רועי הראל: אני אומר, אם יש צורך גדול באמת למשהו מסוים בשוק, אנחנו מניחים, אנחנו לא יכולים לדעת, שיקומו גורמים כאלה ואחרים שיענו על הביקוש.

רועי הראל: בסוף, אם יש ביקוש יהיה היצע, אבל אם לא יהיה אז אנחנו נאסוף את הכלים ונדאג שמה שצריך רישיון ואסור לו להיות בחוץ, לא יהיה בחוץ.

מירב בן ארי: לא, אבל אין אפשרות להוציא רישיון.

רועי הראל: לא, אבל אני אומר - - -

מירב בן ארי: זה lose lose אתה רוצה שהמשטרה תיקח - - -

רועי הראל: נכון, מה שלא יהיה במועדון מורשה או אצל יבואן מורשה, אז נכון, הוא לא יהיה.

רועי הראל: זה כלים, כמו שהסברנו את הרציונל באריכות - - -

מירב בן ארי: אבל שנייה רגע, אני רוצה להסביר לך משהו שתבין.

מירב בן ארי: אין לי בעיה עם עצם הפתרון של לשים את זה במועדון, אני מבינה את זה, אבל כשאני אומרת שאתה עכשיו בא ואומר שאין כרגע פתרון וגם המועדונים עצמם אומרים שהם לא לוקחים את האחריות על הכלי הזה, זה לא שאני - - - אתם שמתם אותנו בסיטואציה כזאת, ואני הראשונה להילחם בפשיעה בחברה הערבית, אנחנו מובילים את זה כאן בוועדה, אבל מה האלטרנטיבה של האזרח הנורמטיבי אם המועדון אומר לו שהוא לא מוכן?

מירב בן ארי: עכשיו אתה אומר לי, תראי, תאשרי את התקנות ויקומו מועדונים שייקחו את הנשק הזה.

מירב בן ארי: ואם לא?

רועי הראל: לא, דיברנו על זה באריכות בדיון הקודם.

רועי הראל: אני אומר שוב ואמרנו את זה גם לפני שבועיים, האלטרנטיבה של אזרח נורמטיבי, לפחות ממרץ 2012, היא שדבר כזה לא יהיה אצלו בבית, נקודה, כלי שהוא בר הסבה.

רועי הראל: אז, דרך אגב, האיסור היה הרבה יותר רחב, הרבה יותר רחב.

רועי הראל: לאדם אסור להחזיק את זה, זה שאין על זה איסור פלילי זה דבר אחד, אבל אזרח נורמטיבי, מחודש מרץ 2012, אסור היה לו להחזיק בבית איירסופט או פיינטבול על כל סוגיהם.

מירב בן ארי: אוקיי, אבל אין מה לעשות, אתה חי במדינה שבה אם אתה לא נותן ענישה פלילית, זה מה שקורה.

רועי הראל: אז אנחנו עכשיו פונים לאותו אזרח נורמטיבי ואומרים לו, או שהוא יעשה את מה שהוא היה אמור לעשות לפני עשר שנים, שיעשה את הפעילות שלו תחת רישיונות של מועדונים מורשים או מתקנים מורשים, או שיחזיר את הכלי הזה.

מירב בן ארי: אין לי בעיה, עוד פעם, אבל המועדון המורשה אומר שהוא לא לוקח את הכלי הזה.

מירב בן ארי: אז מה אני עושה עם אותו אדם שיש לו את האיירסופט מ-2011, לא יודעת ממתי, והוא הולך למועדון, והוא אזרח שומר חוק, והוא מבקש מהמועדון לקחת את האיירסופט, והמועדון אומר לו שהוא לא לוקח את האיירסופט.

מירב בן ארי: מסיבה אחת, כי אף אחד לא ישפה אותו אם יגנבנו לו את זה, מסיבה שנייה, אין לו מקום, מסיבה שלישית, אין לו כספת, מסיבה רביעית - - -

מופיד מרעי: הוא לא בנוי לזה.

מירב בן ארי: אני לא מבינה את זה.

מירב בן ארי: אתה רוצה שאני אהפוך לחותמת גומי, אני לא מבינה את הדבר הזה.

מירב בן ארי: באמת, אני עושה פה כבר כל כך הרבה חוקים ותקנות, המשרד לבט"פ יודע שאני מתקתקת את העניינים, אני מאשרת צווים, שיטור במועצות, בכל מה שמביאים לי באמת יש שכל והיגיון, באמת אנחנו במלחמה, אבל כאן אני משאירה אנשים שהם בלי אלטרנטיבה.

מירב בן ארי: אם היית בא והיית אומר לי שאוקיי, עכשיו אתה נותן לאירוע הזה שנה או שנתיים עד שתבואו - - - זאת הוראת שעה?

מירב בן ארי: מה זה?

עידו בן יצחק: לא, זאת לא הוראת השעה, זה חוק.

מירב בן ארי: זאת לא הוראת שעה גם?

מירב בן ארי: אוקיי, אז אני לא יודעת, אני יכולה לעשות את זה אולי - - -

רועי הראל: לא, אבל בכל מקרה, גברתי, לגבי הוראת מעבר - - -

מירב בן ארי: הוראת שעה.

רועי הראל: לא, לגבי הוראת מעבר כשייחתם הצו לגבי הכלי שהוא בר הסבה הספציפי, יש ארבעה חודשים לאזרח להתארגן, ולשוק להתארגן בעניין הזה.

רועי הראל: בוודאי, וגם אמר ראש אגף כלי ירייה שאנחנו ניתן את הזמן הזה להתארגן, בדיון הקודם.

מירב בן ארי: אין לי בעיה, אני רוצה שתתארגנו, אני גם רוצה, תבינו, אני רוצה שהאדם שיש לו איירסופט ילך למועדון, המועדון ייקח את זה ממנו, הוא יחתום, אני רוצה את זה.

מופיד מרעי: איזה מועדון?

רועי הראל: רגע, אבל שנייה, אני אמשיך, אני רוצה לסיים את המשפט וגם להתייחס לשאלה של חבר הכנסת.

מופיד מרעי: כי היא עושה שכל, בסוף.

רועי הראל: אני אומר ככה, אנחנו לא אומרים לאנשים לא לעשות פעילות בכלים ברי הסבה, אנחנו רק אומרים להם שהם לא יחזיקו אותם בבית.

רועי הראל: באמת, אני אומר שאם האזרחים מחזיקים איירסופט והמועדונים לא רוצים לקחת, אז זה בסדר, אז זה יגיע לידי המדינה, אבל מבחינת הפעילות, אותו אזרח ימשיך ללכת ויוכל ללכת לכל מועדון מורשה שהוא ירצה, אני לא יודעת כמה יש, 20, 30, ולעשות שם פעילות בדמוי כלי ירייה.

רועי הראל: מי שירצה להקים מועדון ארעי בשבת בקרחת היער, הוא יקבל על זה אישור.

רועי הראל: אנחנו יודעים לתת גם אישורים למתקנים ארעיים, והוא יעשה שם פעילות.

רועי הראל: שוב, הפעילות במועדונים ופעילות הפנאי, שמי שרוצה להמשיך לעשות אותה, היא לא צריכה להיות תלוית החזקת כלי פרטי בבית, והיא אסורה אחזקת הכלי הפרטי בבית.

רועי הראל: לשאלתך, לגבי המועדונים, אנחנו אמרנו את זה גם בעבר, מבחינתנו יש היום סעיף בחוק שמאפשר פעילות של מועדוני ספורט, וכאלה שהם מוכרים בחוק הספורט או התאחדות הקליעה, ומוזמנים לבוא חברי מועדוני האיירסופט בהתדברות עם התאחדות הקליעה להיות התאחדויות מוכרות או איך שזה לא נקרא, אני לא בקיא בפרטים.

רועי הראל: דרך אגב, מועדוני הספורט הקיימים, שבדיון הקודם ביקשו השוואה אליהם, היום יש 400 ספורטאים שיכולים להתנייד עם הכלים שלהם.

רועי הראל: זה הסיפור, פה דיברו על עשרות אלפים, מי שהוכר כספורטאי על ידי התאחדות הקליעה - - -

מירב בן ארי: כן, אבל מה זה עוזר?

מירב בן ארי: אם זה תחביב שלו?

רועי הראל: הוא הוא ימשיך לבצע את התחביב שלו בתוך המועדון.

מירב בן ארי: אבל אי אפשר בתוך המועדון.

רועי הראל: לא, לבצע פעילות?

מופיד מרעי: אז תנו להם להקים מועדון עצמאי.

רועי הראל: רגע, סליחה, גברתי - - -

מירב בן ארי: הבנתי, אבל זה לא עוזר לי שאתה אומר לי את אותו דבר עשר פעמים.

רועי הראל: לא, אבל אם אני רוצה היום לבצע פעילות במועדון ואין לי איירסופט בבית, אני לא יכול לבצע פעילות?

מופיד מרעי: לא.

רועי הראל: הם יזרקו אותי החוצה?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: גיא, בבקשה.

גיא יצחקי: שלום לכולם.

גיא יצחקי: גיא יצחקי, מועדון איירסופט אלפא טקטיקל.

גיא יצחקי: אז גברתי, באמת נעים מאוד לכולם.

גיא יצחקי: חבר'ה, אני מדבר על האחסנה, המצב הזה שמציגים - - -

מירב בן ארי: לך יש מועדון?

גיא יצחקי: כן.

מירב בן ארי: אז תסביר את עצמך.

גיא יצחקי: אני יבואן של מועדון איירסופט, בין הגדולים בארץ, זה נקרא אלפא טקטיקל ויש לנו שני סניפים.

גיא יצחקי: אני עוסק גם בשיווק לעסקים שעובדים תחתיי לאורך שנים, יש הרבה מאוד ציוד שעובר דרכנו תחת נהלים כאלה ואחרים שהשתנו, אנחנו מכירים את הכל.

גיא יצחקי: אנחנו באים ואומרים דבר מאוד פשוט.

גיא יצחקי: זה לא ענף מספיק גדול בשביל להרים את המתקנים במסות שהם מתארים, זה לא הגיוני.

גיא יצחקי: לבוא להרים עכשיו איזה מקום?

גיא יצחקי: גם לא יבוא גוף אחר, זה לא רק אנחנו, גם גוף אחר לא יעשה את זה.

גיא יצחקי: האנגר במיליוני שקלים עם אזור למשחק והכל, ואז אולי יבואו אנשים ויאחסנו?

גיא יצחקי: לא, גברתי, זה לא יקרה.

גיא יצחקי: מה שיקרה הוא שתהיה איזושהי תקופת מעבר, ואמרתי את זה גם לחברתי ממשרד הכלכלה, לנאוה, שביקרה אותי באילת.

גיא יצחקי: תהיה איזושהי תקופת מעבר, ומה שיקרה הוא שכל הציוד הזה יימכר לכל דורש.

גיא יצחקי: כל אחד ינסה להחזיר את ההשקעה שלו, זה הכי פשוט, אני ואת היינו עושים את אותו הדבר.

גיא יצחקי: אין פה באמת פתרון.

גיא יצחקי: כל הכלים שנמצאים בחוץ, אגב, לטענת היועץ המשפטי של המשטרה לא כולם ברי הסבה, 90 אחוזים ממה שקיים היום בארץ, אני אומר לך, אלה הם דגמים שהם ברי הסבה.

גיא יצחקי: למה?

גיא יצחקי: כי כולנו מתגייסים לצה"ל, משתמשים בתבור, ב-M16, ב-M4, בכל הדברים האלה, וזה מה שיש בשוק, זה שוק האיירסופט היום.

גיא יצחקי: אז זה לא באמת נותן מענה לבעיה.

גיא יצחקי: מה שזה עושה גם, זה שזה הורג את התחביב עצמו.

גיא יצחקי: יש פה תחביב של אנשים שקנו אותו, אנשים נורמטיביים קנו ושילמו כסף, כן לפי נוהל, לא לפי נוהל, בסדר גמור, כמו שאת אומרת, לא תהפכי אותם עכשיו לעבריינים.

גיא יצחקי: מה עושים?

גיא יצחקי: מי משפה אותם?

גיא יצחקי: הם ילכו ויאפסנו בכיוון אחד?

גיא יצחקי: זה לא יקרה, הם לא ילכו למשטרה ויוציאו מהמשטרה.

גיא יצחקי: הם גם לא נותנים פה שום מענה לנושא של שינוע כלים בין מועדונים.

גיא יצחקי: גם את זה אין.

ישראל אייכלר: יש מענה, אני אתייחס לזה בהמשך.

גיא יצחקי: שנייה רגע, ישראל - - -

מירב בן ארי: רגע, שנייה.

רועי הראל: לא, זה לא נכון מה שאתה אומר.

ישראל אייכלר: שנייה, אני אתייחס לזה.

גיא יצחקי: אין בעיה, אם נתתם מענה אנחנו כבר נשמע, אני זוכר שאין.

מירב בן ארי: אני עכשיו שומעת את בעלי המועדונים, ולאחר מכן אני חוזרת למשרד לביטחון הפנים.

מירב בן ארי: אתם רואים?

מירב בן ארי: נתתי קודם כל לכל משרדי הממשלה, ונאוה אם את רצית להוסיף אין בעיה, אבל אתם עכשיו מקשיבים ואחרי זה אתם תתייחסו, אל תדאגו.

מירב בן ארי: יש כאן שיח, זאת המטרה של הדיון, אבל באמת, שמעתי את כולכם ונתתי לכם לדבר, שמעתי את ההתייחסות שלכם, אז תרשמו ונתייחס לזה.

גיא יצחקי: תודה גברתי.

גיא יצחקי: אז כמו שהראיתי גם לנאוה שביקרה אצלי, הראיתי לה מה יש לנו קומה שבה אנחנו מאפסנים את הכלים, היום יש שם מסות של כלים.

גיא יצחקי: נאוה, נכון שאין שם מקום לזוז בגלל הכלים?

גיא יצחקי: זה בדיוק המצב.

גיא יצחקי: מה הם רוצים שנעשה?

גיא יצחקי: לי יש במועדון בערך 1,000 כלים כמו שנאוה ראתה, אנחנו נבוא ונאפסן עשרות אלפי כלים?

גיא יצחקי: מה, נחליף את המתקנים?

גיא יצחקי: מה נעשה?

גיא יצחקי: איפה כל הנזק הכלכלי הזה?

גיא יצחקי: עזבי שגם אין פה פוטנציאל עסקי, אני אומר לך.

גיא יצחקי: אם היה פוטנציאל עסקי כזה, אנחנו כבר מזמן היינו פותחים מתקנים.

גיא יצחקי: עובדה שגם אין שטחי משחק מסודרים ברמה מקצועית.

גיא יצחקי: זה ענף שיש בו יותר עניין בציוד מאשר בפעילות עצמה.

גיא יצחקי: היום, כל אזרח בעולם שמחזיק איירסופט במדינה שמתירה את זה, הוא מחזיק את זה באופן פרטי, זה נחשב צעצוע.

גיא יצחקי: עכשיו מה אנחנו באנו סך הכל להגיד?

גיא יצחקי: באנו להגיד, חבר'ה, יש כאן הסדרה של התחום?

גיא יצחקי: תודה רבה, אנחנו ביקשנו לעבור לבט"פ, ביקשנו את זה כחלק מהתהליך, למה?

גיא יצחקי: כי לבט"פ יש מערכות, יש לו את היכולת להכיל אותנו ברמת ההיתר, ברמת הרישוי, ברמת ההחזקה, ברמת כל הדברים האלה.

גיא יצחקי: אז כמו שאמר פה באמת חה"כ מופיד מרעי, בואו תנו לנו מעמד של איזושהי התאחדות, תחריגו אותנו.

גיא יצחקי: ניסינו בעבר גם להתנהל מול התאחדות הקליעה, ניסינו, קיבלנו מעמד של ספורט, משרד הספורט הכיר באיירסופט כענף ספורט רשמי.

גיא יצחקי: מה לא ניסינו לאורך השנים, כמה כספים נשפכו, מה סך הכל רוצים האזרחים?

גיא יצחקי: אם אתם רוצים תחריגו אנשים ללא עבר פלילי, תעשו מה שאתם רוצים, אבל תנו אפשרות להחזיק את זה.

גיא יצחקי: אנחנו לא נכנסים לכם בנהלים שאתם תגדירו, אבל אי אפשר לבוא כרגע ולקחת את כל הציוד הזה ולהגיד שאתם תתנו לאיזה גוף להקים, תוציאו מכרז, ואפסנה חד כיוונית?

גיא יצחקי: זה לא יקרה, אף אחד לא יבוא לאפסן את זה, אתם יודעים את זה, אל תשקרו לעצמכם, זה לא יקרה.

מירב בן ארי: תודה רבה, גיא.

מירב בן ארי: חה"כ רות וסרמן לנדה, את רצית לשאול?

רות וסרמן לנדה: כן, אני לא מומחית לתחום כלי הירייה, ואני שומעת אתכם ואני מבינה את הצורך שלכם, ועם זאת, אני חייבת לומר שאני פשוט לא מצליחה להבין על מה הדיון.

רות וסרמן לנדה: יש פה עניין של שמירה על הציבור ברמת המקרו, ואני לא מבינה על מה הוויכוח.

רות וסרמן לנדה: יש פה סכנה לציבור.

רות וסרמן לנדה: יש פה הפסד מבחינת

רות וסרמן לנדה: כם, זה ברור, זה נהיר, ויהיה טוב אם אפשר יהיה למצוא לזה פתרון, אם אפשר יהיה לחשוב מחוץ לקופסה, אפילו אולי בשיתוף פעולה עם שר התרבות והספורט והמנגנונים שלהם.

רות וסרמן לנדה: אבל, ועוד פעם, אני מתנצלת מעומק הלב, אני מסתכלת על זה כבן אדם שאמור לשרת את הציבור הרחב, המשרד לביטחון הפנים אמור לשמור על הציבור מכלי נשק שיכול בקלות יחסית, כך אני מבינה.

רות וסרמן לנדה: ועוד פעם, אני לא מומחית לכלי נשק, אבל להסב את הדבר הזה לדבר שהוא מסוכן, וגם, הדבר שאתה אמרת, שבן אדם מבחוץ יכול לחשוב שזה כלי נשק אמיתי, עם זה לדעתי אפשר להתמודד על ידי צביעה או סימון, או שזה יראה אחרת, אולי בעלות מסוימת, ואת זה אולי אפשר לשנות.

רות וסרמן לנדה: הבעיה היא ההסבה, ואם ההסבה היא באמת קלה, בתור מי שעוקבת אחרי העניין של פשיעה ואלימות, במיוחד בחברה הערבית, כמה שנים טובות ומעורה באמת בפרטי הפרטים, יש פה אישיו, והאישיו הזה לא נראה לי שבא, סליחה על הביטוי, להפריע למגזר הזה, אבל הפנייה לא צריכה להיות למשרד לביטחון הפנים או למשטרת ישראל, הפנייה צריכה להיות לאיזשהו גורם שאולי יכול לתת לזה פתרון.

רות וסרמן לנדה: בואו תחשבו אתם, כי זה עניין שלכם, ואני מוכנה גם לעזור ואני בטוחה שגם מופיד, חברי לסיעה, מוכן לסייע, ואולי גם יו"ר הוועדה, אבל אי אפשר לצפות מהמשרד לביטחון הפנים לסכן את הציבור, ואני מבינה את הכאב, בגלל שמגזר עסקי מסוים נפגע מזה.

רות וסרמן לנדה: עם כל הכאב, ואני אומרת, זה לא פופולרי מצדי להגיד את הדבר הזה, אבל זאת האמת, אני פשוט באמת לא מבינה על מה הוויכוח, סליחה שאני אומרת את זה.

גיא יצחקי: זה לא בהיבט העסקי, אם אפשר, גברתי אנחנו לא - - -

מירב בן ארי: לא, רגע, שנייה.

רות וסרמן לנדה: תראו, אם עכשיו אני רוצה לעשות משהו, יש לי איזה תחביב לעשות משהו שמסכן את הציבור, ואלוהים יודע שיש מספיק אנשים תחביבים מהסוג הזה, אני מצפה ממשטרת ישראל להיות החומה שתמנע ממני לעשות את זה.

מירב בן ארי: זה לא, סליחה שאני נכנסת לדברייך.

מירב בן ארי: זה כמו שאני רוכבת על אופניים חשמליים, וזה מסכן, זה מסכן ואין מה לעשות, זה מסוכן לי כרוכבת וזה מסוכן גם להולך הרגל.

מירב בן ארי: עכשיו, יבוא המשרד לביטחון הפנים ויגידו שאין יותר אופניים חשמליים אלא רק אופניים רגילים, אז את, שאת רוכבת על אופניים חשמליים, בגלל שזה מסכן את הציבור, צריכה עכשיו ללכת להפקיד את האופניים, וכל פעם שאת רוצה את תיקחי את האופניים ותחזירי את האופניים - - -

רות וסרמן לנדה: או לא לאפשר אופניים חשמליים כי זה הורג, מסכן, ופוצע אנשים.

מירב בן ארי: נכון, יפה, אבל אני נגד כי זה כלי מצוין וזה כלי נהדר שאפשר גם לנסוע איתו לפגישות ולא מזיעים עם זה כמו עם אופניים רגילים, אבל לא נפתח עכשיו דיון על אופניים חשמליים.

מירב בן ארי: אני מאוד בעד, והנה אני אומרת, ברכיבה נכונה ובשמירה על הכללים, אין שום בעיה.

מירב בן ארי: מי שיודע לשמור על הכללים, שירכב על אופניים וגם על סגווי וגם על כל הדברים האחרים שיש.

רות וסרמן לנדה: רגולציה ואכיפה, עם 30 אלף שוטרים במדינת ישראל, לא מתבצעת כראוי בגלל שיש פחות מידי שוטרים.

מירב בן ארי: לא משנה, אבל זה לא - - -

רות וסרמן לנדה: אבל זה מסכן את הציבור הרחב.

מירב בן ארי: בסדר, אין מה לעשות, החיים הם עולם שלם מסוכן.

ישראל אייכלר: גברתי, מילה אחת על הנושא של מסוכנות.

מירב בן ארי: עם זה, אני רוצה רגע להגיד משהו אחד לרות.

מירב בן ארי: אני מסכימה עם הדברים שלך, שהמטרה היא בסוף זה כלי נשק, זה לא אופניים, והוא בר הסבה.

מירב בן ארי: זה כלי נשק, ואני לא סתם ביקשתי להביא לפה ולהציג את הנתונים לפני שבועיים.

מירב בן ארי: אבל, אני מנסה למצוא פתרון יצירתי וטוב, זה כל העניין, אבל שנייה רגע.

מירב בן ארי: אנחנו גם עשינו פה דיון, עידו ואני, אבל אוקיי, תרשמו גם את השאלה שלי ואחרי זה תענו.

מירב בן ארי: הרי בסוף, נגיד בהנחה שבאמת נעביר את התקנות כמו שהן, ואז בעצם יבוא אותו אזרח נורמטיבי ויגיד "אוקיי, אין לי איפה לאחסן, אני כבר לא הולך לירות איתו, אז אני אמכור את הנשק" ואז, יכול להיות שאם אני מאשרת את התקנות האלה אני מאפשרת למאות איירסופטים להימכר מחר בשוק ב"יד 2" או איפשהו.

מופיד מרעי: בשוק או בשוק השחור.

ישראל אייכלר: ממש לא.

גיא יצחקי: זה בדיוק כן.

מירב בן ארי: למה לא?

ישראל אייכלר: כי החוק אוסר החזקה פרטית, אז למי הוא ימכור, לאדם פרטי?

גיא יצחקי: בטח, הוא ימכור את זה לכל הגורמים שאתה מנסה למנוע מהם - - -

מופיד מרעי: היא מאוד צודקת.

מירב בן ארי: ישראל, אתה יודע - - -

רועי הראל: דיברנו על אזרחים נורמטיביים.

מירב בן ארי: אין בעיה, אבל האזרח הנורמטיבי - - -

רועי הראל: הם לא ימכרו לעבריינים, הרי.

מירב בן ארי: אבל האזרח הנורמטיבי צריך להיפטר מהכלי הזה, הוא צריך להיפטר ממנו כי הוא אזרח נורמטיבי, ומישהו בא ואומר לו שהוא ייתן לו עשרת אלפים שקלים, נראה לך שהוא יבוא וישאל שאלות, רגע - - -

רות וסרמן לנדה: כמה עולה דבר כזה?

דניאל גרובר: חבר'ה, היום ב"יד 2" - - -

רועי הראל: זה יכול לקרות היום.

דניאל גרובר: רועי, אתם גם במשטרת ישראל וגם בבט"פ - - -

מירב בן ארי: כן, אבל אני אתן לזה יד כי אני אוציא מהם ואני אמכור את זה - - -

דניאל גרובר: גברתי היו"ר, היום נמכרים ב"יד 2" אקדחי אוויר שהם פרופר ברישיון.

דניאל גרובר: אתם מספרים שלא ימכרו את האיירסופט ברגע שתעבור תקופת המעבר?

דניאל גרובר: היום לא אוכפים את נושא רובי האוויר אפילו בשוק של "יד 2" בלי רישיונות, אז יאכפו את האיירסופט?

דניאל גרובר: על מה אתם מדברים?

מירב בן ארי: לא, לא, סליחה, אבל אני לא - - -

רועי הראל: מי שרוצה להיות עבריין ולבצע פעילות פלילית, יעשה את זה - - -

דניאל גרובר: אבל זה מה שאנחנו מנסים למנוע פה בכנסת, בשביל זה אתה פה.

מירב בן ארי: זה משהו שחשבתי עליו גם פה עם הייעוץ המשפטי.

מירב בן ארי: רגע, אני נותנת פה לעוד מועדונים לדבר.

מירב בן ארי: דניאל?

דניאל גרובר: כן, התחלתי מקודם אז אני אמשיך.

מירב בן ארי: כן, תמשיך רק תגיד קודם מה התפקיד שלך.

דניאל גרובר: טוב, דניאל גרובר, מנכ"ל חברת אמ.

דניאל גרובר: אי.

דניאל גרובר: אל סופליי, וכאן גם בכובע של יו"ר לשכת המסחר של ארגון איירסופט.

דניאל גרובר: קודם כל, אני אולי אתבטא קצת בחריפות, אבל אנחנו קצת מפספסים.

דניאל גרובר: בסופו של דבר, שומעים פה כל מיני שיקולים ממשרד הבט"פ, שאומר שאין בעיה שיסחרו בנשק, או שיפתחו מתקנים או זה, ואז שמעתי מהצד של חברת הכנסת שאומרת שאין מספיק שוטרים וזה.

דניאל גרובר: חבר'ה, סליחה שאני אומר את זה, זה לא בעיה שלנו.

דניאל גרובר: אנחנו פה בכנסת, ותפקידה של הכנסת הוא לשרת אותנו, את האזרחים, ואת האזרחים שהם עם האיירסופט, ונשמע לי קצת שכשאנחנו אומרים שאנחנו לא נאחסן את הכלים, אז אתם כאילו זורקים את התפוח אדמה הלוהט הזה כלפינו, שנאחסן או שלא נאחסן, ושהאזרח עבריין עוד מ-2012, ומאשימים את כולם, רק לא שהמדינה תגיד שצריך יותר שוטרים כדי לאכוף את נושא הפשיעה בחברה הערבית, או את הנשק, או את זה שגונבים נשק מצה"ל, או שמרכיבים ממכלולים אמיתיים.

דניאל גרובר: איפה התחמושת שהם משתמשים בו?

דניאל גרובר: על זה אף אחד לא מדבר.

דניאל גרובר: באים אלינו ומשליכים עלינו את התפוח אדמה הלוהט הזה, ומצפים שאנחנו נתמודד עם כל הבעיות של המדינה.

דניאל גרובר: המדינה היא זאת שצריכה לתת את הפתרון האמיתי לאזרח, לא האזרח הוא זה שצריך לתת את הפתרונות - - -

רות וסרמן לנדה: אני מציעה שיהיה דיון עם משרד התרבות והספורט, כדי לבחון אפשרויות שייטיבו איתכם.

דניאל גרובר: יש - - -

רות וסרמן לנדה: אני חושבת שמשרד התרבות והספורט, במתכונתו הנוכחית, הוא לא חלק מהדיון הזה, וצריך לבחון את זה כי אני מבינה שיש מאות אלפי מחזיקי נשק.

מירב בן ארי: לא, זה לא רלוונטי.

דניאל גרובר: כבוד חה"כ, תקשיבי, אני אמנם מעט זמן בתחום הזה, הייתי בעצמי בהתאחדות הקליעה, הייתי חלק מהתהליך הזה בנושא די פרטני, דיברתי עם כל המנכ"לים של התאחדות הקליעה, החל מדוידוביץ' ואילך.

דניאל גרובר: משרד התרבות והספורט קיבל את הספורט הזה, עשו תהליך עם איחוד הקליעה, עוד בתקופת בנימין נתניהו זה היה פה בכנסת, עוד בתקופת משרד הכלכלה, כשהצעת החוק עוד הייתה בוועדת הכלכלה.

רות וסרמן לנדה: אבל השתנתה הממשלה - - -

דניאל גרובר: אין בעיה.

מירב בן ארי: תודה, לא - - -

דניאל גרובר: אין בעיה, אני לא חושב - - -

מירב בן ארי: לא, לא, אבל סליחה, בואו - - -

דניאל גרובר: תני לי לסיים בבקשה.

מירב בן ארי: לא, תן לי להעיר בבקשה.

מירב בן ארי: משרד הספורט לא רלוונטי לדיון כאן, נגמר הסיפור.

מירב בן ארי: אנחנו במשרד לביטחון הפנים, אנחנו לא שם - - -

דניאל גרובר: זה בדיוק מה שרציתי להגיד.

מירב בן ארי: תתקדם בבקשה.

דניאל גרובר: זה מה שרציתי להגיד.

דניאל גרובר: בסופו של יום, הפתרון פה צריך להינתן באמת מהנחת העבודה שעוזרים לאזרח.

דניאל גרובר: זה שבאו כמה ג'וקרים עבריינים שהסבו או לא הסבו, אני לא שוטר, אני לא עובד במשרד הבט"פ, אני לא עובד מדינה.

דניאל גרובר: זאת בעיה שלכם, תפתרו אותה.

דניאל גרובר: הסבו כלים?

דניאל גרובר: משהו?

דניאל גרובר: לא יודע כמה הסבו, ואתם יודעים משהו?

דניאל גרובר: זה אפילו לא מעניין אותי.

דניאל גרובר: חטיבת המחקרים הייתה פה בדיון הקודם, נתנה את המספרים, ולא אכפת לי בכמה מדובר, אתם יודעים מה?

דניאל גרובר: אף אחד גם לא לוקח לי - - -

מירב בן ארי: לא, לא, אבל - - -

דניאל גרובר: סליחה, שנייה אני אסיים.

מירב בן ארי: אבל בוא תגיע למטרה.

מירב בן ארי: אכפת לך או לא אכפת לך?

מירב בן ארי: זאת אחריות שלי, אוקיי.

דניאל גרובר: אני רק אומר את דעותיי.

מירב בן ארי: האחריות שלי היא שגם במדינת ישראל לא יהיו רובים ברי הסבה, אוקיי?

דניאל גרובר: אין בעיה.

מירב בן ארי: אבל אתה בוא תתעסק עם העניין שלך.

מירב בן ארי: מה זה קשור עכשיו אם - - -

דניאל גרובר: אין בעיה.

דניאל גרובר: בסופו של דבר, כל מה שאני אומר, וגם את התייחסת לזה מקודם באופניים חשמליים, אי אפשר לקחת כל דבר.

דניאל גרובר: לכל דבר יש את השימוש שלו, זה שמישהו עשה בו שימוש לא כשר או שהוא קצת יותר מסוכן ממה שזה נראה, זה לא סיבה לאסור אותו.

דניאל גרובר: בהקשר שלנו, חייבים לתת שינוע לאזרחים.

דניאל גרובר: כמו שאמר פה חבר הכנסת, אפשר לעשות את זה אולי בתהליכים של מפעל ראוי, אפשר לעשות את זה בתהליכים שזה יהיה רגולטורית פנימית במועדון עם בעלי רישיון מיוחד.

דניאל גרובר: הבט"פ יודע לעשות את זה, אני לא ממציא פה המצאות חדשות, ולדעתי, התרחקות משיטת העבודה הזאת של הבט"פ, לטעמי, זה קצת היתממות, כי אם הם עושים את זה בתחום הנשק החם וזה עובד, אין סיבה שזה לא יעבוד אצלנו.

דניאל גרובר: זאת השורה התחתונה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אוקיי, אנטון, אתה רוצה להתייחס גם?

מירב בן ארי: מי עוד?

מירב בן ארי: אתה רוצה להתייחס?

ולדימיר בליאק: בבקשה, כן.

ולדימיר בליאק: ולדימיר ווליאנסקי, קליבר 0.45, מועדון באשדוד.

ולדימיר בליאק: רציתי לדבר על הנושא של כלים והסבות.

ולדימיר בליאק: אתם מדברים פה על כלים והסבות, אבל לפני שבוע או לפני שבועיים, כשהמשטרה הביאה את הכלי המוסב הם הביאו כלי מסוג גז, וזה לא כל הכלים של האיירסופט.

ולדימיר בליאק: עוד פעם אני אחזור על זה, לאיירסופט יש כלים שמופעלים על ידי גז, שהם, כמו שאמרה המשטרה, ברי הסבה, כאילו, ויש את הכלים החשמליים, שכביכול אי אפשר להסב אותם, אז אפשר לתת פתרונות גם לרישיונות.

ולדימיר בליאק: אפשר לעשות רישוי לכל שחקן כמו שעושים עם רישיונות של רובי אוויר, רובים אולימפיים, רובים ספורטיביים, נכון?

ולדימיר בליאק: למה אתם כל פעם סוטים מהנושא הזה?

ולדימיר בליאק: למה אתם לא רוצים לעשות רישיון לשחקני איירסופט?

ולדימיר בליאק: לבטל את כלי הגז ולהשאיר לנו את הכלים החשמליים, להשאיר את הכלים שהם בנויים מפלסטיק, שאי אפשר להסב אותם, לתת רישיון - - -

קריאה: אבל זה בדיוק מה שאנחנו אומרים כל הזמן.

רועי הראל: אבל מה שלא ניתן להסב לא נכנס לחוק בכלל.

ולדימיר בליאק: תנו לי לסיים בבקשה.

ולדימיר בליאק: אפשר?

ולדימיר בליאק: תודה.

ולדימיר בליאק: עכשיו כמו שיש במדינות בעולם, יש גם כלים שהם צבועים, כמו בפורטוגל, חצי כלי צבוע בצבעים זוהרים, כלים חשמליים.

ולדימיר בליאק: מי שרוצה כלי גז הולך לבט"פ ומוציא לזה רישיון מיוחד וזהו, תשברו את הראש איתו.

ולדימיר בליאק: אבל, כלים שהם לא קשורים להסבה כמו כלים חשמליים, של כל מיני חברות, אפשר להזמין אותם מאותו ספק בחוץ לארץ, שהוא יגיע כבר לארץ צבוע בחצי מהכלי, לתת למועדונים או לבט"פ, או לשניהם ביחד, את האפשרות להנפיק רישיון מיוחד, כמו שאתם עושים רישיונות לרובי אוויר ספורטיביים, נכון?

ולדימיר בליאק: הם קיימים כאן בארץ, ויש לכם גם מאגר, אנחנו יכולים גם להיכנס אליכם למאגר, ואפשר לעשות את זה כמה שיותר מאוגד.

ולדימיר בליאק: למה לא נכנסים לזה?

ולדימיר בליאק: למה אתם כל הזמן לוחצים עלינו על הסבה, על איסור שינוע, על איסור החזקה?

מירב בן ארי: אחרי זה הם יתייחסו.

מירב בן ארי: עוד מישהו מהמועדונים?

מירב בן ארי: מי שם?

דניאל ברס: בוקר טוב, גברתי.

דניאל ברס: שמי דניאל ברס, אני נציג ארגון מדריכי הירי ומפקחי המטווחים בארץ, גם לעניין האיירסופט וגם בכלל.

דניאל ברס: נציג היועמ"ש אמר שהם אפילו לא יודעים את אחוז הנשקים ברי ההסבה או דמויי האקדח.

דניאל ברס: לנו כמדריכים יש כמה בעיות קשות.

דניאל ברס: אנחנו, כמדריכים, חלקנו בעלי רישיונות לנשק רגיל, אנחנו לא יכולים לקבל איירסופט.

דניאל ברס: אנחנו לפעמים רוצים להשתמש באמצעי הזה כדי להדריך יורה חדש או בן אדם חדש.

דניאל ברס: אם אני יכול להדריך אותו על איירסופט, מבחינתי זה ייתרון.

דניאל ברס: להיפך, זה דווקא בטיחות מוגברת, זה דבר שהוא פחות מקטלני.

דניאל ברס: חלילה, אם יקרה משהו, אני מעדיף שזה יקרה עם איירסופט ולא עם נשק חי.

מירב בן ארי: למה?

ישראל אייכלר: אני אתייחס לסוגייה הזאת לאחר מכן.

מירב בן ארי: אז אתה תתייחס לזה.

דניאל ברס: למה?

דניאל ברס: אני לא יודע למה אוסרים עלינו, אבל זו עובדה.

מירב בן ארי: רגע, רצית להוסיף עוד משהו?

דניאל ברס: כן גברתי, בבקשה.

דניאל ברס: יש בעיה נוספת, וזה עובר כחוט השני בחודשים האחרונים בהתנהלות של כולנו אל מול משרד הבט"פ.

דניאל ברס: כל דבר שאין בשבילו את הכלים או שלא יודעים להתמודד איתו, פשוט עוצרים את הכל.

דניאל ברס: הדבר נכון גם עכשיו, גברתי, באצטלה של חשש של זליגת נשקים.

דניאל ברס: כרגע יש עוצר רישיונות לרובי F22 אולימפיים לספורט - - -

מירב בן ארי: אני לא מטפלת בזה - - -

דניאל ברס: לא, זה אותו דבר אבל, גברתי.

ישראל אייכלר: איך זה קשור לנושא האיירסופט, ידידי?

דניאל ברס: אני אסביר.

דניאל ברס: שניהם מוזנים - - -

מירב בן ארי: יש כאן ב 12:30 - - -

דניאל ברס: אני אסביר, אני אדבר על האיירסופט.

מירב בן ארי: יש כאן דיון על אגף כלי הירייה, אתה מוזמן להישאר.

מירב בן ארי: אני לא פותחת את זה, אנחנו מתעסקים רק באיירסופט.

דניאל ברס: לגבי האיירסופט יש פה עוד נקודה נוספת.

דניאל ברס: כשמדברים על איך הדבר נחזה או איך הוא נראה, אם אדם הולך לתחנה המרכזית בתל אביב, לקומה השישית, הוא יכול לצאת משם עם ארסנל שלם שנראה בדיוק כמו כלי נשק אמיתיים.

דניאל ברס: אין שום אכיפה כבר, הנושא הזה עלה לדיון עוד בפני ראש האגף הקודם, והקודם הקודם, יעקב עמית.

דניאל ברס: יש אפס אכיפה בנושא הזה, יש אפס טיפול, אז או שהבעיה היא בנושא בדבר שהוא בר הסבה, או שיש בעיה בנראות.

דניאל ברס: אתם ציינתם שהדבר נראה כמו נשק אמיתי - - -

ישראל אייכלר: לא ציינו את זה.

דניאל ברס: זה כן צוין פה, זה צוין פה ארבע פעמים בעשר הדקות האחרונות.

רות וסרמן לנדה: זה צוין, שתי בעיות - - -

ישראל אייכלר: זה בחוק - - -

רות וסרמן לנדה: כי יש את העניין של הנראות, שבן אדם מהשורה לא יודע שזה לא נשק אמיתי - - -

ישראל אייכלר: בסדר, דיברנו - - -

רות וסרמן לנדה: וכמו שאתה אומר, את העניין של בר הסבה.

רות וסרמן לנדה: אני רואה את העניין של בר הסבה, אז האם אפשר אולי לדייק, כי זה - - -

ישראל אייכלר: לא, על זה אנחנו מדברים.

רות וסרמן לנדה: לא, אבל אני רואה את הסעיף והוא כללי.

רות וסרמן לנדה: אולי אפשר לצמצם אותו לבאמת באמת מה שהוא בר הסבה, מה שהבחור מאשדוד אמר.

רות וסרמן לנדה: כלומר, לדייק את זה, לצמצם את ההגדרה.

רות וסרמן לנדה: האם זה אפשרי?

רות וסרמן לנדה: וזה בעצם לא פוגע במה שהמשטרה מבקשת.

ישראל אייכלר: יש מנגנון בחקיקה שמדבר על כך שהשר לבט"פ יפרסם צו, הצו מכיל כלים ברי הסבה בלבד וזה צו דינמי ומתעדכן בהתאם למה שנקרא הערכת האיום וכולי.

ישראל אייכלר: זה המנגנון שהוגדר בחוק.

קריאה: אבל אתם מכילים אותו על כל צורותיו.

מירב בן ארי: שנייה, אבל היא שאלה שאלה.

רות וסרמן לנדה: לא, אבל אפשר בסעיף הספציפי.

רות וסרמן לנדה: כלומר, זה למעשה לא סותר את הצו שהשר ייתן.

רות וסרמן לנדה: אני אומרת, זה נשמע לי כמו פתרון אפשרי אולי.

דניאל ברס: אני לא סיימתי, אני רוצה להוסיף ברשותכם.

מירב בן ארי: כן, בבקשה.

דניאל ברס: בכל העולם יש מנגנון לסמן נשקים שהמטרה והייעוד שלהם הוא ספורטיבי.

דניאל ברס: באירופה, לדוגמה, יש מחומש עם האות F על כל נשק שהוא לא נחשב נשק אפילו, מותר לנוע איתו כי המטרות שלו הם ספורט בלבד, ואפשר לעשות את זה בסימון.

דניאל ברס: לא צריך לעשות שינויים, פשוט מאוד לסמן, זה פשוט וקל.

מירב בן ארי: בסדר, תודה.

רות וסרמן לנדה: אני מבקשת אולי להציע הסתייגות לגבי ההגדרה.

מירב בן ארי: רגע, שנייה, אבל זה לא הזמן להציע הסתייגות.

מירב בן ארי: בבקשה.

רות וסרמן לנדה: כשיהיה הזמן, אז אני מציעה.

מירב בן ארי: בבקשה, תמשיך.

ישי פולק: בוקר טוב, ישי פולק, אני פה בכובע של ספורטאי.

ישי פולק: אני לא אדבר מהמקום המסחרי, אלא מהמקום של הספורטאי, ושוב, מדריך הירי כפי שהועבר לוועדה בנייר העמדה שלי לדיון בשבוע שעבר.

ישי פולק: אני לא אחזור על דבריי מהשבוע שעבר, אני רוצה רגע לחדד בכמה משפטים את מה שעלה פה היום.

ישי פולק: על אף האמירה הברורה של ראש אגף כלי הירייה בשבוע שעבר, שזה לא ישפיע על הספורט השחור, ברור לי שהתפיסה הזאת מתישהו תבוא גם לספורט השחור, ומבחינתי, זה משהו הרבה יותר מסיבי והרבה יותר מסוכן לנו, כספורטאים.

ישי פולק: כאמירה במענה לדברי משטרת ישראל, אפשר גם להסב עט להיות עט יורה, או צינור מים בכל קוטר, לראייה ה"קרלו", ולמעשה, על פי העיקרון של פיגועים שנערכו עם רכבים ותאונות דרכים, הרי שהיה מקום לבטל את התחבורה הפרטית.

ישי פולק: בסופו של יום, המשמעות היא סגירה מוחלטת של השימוש הספורטיבי או ההדרכתי בתחום האיירסופט, ולכן, האמירה הזאת שזה כרגע לא חל על כלים רגילים, מה שנקרא שניתן להסב אותם, הוא לא נכון, כי אנחנו נמצא את עצמנו מהר מאוד עם צו שמונע את כל הכלים הללו.

ישי פולק: משנושא ההגדרות טופל, למרות שעמדתי היא שצריך לשמור על אותה הרטוריקה, תיקון ההגדרה למועדון כלי דמוי ירייה או במקביל למה שנקרא למטווח קליעה, אין לי בעיה עם זה.

ישי פולק: צבע אינו רלוונטי לעניין הסיכון של ההסבה, כיוון שאז את עלולה להגיע, גברתי, למצב שבו יש הרבה יותר סיכון לציבור שיחשבו שזה צעצוע, כשבפועל זה כלי יורה.

רות וסרמן לנדה: אבל אמרתי שהצבע הוא רק לעניין של הצבע, אבל זה לא נותן מענה למה שאתה אומר.

ישי פולק: אני הבנתי מצוין ולכן אני אומר - - -

רות וסרמן לנדה: מעולה, איזה כיף.

ישי פולק: הדבר הזה גם יכול להביא לסיכון מהצד השני, שבן אדם, ולו גם איש ביטחון, שייראה כלי שהוא צבוע, ומבחינתו זה צעצוע אבל בפועל זה כלי אמיתי כי צבעו אותו באותה צורה, עלול להביא לבעיה מסוג אחר.

ישי פולק: כמו למשל, הבעיה של ההובלה והשינוע של הכלים, שאם היום יש קושי בפריסה ספורדית או אקראית לבתים של מחזיקי כלי נשק בכלל, ודמוי כלי ירייה בפרט, אז יהיה כלי אחד, יהיו שניים.

ישי פולק: ברגע שאנחנו מדברים על מצב שבו המועדון צריך לשנע 40, 50, 60 כלים לתחרות בתוך כלי רכב, ועל כלי הרכב הזה יצפו ויעקבו אחריו, ויבינו שהם יכולים לקבל בבת אחת 60, 70 כלים, זה הופך את זה להרבה יותר מסוכן מאשר אם זה יהיה מקרה ספורדי למחזיקי כלים.

ישי פולק: ולכן, אני חוזר על עמדתי שניתנה בשבוע שעבר, שלאנשים שיש להם רישיון שחור לצורך הדרכה או לצורך אימון זול ובטוח, אין שום מניעה לתת להם לשאת את זה לבד.

ישי פולק: או, אם רוצים לתת רישיון נשיאה למי שנושא אקדח ספורט מסוג איירסופט, כלי ירייה מסוג איירסופט, דמוי כלי ירייה, זה לא כלי ירייה, חייבים להבין, בשלב הזה זה צעצוע, זה לא כלי ירייה.

ישי פולק: מדובר פה על צעצוע.

ישי פולק: אין בעיה שתגדירו שאם בן אדם רוצה להחזיק את זה הוא יצטרך לקבל רישיון כמו לנשיאה של כלי שחור, אין שום בעיה בכלל, אבל הרעיון הוא שאתם לא יכולים למנוע מאיתנו הספורטאים, מאיתנו האנשים שצריכים את זה לכלי הדרכה ולכלי ספורט, למנוע את השימוש בזה באופן כזה שזה יהרוג לנו את הספורט ויהרוג לנו את הזכות לעסוק בספורט.

ישי פולק: גם בזמן הקורונה, גברתי, אפשרו לעשות ספורט במצבים מסוימים.

ישי פולק: מה עושים פה?

ישי פולק: הורסים את זה לגמרי על בסיס הסיכוי שבגלל פשיעה ספורדית תהיה הסבה של כלי שיגיע בסוף לנקודת קצה.

ישי פולק: אני מסיים גברתי.

ישי פולק: בסופו של דבר, המפעלים הראויים הם לא פתרון.

ישי פולק: המפעל הראוי, אני אומר את זה כבר שנים, הפתרון שהוא נותן הוא פתרון שהוא הולך לצד החוק במקום מאוד מאוד בעייתי, ולכן, צריך למצוא פתרון ספציפי לספורט במסגרת השינוי, ולא במסגרת מפעלים ראויים, מכיוון שזה רק ילך ויחמיר במהלך הזמן.

ישי פולק: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

ערן טל: גברתי, אפשר עוד מילה אחת אחרונה בהקשר הזה?

מירב בן ארי: מילה אחרונה ואנחנו ממשיכים.

ערן טל: מילה אחרונה.

ערן טל: כולנו פה שותפים, כמו שהבנתם, לזה ששימוש שאינו ייעודי באיירסופט הוא אסור ופסול וצריך לטפל בו, וההצעה שלנו היא 100 אחוז ודאות איפה הכלים נמצאים, אצל מי הכלים נמצאים.

ערן טל: רק רישוי פרטני ייתן מענה מדויק, בכל שלב.

ערן טל: לא תהיה ודאות רק של 20 אחוזים שאולי זה במועדון או אולי זה בבית, לא.

ערן טל: אתם יודעים בדיוק איפה זה נמצא, מי הבעלים שלו, איפה הוא מאחסן אותו.

ערן טל: ההעברה עצמה של הכלים, אפילו בין מכירה, בין אנשים, תהיה רק בתוך מועדונים.

ערן טל: לדעתנו אין דרך אחרת לפתור את כל הבעיה הזאת אלא אם כן רישוי פרטני של התחום.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: בבקשה, התייחסות שלך, ישראל, בבקשה.

ישראל אייכלר: אני אתייחס ברשותכם, כי זה נוגע קודם כל לרמה של תפיסה וכולי.

ישראל אייכלר: ראשית, צריך להבין שבעצם אנחנו נקראנו לדגל בגלל שיש פה איזושהי בעיית יסוד, וזה בעצם זליגה של הכלים האלה לצורכי טרור ופשיעה.

ישראל אייכלר: זאת נקודת המוצא, וצריך לבצע שינוי.

ישראל אייכלר: אנחנו סבורים, ואני אומר את זה בצורה ברורה ופשוטה, במצב הקיים בעצם, שהשוק הוא פרוץ לחלוטין, אין שום מאגר מידע, אין שום נתונים והכל פרוץ לחלוטין, אז חייבים לעשות איזשהו מעשה שהוא דרמטי, כדי ליצור איזשהו שינוי, וזה הרציונל בשינוי.

ישראל אייכלר: הרציונל בשינוי הוא עצירת ההחזקה הפרטית, שהיא כנראה אבן היסוד לכך שזה זולג.

ישראל אייכלר: האם האדם שמחזיק את זה באופן פרטי?

ישראל אייכלר: דבר ראשון, הוא מחזיק את זה בניגוד להנחיות.

ישראל אייכלר: דבר שני, שם מקור - - -

ערן טל: לא רוצים 100 אחוז ודאות?

ישראל אייכלר: שנייה רגע, אני רוצה להסביר את הרציונל.

מירב בן ארי: לא להפריע לו, רק הוא מדבר עכשיו.

ישראל אייכלר: דבר שני, בנינו מנגנון כי בעצם, אנחנו דברנו שהדרך הטובה ביותר לאפשר מענה לשתי בעיות השורש, הראשונה, עצירת מה שנקרא הפריצות והזליגה, ומצד שני, לשמר את התפעול והחיות של המגזר הזה, סברנו שהמקום הנכון ביותר, תפעולית ומהותית, הוא אותם מועדונים.

ישראל אייכלר: אני מופתע שיש כאן כרגע הסתייגות, אבל אני בא ואומר דבר פשוט, עדיין ליבת ההסדר במועדון נותן מענה גם לבעיית השורש וגם להיבטים התפעוליים.

ישראל אייכלר: עכשיו אני רוצה לרדת קומה אחת מתחת.

ישראל אייכלר: בחקיקה מדברים על המסגרת.

ישראל אייכלר: את החקיקה, כבר בשלבים מתקדמים, אנחנו מתרגמים לתורה, נהלים והנחיות, ומשתדלים לתת מענה לכל הסוגיות התפעוליות, על מנת לשמר את הפעילות.

ישראל אייכלר: אנחנו מפעילים יועצים שבאים מהתחום, מכירים אותו היטב, ובנהלים שאנחנו כתבנו, שאנחנו מגבשים בימים אלה, אנחנו נותנים מענה לתפעול, לניוד, לפעילות במועדון, לפעילות בשטחים חקלאיים וכולי וכולי, מתוך מטרה ברורה לא להרוג את הספורט הזה.

ישראל אייכלר: אבל, צריך להבין שבעצם, בסיס ההסדר זה בעצם עצירת ההחזקה הפרטית.

ישראל אייכלר: עכשיו אני רוצה לומר משהו עקרוני, כבוד היו"ר.

ישראל אייכלר: אני סבור שבעצם, בלי שתהיה הבנה והסכמה ברורה לגבי ליבת ההסדר, האם יש לו היתכנות, אני חושב שקשה להתקדם בשלב הזה, כי לא נכון יהיה בעצם ליצור איזשהו הסדר בלי הבנה לאן זה הולך.

ערן טל: כי במתכונת הנוכחית - - -

ישראל אייכלר: חברים, שנייה.

ישראל אייכלר: כרגע ההסדר מבחינתנו הוא מאוד ברור, פעם אחת מועדון, ופעם שנייה, מי שלא ירצה להפקיד במועדון, זאת ברירת המחדל של משטרת ישראל שזה מסלול אחד - - -

ערן טל: אבל אתה מתעלם מהמצב הקיים.

ישראל אייכלר: שנייה, חברים.

מירב בן ארי: לא, אתה לא מפריע לו.

ישראל אייכלר: זה המנגנון שאנחנו גיבשנו.

ישראל אייכלר: בעניין הרעיונות שעולים כאן לגבי הסדרים אחרים, לי כמנהל האגף, אין כרגע שום מנדט לבנות מנגנון אחר.

ישראל אייכלר: ראשית, כי גיבשנו ואישרנו את זה גם ברמת ההנהלה, השר, וכולי, ושנית, זאת בעצם העמדה הממשלתית.

ישראל אייכלר: ככל שזה בעצם לא יאושר כאן, נצטרך לחזור אחורה ולגבש חלופות, אבל אני עדיין חושב שהדפ"א והחלופות שהגדרנו הן ראויות והן נכונות, והן אמורות לתת איזשהו מענה מאוזן, ראשית לבעיית השורש של הזליגה, ושנית להיבטים של תפעול ושימור הספורט כי לנו יש אינטרס לשמר אותו.

ישראל אייכלר: זאת העמדה שלי, בתמצית, ואני חושב שצריכה להיות פה בהירות לגבי ההסדר.

ישראל אייכלר: זו גם אמירה מאוד ברורה שאני מבקש לומר.

ישראל אייכלר: עד כאן, תודה.

ערן טל: אני רוצה רק להוסיף שקיים היום פיקוח היום, חשוב לי להוסיף את זה.

מירב בן ארי: לא, אתה לא מוסיף עכשיו.

מירב בן ארי: אני רוצה לעבור עכשיו לעדינה איפרח, היא בעלת מועדון והיא בזום, בבקשה.

מירב בן ארי: אחרי זה גם נעבור לניקיטה אדלר, שגם הוא בזום.

עדינה איפרח: בוקר טוב, שמי עדי, אני גם יבואנית איירסופט וגם בעלים של איירסופט פקטורי בקריית ביאליק.

עדינה איפרח: במועדון שלי, נכון להיום, יש כ-2,500 חברים פעילים בכל מיני קונסטלציות כאלה ואחרות, ואני בראש ובראשונה רוצה לפנות לחברי רועי הראל.

עדינה איפרח: אמירה כמו שלך "אם הם לא יתנו את הפתרונות אז אחרים יתנו את הפתרונות" זה בדיוק מה שהוציא את המרצע מן השק, כי לדעתי, ועד היום השתדלתי לא להגיד את זה, ישנם כוחות חזקים מאוד שפועלים בתוך הכנסת כדי לקחת את זה אליהם, ובזה אני אסיים את הדבר הזה.

עדינה איפרח: חבריי אמרו פה דברים חכמים מאוד.

עדינה איפרח: אני יושבת ומקשיבה, ומנסה להבין את ההתנגדות של חברינו לכל פתרון אחר.

עדינה איפרח: האחרון שדיבר, סליחה שאני לא כל כך טובה בשמות, פשוט הדף את כל ההצעות שאנחנו מנסים לתת פה, והן גם נשמעות הגיוניות.

עדינה איפרח: אם יש לאנשים רישיון לכלי נשק חם, אין שום סיבה שלא יהיה רישיון להחזקת כלי איירסופט.

עדינה איפרח: ככל שתדרשו שהתנאים יהיו חמורים ומחמירים, אנחנו נעמוד בהם.

עדינה איפרח: יש רישיון להחזיק חץ וקשת, יש רישיון להחזיק כלי דיג, יש רישיון להחזיק נשק חם, אז שיהיה רישיון להחזיק איירסופט.

עדינה איפרח: אתם תחליטו מי רשאי להחזיק אותו ואיך, ובאיזה תנאים מותר לשנע אותם.

עדינה איפרח: זה מה שאנחנו דורשים, אבל ההרגשה היא שהבקשות שלנו נופלות על אוזניים ערלות.

עדינה איפרח: אתם לא מקשיבים, אתם לא מנסים למצוא את קו האמצע.

עדינה איפרח: זה כאילו שהחלטתם את ההחלטה ובזה זה נגמר.

מירב בן ארי: תודה.

עדינה איפרח: אתם יודעים מה, אתם לא זוכרים אותנו, בעלי העסקים - - -

מירב בן ארי: תודה רבה, אני רק רוצה להסביר לך שהסיבה שבגללה יש פה דיון ואני לא מאשרת ישר, זה בגלל שאנחנו זוכרים את בעלי העסקים, תודה רבה.

מירב בן ארי: ניקיטה, בבקשה, הוא גם בזום.

מירב בן ארי: קדימה, קצר, ולא צריך לחזור על הדברים שנאמרו פה.

ניקיטה אדלר: כן, אני לא אחזור.

ניקיטה אדלר: קודם כל אציג את עצמי, קוראים לי ניקיטה אדלר, אני מפקד קבוצת איירסופט.

ניקיטה אדלר: אני מאוד רוצה לחזק את הנואם הקודם.

ניקיטה אדלר: אתם כל הזמן מדברים על שיפצור החוק ומתעלמים לגמרי מהבסיס, למה אנחנו בכלל מתעסקים בכל הסיפור הזה?

ניקיטה אדלר: עוד פעם, חשוב להזכיר ולהבין שכלי האיירסופט הוא לא נשק, אתם כל הזמן מתייחסים לזה כמו לנשק, ואפילו את הנשקים האמיתיים, החיים, היורים, ניתן להחזיק בבית ברישיון, ואנשים מסתובבים איתם ברחובות, וכל מי שהוא עבריין יודע להשיג אותו בלי רישיון בדרכים שונות, ולהשתמש בו ובאמת להרוג אנשים.

ניקיטה אדלר: בכלי האיירסופט יש מספר כלים מאוד מצומצם שאפשר להסב אותם, והבעיה הזאת נכונה, אפשר לדבר על זה ומזה צריך להתחיל, מלטפל בבעיה.

ניקיטה אדלר: הבעיה השורשית היא שלא כל הכלים הם ברי הסבה, ואסור להתייחס אליהם כאל כלי ירייה, ואפילו הייתי אומר, שאנחנו היינו רוצים שזה יקבל התייחסות של כלי ירייה, כי אז נקבל רישיון ונוכל להחזיק אותם בבית, אבל אתם מתייחסים לזה כאילו זה איזה נשק כימי או אטומי שפשוט בלתי ניתן לשליטה.

ניקיטה אדלר: יש מאות אלפי אנשים שמחזיקים כלי אמיתי שהורג, ברישיון בבית, אז למה את הצעצוע, שצריך לנסות להסב אותו ומאוד קשה להסב אותו, שצריך חלקים מנשק אמיתי, ולהשיג אותם בדרך של פשיעה כדי להסב אותו, למה אתם אוסרים את זה?

ניקיטה אדלר: באמת, בואו נטפל בבעיה השורשית, למה להגביל את כל הצעצועים?

ניקיטה אדלר: זה לא הגיוני בשום צורה, ואתם כל הזמן אומרים כן, כן, ואתם ממשיכים הלאה, אבל הבעיה הזאת היא הבעיה השורשית.

ניקיטה אדלר: אתם מתייחסים אלינו יותר גרוע וכאילו שאנחנו יותר מסוכנים מאשר כלי ירייה אמיתי, זה לא ככה.

מירב בן ארי: תודה, ניקיטה.

ניקיטה אדלר: יש אלפי נשקים בחוץ.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה לחדד עוד פעם.

מירב בן ארי: האיירסופט מוסב לכלי נשק ומשתמשים בו לפעילות עבריינית, וכל הסיבה שבגללה הבאנו את החוק הזה היא כי אנחנו מבינים שיש בעיה, ראינו את זה גם בפיגוע בבני ברק, לדעתי הוא היה עם האיירסופט - - -

קריאה: לא, לא.

מירב בן ארי: ראינו את זה גם באותה חטיפה של הצעירה הערבית שאני ראיתי, שאם לא הערנות של מחוז צפון, היא הייתה כבר מסיימת את חייה כנראה, שהם חטפו אותה עם רובה איירסופט.

מירב בן ארי: אם לא הייתה בעיה, לא היינו מטפלים בזה, אנחנו ממשלה שמנסה באמת להילחם בפשיעה בצורה רצינית, ועם זאת, צריך לדאוג, זה מה שאני אומרת, אבל אל תהפכו לי את הדיון ותגידו שאין בעיה.

מירב בן ארי: יש בעיה, אנחנו לא ממציאים בעיות, הם לא משועממים.

מירב בן ארי: אני מניחה שבדיון של 12:30 ישראל יראה כמה הם לא משועממים באגף, נכון?

רועי הראל: אפשר להתייחס לחלק מהדברים?

מירב בן ארי: בטח.

רועי הראל: אני אנסה להתחיל קודם כל מהסיפור של ההסבה.

רועי הראל: חלק מהדוברים פה אמרו שרוב הכלים הם כאלה, חלק אמרו שמדובר בדברים שאני לא יודע להגיד לגביהם, אני רק יודע שאנחנו לא מתכוונים בכלל להתעסק עם כלים שלא ניתן להסב אותם, וגם, אם יש כלי שאולי מאוד קשה להסב אותו, ראינו גם בצו הייבוא היום, נכנסו לשם אך ורק דגמים שהמשטרה ראתה במעבדות שלה יותר מפעם פעמיים.

רועי הראל: יש למשל עוד כמה דגמים שראו אחד או שניים שיש איתם אפשרות כזאת אבל לא הכניסו אותם לצו כי זאת לא תופעה וראינו שזה באמת לא משהו שנעשה בצורה שהיא לא מאוד מורכבת.

רועי הראל: לכן, אם אכן רוב הכלים לא ניתנים להסבה או שקשה מאוד להסב אותם והם לא מוסבים בצורה רחבה, אז אנחנו לא מתעסקים איתם, אנחנו לא מתכוונים להתעסק איתם.

רועי הראל: זה בדיוק עונה לבחור, אני לא זוכר את השם, למה שאתה אמרת וגם למה שאמרו פה בזום.

רועי הראל: דרך אגב, גם לא כתבנו בהגדרה, לא כלי שנראה ולא כלי שנחזה.

רועי הראל: זה כלי, אחרי התייעצות עם המשטרה ובדיקה מדוקדקת, שהוכח לגביו שניתן להסב אותו.

רועי הראל: אם זה כלי פלסטיק שרק עושה רעש, גם אם הוא נראה אחד לאחד חיצונית כמו רובה, הוא לא נכנס לצו, וזה הדבר הראשון.

רועי הראל: הדבר השני, לגבי מה שהעלו פה מדריכי הירי, אנחנו, לפחות היום, לא מונעים מאף אחד להחזיק איירסופט.

רועי הראל: זה לא ברישוי שלנו עדיין, ואם יש מטווח מורשה לכלי נשק רגילים שרוצה גם כלי איירסופט לצורך אימונים או הדגמות, הוא יוכל לפנות ולבקש את זה, אם זה כלי שניתן להסבה לבקש לזה רישוי ואם זה לא ניתן להסבה הוא יפנה למשרד הכלכלה ויבקש להחזיק אצלו כמה כלים, אנחנו לא מגבילים את זה.

רועי הראל: דבר שלישי, לגבי העניין של הספורטאים שהעלה ישי פולק, אנחנו לא ניכנס לאבחנות מי ספורטאי ומי לא, אנחנו לא אומרים לא שאלה ספורטאים ולא שאלה לא ספורטאים, ולכן, מבחינתנו הרישוי של דמוי כלי ירייה, זה יהיה זהה לכולם.

רועי הראל: אנחנו לא יכולים להגיד לזה שהוא כן יוכל לקחת את זה איתו כי יש לו גם נשק שחור או רגיל ושההוא לא יוכל לקחת אותו איתו, כי אנחנו לא רוצים להגביל אותם באותה מידה.

רועי הראל: ושוב, אני אומר אם גברתי לא שמעה, כל בעל עסק לכלי ירייה רגיל, מטווח או מקום כזה, שהוא רוצה להחזיק גם איירסופטים להדגמה ולהדרכה, הוא יכול להחזיק אותם.

רועי הראל: אם זה בר הסבה אז ברישוי שלנו ואם זה לא, אז משרד הכלכלה פה יוכל לאפשר לו את זה.

רועי הראל: זה לגבי הדברים שאנשים אמרו.

רועי הראל: עכשיו אני חוזר עוד פעם לגבי הפעילות, ואני רוצה שנייה לעשות אולי איזשהו ניתוק.

רועי הראל: גברתי דיברה על אותם האנשים שבבית, ואנחנו מדברים כרגע על הפעילות העסקית שנעשית היום.

רועי הראל: מבחינת הפעילות של המועדונים, לכאורה יכולה להמשיך, אולי הם לא יוכלו להמשיך ולמכור כלים לחברי מועדון, או שהם לא יוכלו להוציא את זה מהמועדון החוצה, אבל הפעילות בתוך המועדון, כמו שהיא היום, אנחנו לא מתכוונים - - -

שלומי קלימן: אין פעילות במועדון.

רועי הראל: כל פעילות שאתה תרצה לעשות, לא יודע.

רועי הראל: לא, באמת, אני לא נכנס למודל שלך.

שלומי קלימן: זה לא מודל שלי - - -

רועי הראל: בסדר, אני אומר - - -

שלומי קלימן: אני שחקן, אני לא בעל מועדון.

רועי הראל: בסדר אוקיי, אתה שחקן.

רועי הראל: אני אומר, פעילות של מועדון כזו או אחרת, כמו מטווח.

רועי הראל: גם אדם שהיום נכנס למטווח, הוא יורה במטווח, הוא לא יורה מחוץ למטווח, זה אסור, אז גם הפעילות הזאת תוכל להמשיך, במנותק, כמו שישראל ציין, משאלת ההחזקה הפרטית.

מירב בן ארי: אוקיי, הבנו את הנקודה.

שלומי קלימן: אני אשמח להגיב, בבקשה.

מירב בן ארי: אוקיי, תגיד במילה ואני עוברת הלאה.

שלומי קלימן: שלומי קלימן, העמותה לקידום האיירסופט.

שלומי קלימן: אני ראיתי את הוועדה הקודמת בזום, ואמרתי שבזאת אני חייב להשתתף.

שלומי קלימן: התחושה שלי היא שהצד השני בכלל לא מבין על מה אנחנו מדברים פה, ואני מניח בצד את ההסבות, עבריינים, פשיעה, המגזר הערבי, כל מה שאמרתם הוא נכון, וכל מה שאמרת בעצמך גם נכון, האופניים החשמליים וכל האנלוגיות נכונות לחלוטין, פרט למקרה החטיפה שיכלו לעשות את זה גם באקדח פורים שהבן שלי קנה בסופר בשבוע שעבר.

שלומי קלימן: האירוע שאנחנו מדברים עליו כרגע, שחקני האיירסופט, אתם כל הזמן מאוד מקטינים את האירוע הזה.

שלומי קלימן: מדובר על עשרות אלפי שחקנים בארץ, בקבוצות מסודרות.

שלומי קלימן: זה מסודר בליגה, יש קפטנים, יש שחקנים, יש תפקידים לכל שחקן.

שלומי קלימן: אני צלף, הוא מקלען, וההוא רובה סער, וכל שחקן מחזיק ברשותו בממוצע שלושה כלים ומעלה.

שלומי קלימן: זה כלי קצר, זה כלי ארוך, בהתאם לתפקיד שלו בקבוצה, והקבוצות משחקות כל שבת.

שלומי קלימן: אתה מדבר איתי על פעילויות מועדונים, אבל זה לא רלוונטי אליי, אני לא בעל מועדון ולא מעניין אותי מה הם עושים שם.

שלומי קלימן: אנחנו מדברים בינינו, קובעים משחק, והולכים לשחק.

שלומי קלימן: קבוצה של 50-40 חבר'ה זה משחק קטן, קבוצה של 400-300 חבר'ה זה משחק גדול, כאלה יש כמעט כל שבת שנייה.

שלומי קלימן: אתם מדברים פה על קהל עצום של אנשים, עצום.

שלומי קלימן: אני חושב במספרים, אתה יודע, קבוצות ליגות כדורסל שכונות לא מגיעות למספרים של שחקני הארץ, ואני נמצא גם פה וגם פה, גם בקבוצות הוואטסאפ האלה וגם באלה.

שלומי קלימן: התהליך שאנחנו מדברים עליו כיום הוא שאנחנו מושקעים, אני אישית מושקע בעשרות אלפי שקלים בכלי איירסופט במהלך השנים, מכאלה וכאלה וכאלה, וכשאתה אומר לי היום שהכסף שהשקעתי, הזמן, הציוד, המיגון, הבגדים, לא מעניינים אותך, כשאתה אומר לי לבוא ולהפקיד את זה ולהגיד לזה שלום, כנראה שמה שאתה בעצם מייצר, ואמרה את זה בעצמה גברתי, אתה מייצר פה איזושהי תקופת צינון שבה אני אנסה להחזיר את ההשקעה שלי.

שלומי קלימן: עכשיו, אתה אומר לי אזרחים שומרי חוק?

שלומי קלימן: תפתח "פשפשוק", "יד 2", מה שאתה רוצה, זה לא אנחנו מי שמוכר שם את הדברים האלה, זה לא אנחנו השחקנים.

שלומי קלימן: נהפוך הוא, משטרת ישראל פונה אלינו ומבקשת שנעזור להם, ואנחנו עוזרים להם.

שלומי קלימן: אנחנו מדווחים בעצמנו אם אנחנו רואים פעילות חשודה.

שלומי קלימן: אם היום מתקשר אליי מישהו ממגזר כזה או אחר ואומר לי שהוא רוצה להצטרף, אנחנו עושים לו בדיקות רקע, אנחנו, אנחנו לא משטרה, מי הוא, מי מכיר אותו, מי זה?

שלומי קלימן: כי לנו מאוד חשוב התחום, התחום שלנו הוא מאוד איכותי, אנחנו בסופו של דבר אנשים נורמטיביים.

שלומי קלימן: יושבים פה משמאלי שחקנים נוספים, כולנו אנשי ביטחון, עושים מילואים, בעלי משפחות, חלקנו הייטקיסטים, לא משנה, מכל מגזרי האוכלוסייה, ובסופו של יום, אתם באים ואומרים לנו שהספורט שלנו לא מעניין אתכם, בעלי המועדונים כן יקנו לא יקנו, כן צווים לא צווים, אנחנו שחקנים, זה הספורט שלנו.

שלומי קלימן: אתה רוכב על אופניים ביום שבת בבוקר?

שלומי קלימן: אני משחק איירסופט, הולך ל-5-4 שעות שלי וחוזר למשפחה שלי, ועכשיו אתה אומר לי לירות על מטרת נייר במועדון?

שלומי קלימן: לא, זה לא הייעוד שלי, זה לא מטווח, אני לא נשק חם, אני לא נמצא שם.

שלומי קלימן: המטרה שלנו היא קבוצתיות, זה ספורט.

שלומי קלימן: תבואו לראות, אתם כולכם הייתם, אתם ראיתם אותנו משחקים, אני שלחתי מצגת שרציתי להראות לכם אותה.

שלומי קלימן: בואו תראו פעם איך נראה משחק, גברים ונשים כאחד, מכל שכבות האוכלוסייה שמשחקים יחד.

שלומי קלימן: אתם רואים משפחות, אתם רואים זוגות נשואים, באמת, היה עכשיו לפני שבועיים משחק ענק שהייתי יכול להציג לכם אותו פה, אתם רואים רק את האחווה של האנשים שם, וכמה אנחנו, בתוך הבית, חוששים לתחום שלנו.

שלומי קלימן: חבר'ה, הכלי בתוך התיק מסומן וסגור ונעול ועם שרשרת, בבית.

שלומי קלימן: תקשיבו, אנחנו עושים פה הכל, הכל, כדי שהתחום הזה יהיה הכי מוסדר וחוקי כביכול.

שלומי קלימן: זה שאתה מראה לי עכשיו שאיזה בחור ממקום מסוים לקח רובה וחטף מישהי?

שלומי קלימן: אז תכניס אותו לכלא לכל החיים.

שלומי קלימן: זה שעכשיו מחבל רצח עם סכין קצבים מישהו, אז מה כל הקצביות נסגרות כי זה סכין קצבים?

שלומי קלימן: אני יכול לתת אלף דוגמאות כאלה.

שלומי קלימן: גם ה-11 בספטמבר, אז מה, מייקרוסופט סגרו את הסימולטור שלהם כי המחבלים התאמנו על סימולטור טיסה?

שלומי קלימן: אז זהו?

שלומי קלימן: על כל מקרה קיצון שיש משליכים אותו על אוכלוסייה שלמה?

שלומי קלימן: ואני אומר את זה באמת בכאב.

שלומי קלימן: אני שחקן מ-2006, לא מעט שנים, וזה הפך להיות חלק מהחיים האישיים שלי, חלק מהתחביבים שלי.

שלומי קלימן: אני קפטן של קבוצה, כמוני יש עוד כמה קפטנים שנמצאים פה, וזה ארגון שהוא לא פורמלי אבל הוא מאוד מוסדר, ברמה כזאת הוא מוסדר, שאם היום קמה קבוצה חדשה של איירסופט שהתאגדה, התחברו עשרה אנשים והחליטו להקים קבוצה של איירסופט, הם שואלים בפורום קפטנים כזה או אחר איזה עם סוג מדים הם יכולים להיות כדי שלא נהיה עם אותם מדים, ואיזה ציוד יש להם, ואם הם קבוצה מערבית אז הם עם כלים מערביים, ואם הם קבוצה מזרחית, רוסיה הכוונה, אז הם עם כלים שהם דמויי כלים מזרחיים.

שלומי קלימן: אתם ראיתם את זה גם, לפני כל משחק יש תדריך משחק, יש תיק משחק, ממש תיק אימון כמו של המשטרה, תיק בטיחות שרשום בו הכל, כמות השחקנים, מצבת השחקנים, אנחנו עובדים מאוד מסודר.

שלומי קלימן: הכלים שלנו, איזה חוזק הם, באיזה מהירות הם יורים, טווחי בטיחות, אנחנו יושבים בתדריכים ובודקים הכל כדי שחלילה לא יקרה משהו, ולראייה, 15 שנה לא נפצע שחקן איירסופט אחד בישראל.

שלומי קלימן: אני 15 שנה בתחום, 20 שנה אומרים פה החבר'ה לידי, לא נפצע שחקן איירסופט אחד בישראל, תבינו את המספר.

שלומי קלימן: כמה אנשים נפלו מקורקינט?

שלומי קלימן: כמה אנשים נפלו מאופניים חשמליים?

קריאה: כמה נהרגו?

שלומי קלימן: מאיירסופט לא נפצע, לא אמרתי נהרג חלילה, לא נפצע אדם אחד 20 שנה אחורה, זה נתון שמישהו צריך להתייחס אליו.

שלומי קלימן: עכשיו, אני אומר פה עוד משהו, יש פה איזושהי סברה פה בשולחן, שאנשים אומרים שרובי האיירסופט, חתולים, ניירות, הסבות, לא יודע, זה לא אנחנו.

שלומי קלימן: אתם צריכים להבין מי יושב מולכם בשולחן הדיונים, כי אתם כל הזמן, בשיחות שלכם פה עם בעלי העסקים שדואגים גם לאינטרס שלנו השחקנים כי אנחנו בסוף הלחם והחמאה פה, אבל אנחנו השחקנים כאן, אתם צריכים לראות אותנו, כי הוא מחר אולי בעסק שלו כן ימכור או לא ימכור, את הדגם הזה או את הדגם ההוא, מה אני אעשה עם כל הציוד שלי?

שלומי קלימן: מה אני אומר לקבוצה שלי מחר, ל-30 חבר'ה, שכולם בגילי בני 40, כולם עם משפחות, כולם מושקעים כלכלית מאוד בעסק הזה, מה אני אומר להם?

שלומי קלימן: חבר'ה, סגרנו כי אתם מסבים?

שלומי קלימן: יש לי שלושה סגני אלופים בקבוצה, מה אני אומר להם?

שלומי קלימן: מה אתה חושב שהם ילדים?

שלומי קלימן: שהם לא מבינים מה זה איירסופט?

שלומי קלימן: הם לא מבינים?

שלומי קלימן: שני לוחמי יס"מ יש לנו בתחום, תאמין לי, יודעים יופי, חוזרים מפשיטות ומספרים את הסיפורים, אז מה?

שלומי קלימן: הם לא מבינים את התחום?

שלומי קלימן: הייתם איתנו באימון, התאמנו לידנו יחידת עוקץ, איתנו ביחד, החליטו לעשות איתנו אימון משותף, איזה כיף, בכיף ובשמחה אנחנו הקדשנו את הזמן שלנו ועשינו להם בימוי אויב.

שלומי קלימן: בואו נעבוד ביחד.

מירב בן ארי: טוב.

רועי הראל: אפשר לענות בשאלה אחת להתייחסות?

מירב בן ארי: רגע, שנייה רגע.

מירב בן ארי: קודם כל, תודה שאמרת את הדברים האלה, הם היו מאוד חדים וברורים.

מירב בן ארי: זה מה שאני אומרת, זאת הסיבה שבגללה אנחנו פה כבר בדיון שני.

מירב בן ארי: מה רצית להוסיף, רועי?

רועי הראל: אני אומר, אני שומע את הכל ואני מתחבר לדברים.

רועי הראל: יושב לימינך בעל עסק בתחום, שאמר שיש מיעוט דגמים קטן מאוד שניתן להסב.

רועי הראל: את כל הפעילות שהיא פעילות לגיטימית, פעילות פנאי שאתם עושים, אי אפשר לעשות בכלים שלא ניתן להסב?

רועי הראל: דיברת על הבחנה בין גז לחשמל, נכון?

רועי הראל: אני לא בקיא בזה, אבל אם יש היום כלי חשמל או כלים כאלה ואחרים שלא ניתנים להסבה ואין מהם שום חשש, את כל הפעילות הזאת אפשר לעשות גם בכלים האלה, לא?

שלומי קלימן: אני מעוניין - - -

רועי הראל: רגע, לא שאלתי במה אתה מעוניין.

שלומי קלימן: אני אענה לך על זה.

רועי הראל: שאלתי אם אפשר או אי אפשר.

שלומי קלימן: אבל שאלת.

מירב בן ארי: אוקיי, רגע, לא - - -

רועי הראל: אם זה באמת הבדל כזה שאי אפשר להתאמן בכלים שהם לא ברי הסבה?

שלומי קלימן: תקשיב, אני לא נשק, אוקיי?

שלומי קלימן: אבל אני בא ללכת איתך יד ביד, אני אומר לך, על כל הסדרה שתציע אני לוחץ איתך יד, בתנאי שהציוד נשאר אצלי ואני משנע אותו עם רישיון, עם פרטים, עם מה שאתה רוצה, יש לך את כל הפרטים שלי, את השם המלא, תעודת הזהות, כתובת מגורים, כמות הכלים שיש לי בבית, יש לך את הכל, מה אתה רוצה יותר מזה?

מירב בן ארי: אוקיי, אני הבנתי אותך.

מירב בן ארי: עידו, בוא נמשיך עם ההקראה של הדברים שכן סגרנו, ובוא נשאיר רגע את האירוע הזה פתוח, כי אני רוצה לסיים את הכל ואז אני אגיד לכם מה אני רוצה שתעשו.

רות וסרמן לנדה: לאה, את קיבלת את ההסתייגות שלי?

מירב בן ארי: אני קיבלתי ואנחנו לא עושים הסתייגויות היום.

מירב בן ארי: בבקשה.

רות וסרמן לנדה: מה זאת אומרת?

רות וסרמן לנדה: זאת זכותי.

מירב בן ארי: הסתייגויות בשבוע הבא, אנחנו לא עושים הסתייגויות היום.

רות וסרמן לנדה: בשבוע הבא?

מירב בן ארי: כן, לא רלוונטי עכשיו הסתייגויות.

מירב בן ארי: קדימה, תקריא את השאר.

מירב בן ארי: הסתייגויות, גם האופוזיציה, זה לא הדיון על ההסתייגויות עכשיו.

עידו בן יצחק: אוקיי, מסומנים בנוסח שלפניכם בירוק דברים שלא קראנו בכלל, ובצהוב דברים שהיו בהם שינויים ביחד לדיון הקודם.

מירב בן ארי: כן.

עידו בן יצחק: אני אתחיל בעמוד 1: זה התיקון הראשון.

מירב בן ארי: זה התיקון הראשון, בסדר.

עידו בן יצחק: אחר כך, בעמוד שתיים, בהתאם להערה של התאחדות הקליעה, החלפנו את המונח "מועדון קליעה" במונח "מועדון דמוי כלי ירייה" מסומן בצהוב.

עידו בן יצחק: כמובן שלכל אורך הדרך, אני לא אקרא את כל התיקונים, בכל מקום שמופיע בו "מועדון קליעה" זה יהפוך ל"מועדון דמוי כלי ירייה".

עידו בן יצחק: סעיף הבא, באותו עמוד סעיף 3 מסומן בירוק.

עידו בן יצחק: התיקון אומר כך: זה סעיף שמאפשר לשר הביטחון לפטור מפעלים ביטחוניים מרישיון נסיעה והובלה, ולתת להם תעודות הרשאה במקום.

עידו בן יצחק: התיקון במקרה הזה רק משנה את הנוסח לנוסח מקובל יותר להתייחסות למפעלי מערכת הביטחון, והשלוחות האחרות הן גופים שהם לא מפעלים ביטחוניים והם מנויים במקומות אחרים.

עידו בן יצחק: השינוי הבא הוא בעמוד 3, סעיף 8: קודם כל, הסעיף הראשון, מה הוא אומר?

עידו בן יצחק: בעצם, היום יש לשר הביטחון סמכות לפטור מפעלים מהוראות לגבי מטווחים.

עידו בן יצחק: אנחנו עושים קודם כל את ההתאמה הזאת שעשינו גם קודם, כך שזה יהיה ברור שזה מפעלים ביטחוניים.

עידו בן יצחק: מה שאנחנו ביקשנו להוסיף פה, זה שבדומה לפטור שהוא יכול לתת לגבי הובלה, גם לגבי מטווחים הוא יוכל לעשות את זה, הוא יוכל לקבוע תנאים בתעודת ההרשאה, והפטור יהיה רק מטעמים מיוחדים שזה באמת, למיטב הבנתנו, גם כך נעשה רק במקרים חריגים.

עידו בן יצחק: הסעיף השני, הוא בעצם פוטר את הגופים הביטחוניים ואת משמר הכנסת מההוראות בעניין מועדון דמוי כלי ירייה.

עידו בן יצחק: כלומר, הגופים האלה לא יצטרכו רישיון ממועדון.

עידו בן יצחק: הסעיף הבא נמצא בעמוד 7, סעיף 13ג.

עידו בן יצחק: יש את ההוראות שדנו בהן בדיון הקודם, של סמכויות הפיקוח של אגף רישוי כלי ירייה וסמכות להוציא צווי הפסקה מינהליים.

עידו בן יצחק: בהצעת החוק, בתחילה, ביקשה הממשלה לקבוע שההסדרים לגבי ההחלה של זה על גופים ביטחוניים תיקבע בנוהל, לנו יש עמדה עקרונית שלפיה לא נכון להשאיר את הדברים האלה בנוהל, ויש לקבוע הסדר כללי שמטווה את שיקול הדעת לנוהל בחקיקה, מאחר ויש יש לנו ניסיון, לאו דווקא במקרה הזה אמנם במקרים אחרים, שבהם התקשו פקחים להפעיל את סמכויותיהם במערכת הביטחון, ואנחנו כן חשבנו שנכון לתת לזה מענה, בפרט כאשר חלק ניכר מהגופים הביטחוניים האלה הם מפעלים ביטחוניים של גופים פרטיים, ולכן הצענו הסדר מלא שקיים גם בחוקים אחרים, ואני אקריא אותו: פה יש שינוי ביחס למה שכתוב פה.

עידו בן יצחק: יהיה כתוב: עד כאן הסעיף הזה.

עידו בן יצחק: את סעיף 16 ביקשה הממשלה למחוק ולהחליף בסעיף 17א.

עידו בן יצחק: אני לא אקרא את זה כרגע כי זה קשור לכל הסוגייה של האחסנה.

מירב בן ארי: כן, טוב.

עידו בן יצחק: בסעיף 18 - - -

רועי הראל: רגע, זה סעיף שיישאר בחוק גם אם יימצא הסדר אחר שהוועדה תחליט או משהו כזה?

רועי הראל: זאת אומרת, זה סעיף שהוא יכול להיות גם מנותק מההסדר הסופי.

עידו בן יצחק: אבל הוא קשור.

רועי הראל: לא, הוא לא קשור, כי גם אם נניח שהיה פתרון כמו שרוצים הגורמים שמעבר לשולחן, הסעיף הזה, בלי קשר, כמו שהוא חל בכלי הירייה, הוא יחול גם בדמוי כלי ירייה, רק בתקופת זמנים שונה.

רועי הראל: זאת אומרת, הסדר יהיה גם לדמוי כלי ירייה?

עידו בן יצחק: נכון, אבל אני מעדיף לשים את זה כרגע בצד ואם יהיו לנו איזשהם שינויים אנחנו נחזור לדון בזה.

עידו בן יצחק: סעיף 18 שמתקן את סעיף 15, יש בו כמה שינויים.

עידו בן יצחק: אני אקרא את הנוסח של הסעיף הזה, שמסומן בצהוב: הסעיף הזה, הוא הסעיף שמטיל את החובה להודיע למשטרה על אובדן או השמדה של כלי ירייה וכעת גם דמוי כלי ירייה, ויש בו שני חידודים.

עידו בן יצחק: חידוד אחד, מובהר שזה מתייחס גם להודעה על גניבה, וחידוד שני, במקום "לתחנת משטרה" יבוא "למשטרת ישראל".

עידו בן יצחק: אתה רוצה להסביר את השינוי הזה?

רועי הראל: אם אדם עכשיו גילה שנגנב לו גם כלי ירייה או דמוי כלי ירייה, במקום לחפש תחנת משטרה, הוא יכול פשוט לדווח למשטרה בכל הדרכים האפשריות, זה נועד להקל על קיום החובה.

עידו בן יצחק: סעיף 19 זה סעיף העונשין, בעצם, את הסעיף של אי הודעה למשטרה אנחנו הפכנו לעבירה שלא יהיה בה עונש מאסר אלא רק קנס: שינוי הבא, בעמוד 13, סעיף 19א, תיקון סעיף 20.

עידו בן יצחק: אני אקרא: סעיף 20 לחוק העיקרי קובע בעצם חזקה, שמי שנמצא בנכס שבאחזקתו כלי ירייה, אז חזקה עליו שכלי הירייה הוא גם באחזקתו, אלא אם כן הוא הוכיח אחרת, ובעצם, זה יחול גם לגבי דמוי כלי ירייה.

עידו בן יצחק: כלומר, אם מצאו אצל מישהו דמוי כלי ירייה שלא כדין, אז חזקה שזה שלו אלא אם כן הוא יוכיח אחרת.

עידו בן יצחק: תיקון אחרון, סעיף 22.

עידו בן יצחק: אני אקרא את הנוסח כעת, יכולים להיות לנו עוד כל מיני תיקוני נוסח, אבל המהות היא אותה מהות: כאן זה מתייחס לכל מיני פטורים שכבר ניתנו בעבר על ידי שר הביטחון לגופים שאינם מפעלים ביטחוניים אבל הם כן יחידות סמך של משרד ראש הממשלה, חלקם הם כן מפעלים ביטחוניים, והפטורים שניתנו להם ימשיכו לעמוד בתוקפם, אלא אם כן שר הביטחון יבטל אותם.

קריאה: שאלה קטנה רק לגבי הנוסח.

קריאה: עידו, בסעיף 16(ב) שהקראת, זה בניגוד ל-15(א) רישה?

עידו בן יצחק: כן.

מירב בן ארי: אוקיי, מה שאנחנו עושים זה כדלקמן.

מירב בן ארי: אנחנו עברנו וקראנו עכשיו את כל התיקונים, חוץ מהעניין שהשארנו עדיין.

עידו בן יצחק: חוץ מסעיף של החזקת כלי ירייה בידי המשטרה.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: אנחנו עושים דבר כזה, קודם כל, הסתייגויות, הנמקת הסתייגויות, הצבעות, כל זה מתוכנן ליום שלישי הבא, בדיוק עוד שבוע, ב-09:30.

מירב בן ארי: הבנתי שאתם נפגשים ביום חמישי, ישראל ובט"פ?

ישראל אייכלר: אמת.

מירב בן ארי: אני מבקשת מכם להתכנס ולמצוא פתרון עד שבוע הבא לקראת ההצבעה על האיירסופט.

מירב בן ארי: אני, כפי שהבהרתי בתחילת הדיון ואני אומרת את זה גם בסוף, יש כאן אלפים שמבחינתם האיירסופט הוא ספורט לכל דבר.

מירב בן ארי: אם אנחנו רוצים להילחם, ואנחנו רוצים להילחם בפשיעה - - - אני מבקשת את כל הדיונים האלה אחר כך, חה"כ רות, אני רוצה שהם יקשיבו לי לסיכום.

רות וסרמן לנדה: אני רק רציתי להגיד את זה פה.

מירב בן ארי: אין בעיה, אז את יכולה להגיד, כי את חברת כנסת אז את יכולה להעיר מה שאת רוצה, אבל אני רוצה שהם יהיו איתי בסיכום.

מירב בן ארי: אם יש לך הערה שאת רוצה להגיד לפני שאני מסכמת - - -

רות וסרמן לנדה: יש לי הסתייגות מאוד קטנה שמקובלת על שני הצדדים - - -

מירב בן ארי: הסתייגות בשבוע הבא, אמרתי, אז תדברי איתם אחרי זה גם.

רות וסרמן לנדה: אבל היא פשוט מקובלת על שני הצדדים, זה יכול לפתור את כל זה.

מירב בן ארי: אבל אין בעיה, כל הדבר הזה - - -

רות וסרמן לנדה: חבל לדחות את זה.

מירב בן ארי: אבל בכל מקרה ההסתייגויות לא רלוונטיות עכשיו, תשבו, תדברו, תפתרו.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לפתור את המצב שבו יש כאן אלפים שמתעסקים באיירסופט כספורט, גם להבין איך אנחנו פותרים את הסיטואציה הזאת ולא הופכים אותם לעבריינים, וגם באותה מידה, אני מבינה את הצורך האמיתי שלנו להילחם בפשיעה.

מירב בן ארי: אבל, יש כאן קבוצה גדולה מאוד שתשלם מחיר כבד מאוד, ואנחנו צריכים לתת לה פתרון, אבל פתרון אמיתי.

מירב בן ארי: לא להגיד למועדונים שיפתחו, כי הם לא, וגם באמת לחשוב על כל מיני אפשרויות, אם לרות יש פתרון או לכם יש פתרון, אני הבנתי שאתם נפגשים ביום חמישי.

מירב בן ארי: עליי לא מקובל הנוסח כמו שהוא, אני כבר אומרת לכם, הוא לא מקובל עליי.

מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו עושים פה נזק הרבה יותר מתועלת, אני חושבת שאנחנו נהפוך אנשים נורמטיביים לעבריינים, ואני חושבת שאנחנו נזרים לתוך השוק עוד הרבה איירסופטים שאנשים ירצו להיפתר מהם, וזה יעשה נזק עצום.

מירב בן ארי: יש עכשיו ספורט, אנשים עושים אותו, נהנים, משפחות, מסודרים, תבואו לקראתם ותנסו למצוא פתרון.

מירב בן ארי: אני קובעת את הדיון לעוד שבוע בדיוק מהיום, ביום שלישי ב-09:30.

מירב בן ארי: אני מצפה מהחבורה שנמצאת פה, שהיא רצינית מאוד, היא מבינה עניין, היה כאן דיון טוב, היה כאן דיון פורה, לבוא ולמצוא פתרון ביחד, ולהביא אותו לוועדה.

מירב בן ארי: אני ישבתי עם כל הגורמים הרלוונטיים, ואני חושבת שבפיקוד שלי ניתן למצוא פתרון ראוי והולם שיש לנו בשטח היום עם משתמשי האיירסופט.

מירב בן ארי: אנחנו ניפגש בשבוע הבא, אני מצפה שתביאו לי מתווה טוב והולם, אנחנו נעשה גם הנמקה של הסתייגויות וגם הצבעה על החוק.

מירב בן ארי: אני מצפה ומקווה מההיכרות עם כל מי שיושב כאן שתביאו לנו מתווה ראוי, שבו גם נדאג להילחם בפשיעה ובהסבה של האיירסופט, אבל מאידך, לא נפגע באנשים נורמטיביים, שהספורט הזה, האיירסופט, הוא חלק משגרת חייהם והם עושים אותו כבר במשך שנים רבות.

מירב בן ארי: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.