ועדת הבריאות, כנסת 24, פרוטוקול מספר 120, 2022-05-17 14:00

עידית סילמן: שלום לכולם, צוהריים טובים.

עידית סילמן: אנחנו שמחים לפתוח את הדיון היום, יום שלישי, ט"ז באייר התשפ"ב, 17 במאי 2022 למניינם – ישיבת ועדת הבריאות בנושא: סיוע משרד הבריאות לקטועי הגפיים בישראל: הזכאות לפרוטזות.

עידית סילמן: מפניות רבות שהגיעו אלינו לוועדה – וגם צריך לומר שנמצא כאן הכתב אדיר ינקו שהעלה את זה למודעות הציבורית – אנחנו מבינים כי לפני שנה אישר משרד הבריאות לקטועי הגפיים בישראל זכאות לברך ממוחשבת, במקום הפרוטזה המכנית שהייתה נהוגה עד אז, שאמורה לסייע להם בצורה משמעותית לתפקוד בחיי היום-יום שלהם.

עידית סילמן: אבל, במקביל, באמת התקציב שהמשרד העביר לטובת זה, ביחס למה שזה צריך בפועל הלכה למעשה על-ידי היצרנים ועל-ידי מי שמייצר את הברק הזה – בעצם מסרבים להתחיל בעבודות הייצור בגלל התמחור, ובכך נמנעת, בעצם, מהזכאים אפשרות לקבל את הברך הממוחשבת.

עידית סילמן: יש סכום שהוא חסר כדי להתחיל בייצור, ואנחנו מדברים על מספר מיליונים בודדים.

עידית סילמן: אנחנו לא מדברים על אלפי בני-אדם.

יעקב אשר: פחות.

עידית סילמן: פחות.

עידית סילמן: תכף נראה פחות או יותר את הסכומים ובמה מדובר.

עידית סילמן: אין צורך להסביר עד כמה לקטועי הגפיים בישראל בכלל הברך הממוחשבת היא לא מותרות – היא היומיום שלהם, היא דרך החיים שלהם, זה צורך בסיסי וחיוני לנהל אורח חיים עד כמה שניתן לומר שגרתי במציאות הזאת.

עידית סילמן: מצד אחד, באמת אושר תקציב, ואנחנו מברכים על זה, ומצד שני – לא מוקצה מספיק תקציב לשם כך.

עידית סילמן: יש כאן איזשהו דיסוננס.

עידית סילמן: אז באמת, איך אומרים, מה הועילו חכמים בתקנתם.

עידית סילמן: אנחנו באמת זימנו לכאן היום כדי לבקש לשמוע את נציגי משרד הבריאות, הארגונים המייצגים את קטועי הגפיים, המכון הלאומי לשיקום, קופות החולים והמשתתפים הנוספים.

עידית סילמן: לפני שאני ממשיכה, אני רוצה לומר שאני מגיעה לכאן היישר מבית החולים הדסה בהר-הצופים, ששם אירע אירוע אלימות מאוד משמעותי כלפי צוותים רפואיים אתמול בשעות הערב המאוחרות – אירוע מאוד מאוד קשה.

עידית סילמן: בעצם, בתוך בתי החולים, מקום שבו כל בן-אדם מצפה למצוא את המזור ולהרגיש שם הכי בטוח, אירע שם אירוע אלימות מאוד מאוד קשה: כ-30–40 אנשים, בני משפחה כנראה או חברים של אותם בני משפחה, שתקפו בצורה מאוד אלימה, בכלל חלונות במחלקה, מחשבים וציוד שנהרס.

עידית סילמן: הייתי שם וראיתי את ממדי ההרס והאסון, כמו גם את התחושה המאוד קשה, השבירה, לא רק פיזית אלא נפשית, של אותם צוותים רפואיים שבאו להעניק את הטוב מכול.

עידית סילמן: בן-אדם שהגיע לשם באמת במצב כבר מסוכן, ודי, אם לומר, נלחמו על חייו מאותן שעות הבוקר כשהוא הגיע לשם – מצב שכנראה הלך ובאמת החמיר, וגם המשפחה וגם הצוותים ידעו פחות או יותר כנראה וגם עדכנו בשלב מסוים איך המציאות נראית ומה הכיוון, וברגע שבאמת אותו בחור צעיר נפטר החלו שם אירועי אלימות מאוד קשים ולקח זמן – אמנם לא רב, אבל כל שנייה פה מאוד מאוד משמעותית – עד שהגיעו כוחות ביטחון.

עידית סילמן: אני רק רוצה לומר שלגבי אירועי אלימות גם דנו כאן בוועדה, וגם הגשנו חקיקה שבאמת מדברת על זה שצריך להיות יותר כוחות ביטחון בתוך בתי החולים, בתוך המרכזים הרפואיים.

עידית סילמן: זה לא האירוע הראשון שאנחנו שומעים עליו.

עידית סילמן: חדשות לבקרים אנחנו שומעים על אירועי אלימות כלפי צוותים רפואיים מצד מטופלים, מצד בני משפחה, מצד קרובים ומצד עוברי אורח במקום, וזה הפך להיות עניין שבשגרה ואנחנו עוברים על זה לסדר-היום.

עידית סילמן: צריך לומר שלא כך הדבר.

עידית סילמן: מפה אני שולחת באמת חיזוק וחיבוק חם לצוותים הרפואיים של בית החולים הדסה הר-הצופים ובכלל לכל צוותי הרפואה, כוחות העזר, הניקיון ובכלל שבאמת ממלאים שעות, ימים ולילות ועושים את עבודתם נאמנה למען כולנו.

עידית סילמן: בסוף, זו עבודה שיש בה נשמה יתרה, עבודה מאוד גדולה של הלב, שצריך להעניק בה לאחרים, והתקווה שלנו היא שאנשים יידעו לנהוג בכבוד.

עידית סילמן: כן מפה אני קוראת לכוחות המשטרה באמת למצות את הדין עם הפורעים.

עידית סילמן: אני מבינה שיש בן-אדם אחד שעוכב לחקירה או שנמצא במעצר ולא מעבר לכך, כשבאמת היה שם אירוע די גדול.

עידית סילמן: אז, אני בטוחה שהמשטרה באמת תעשה את עבודתה כראוי, ואנחנו קוראים מכאן באמת שהדבר ייבדק עד הסוף, כדי שאותם אנשים יוכלו להרגיש מוגנים, בטוחים, וגם אנחנו; בסופו של דבר, אירוע אלימות אחר יכול לגרור אחריו סדרה שלמה, וגם יכול להוות סכנה עבור מטופלים אחרים ובני משפחותיהם שנמצאים בתוך בית החולים.

עידית סילמן: אנחנו, דרך הוועדה, גם ניסינו לקדם, ביחד עם הצעות חוק פרטיות שלנו, חקיקה לראות בעבודה מועדפת עניין חשוב עבור מאבטחים בבתי חולים בישראל ולפתוח את זה כעבודה מועדפת, כדי שיגיעו לשם יותר אנשים.

עידית סילמן: בסופו של דבר, מאבטחים לא רוצים להגיע לבתי חולים.

עידית סילמן: המציאות שם לא פשוטה.

עידית סילמן: היא הרבה יותר מורכבת, הרבה יותר קשה, ואנחנו צריכים למצוא את התמריצים הנכונים כדי לתגמל אותם להגיע למקומות האלה.

עידית סילמן: מכאן אנחנו נתחיל.

עידית סילמן: דווקא הייתי שמחה לפתוח עם אדיר ינקו, שהוא הכתב של Ynet, שיבוא ויעלה לנו את הסיפור מנקודת מבטו ואיך הוא רואה את זה, ואז ניתן לך, רונן ליטבק ולכל הגורמים.

עידית סילמן: הוא סיקר את האירוע.

עידית סילמן: נשמח לשמוע ממך.

עידית סילמן: תן לנו ושפוך לנו אור על הפרשה, ומה לדעתך צריך וניתן לעשות בימים אלה.

אדיר ינקו: אנחנו, בידיעות אחרונות, ב-Ynet, בחודשים האחרונים מלווים את המאבק של קטועי הרגליים לצורך השגת אותן פרוטזות.

אדיר ינקו: צריך להגיד שמדובר בטכנולוגיה לא חדשה שהגיעה לישראל באיחור מאוד מאוד משמעותי של אפילו בין עשור לשני עשורים, למיטב ידיעתי.

אדיר ינקו: כמובן שהאופציה בפרטי הרבה-הרבה יותר יקרה, וידם של רוב האנשים אינה משגת להשיג את הפרוטזה הזאת.

אדיר ינקו: ב-2021 משרד הבריאות אישר את השימוש בפרוטזה.

אדיר ינקו: אני לא אגיד את זה, ובטח תשמעו אחריי, אבל לקרוא לזה שיפור באיכות החיים זה אנדרסטייטמנט – זה הרבה יותר מזה.

אדיר ינקו: זה הרבה יותר משיפור באיכות החיים.

עידית סילמן: עולם אחר.

אדיר ינקו: שוב, זו טכנולוגיה חדשה.

אדיר ינקו: מאז לא קרה דבר.

אדיר ינקו: אנחנו מדברים על מספרים מאוד קטנים של אנשים שאושרה להם הטכנולוגיה הזאת.

אדיר ינקו: אני רוצה להגיד, דווקא ככתב בריאות, שאנחנו כל הזמן מקבלים ממשרד הבריאות עדכונים והודעות על מהלכים גדולים יותר וגדולים פחות במיליוני שקלים, בסכומים קטנים וגדולים, ואני באמת לא מצליח להבין – אנחנו באמת מלווים את הסיפור הזה כבר כמה חודשים – איך כסף כל כך קטן נתקע בגלל – בעצם, אתם תשמעו את זה בעצמכם אחריי – איזושהי מריבה או חוסר הסכמה לגבי מימון הבנייה של אותן פרוטזות ואיך אנשים מחכים קרוב לשנתיים למשהו שממש יכול להציל את החיים שלהם ויכול לשפר את מצבם מאוד.

אדיר ינקו: אנחנו לא מדברים, כמובן, על משרד הביטחון, שזה אירוע אחר לגמרי.

עידית סילמן: תסביר לנו איפה יושב הקושי.

עידית סילמן: איפה הפער נמצא?

אדיר ינקו: בגדול, הסיפור הוא שהמפעל שרוצה, שיכול לייצר את הפרוטזות האלה, לא מוכן לקבל את המימון שאותו קבע משרד הבריאות לצורך ייצור הפרוטזות הללו.

אדיר ינקו: זה היה לפני הרבה מאוד זמן.

אדיר ינקו: אנחנו פרסמנו, ואנחנו עקבנו אחרי המאבק הזה, ודבר לא השתנה בסיפור הזה.

אדיר ינקו: עדיין יש אנשים רבים שלא מקבלים את הפרוטזה הזאת.

אדיר ינקו: אבל, צריך להגיד ולהדגיש שמדובר בקבוצה יחסית קטנה ובכסף יחסית קטן.

אדיר ינקו: מהיכרותנו את משרד הבריאות, עם תקציב משרד הבריאות ועם הכסף שהולך להמון-המון דברים אחרים, חשובים יותר וחשובים פחות, ואני לא אקבע מה חשוב כמובן, זה כסף קטן מאוד מאוד מאוד לכל מי שמכיר את תקציב מערכת הבריאות.

אדיר ינקו: הדבר הזה פשוט תקוע חודשים ארוכים, ולמעשה קרוב לשנתיים, ואנחנו מלווים את המאבק הזה ונמשיך ללוות את המאבק הזה עד שבעצם יימצא פתרון לאנשים האלה.

אדיר ינקו: אני חייב להגיד, כמי שליווה מאבקים יותר מורכבים מזה, שכל האירוע הזה נראה מאוד מאוד פתיר.

אדיר ינקו: אז באמת יהיה מאוד מעניין לשמוע את משרד הבריאות ולדעת למה הם לא מקבלים את הפרוטזות הללו.

אדיר ינקו: שוב, זו טכנולוגיה לא חדשה.

אדיר ינקו: מדינות אחרות בעולם כבר קיבלו אותה לפני הרבה מאוד זמן.

עידית סילמן: רונן ליטבק, אני אשמח שנראה את המצגת שלך.

עידית סילמן: אדיר ינקו, קודם כול, תודה רבה על עצם העובדה שאתה מלווה את העניין ועל עצם העובדה שאתה בתוך השיח ועל עצם העובדה שהכנסת אותי לתוך האירוע זה, וכך אתה נמצא בו ביתר שאת.

עידית סילמן: רונן ליטבק, אני אשמח שגם תציג את עצמך ואת הניסיון שלך מול האירוע הזה, וגם באמת תציג לנו את המצגת, כדי לשפוך אור על האירוע ובכלל.

עידית סילמן: בבקשה.

רונן ליטבק: קודם כול, אתחיל בתודה לך, חברת הכנסת סילמן, יושב-ראש הוועדה, שמצאנו אצלך אוזן קשבת, כי במשך שנים משרד הבריאות מזניח קטועים בישראל.

רונן ליטבק: גם לאחרונה, אפילו סביב המאבק הספציפי הזה – שתכף תראי, מדובר בכסף קטן – אין קול ואין עונה, תשובות בנאליות שחוזרות על עצמן, ובינתיים חבריי, כ-15–18 קטועים, יושבים בבית או מסכנים את עצמם עם פרוטזות שהם הולכים איתן והן כבר לא באחריות.

רונן ליטבק: אז, קודם כול, תודה.

רונן ליטבק: (מקרין שקף, שכותרתו: מי אנחנו?) שמי רונן ליטבק, ואני מנהל את פרויקט "הצעד הבא" מזה שנה וחצי.

רונן ליטבק: אני קצין (במיל'), 24 שנות שירות, לוחם.

רונן ליטבק: איבדתי את הרגל לפני חמש שנים כתוצאה ממחלה, ואני גם מבוטח של משרד הבריאות.

רונן ליטבק: כמה מילים על הפרויקט שלנו.

רונן ליטבק: פרויקט "הצעד הבא" הוא מבית עמותת קרן הל"ב לרפואה בישראל, והוא שם לעצמו למטרה לקדם ולאגד את קהילת הקטועים בישראל.

רונן ליטבק: מאז שהגענו והקמנו את הדבר הזה, פתאום יש גוף, יש כוח, שדורש תשובות.

רונן ליטבק: לפני זה זה לא היה, וכל קטוע היה צריך להילחם על זכויותיו לבד.

רונן ליטבק: היום הקהילה מונה כ-1,000 קטועי גפה מכל מגזרי הביטוח: משרד הביטחון, משרד הבריאות, תאונות דרכים, נפגעי פעולות איבה.

רונן ליטבק: בין הפעילויות שלנו זה לא רק מאבק על זכויות, אלא גם ליווי קטועים חדשים מרגע הקטיעה.

רונן ליטבק: דיברת על בית החולים, ובדיוק קיבלתי משם טלפון על בחור אחרי תאונת אופנוע שהתעורר עם רגל מתחת, ואנחנו כבר מצמידים לו מלווה.

רונן ליטבק: זה חלק מהפעילות שלנו.

רונן ליטבק: בנוסף, מיצוי זכויות, הנגשת מידע.

רונן ליטבק: אני מסתכל פה על מכון לואיס.

רונן ליטבק: לפני שבוע קראו לנו סוף-סוף לפגישה לבנות אתר חדש במכון לואיס, כשבשנת 2020 האתר של מכון לואיס, שאמור להנגיש לנו את המידע, נראה כמו קומודור-64 או משהו כזה.

רונן ליטבק: בנוסף, פעילויות ספורט ותמיכה, מפגשים חברתיים והרבה פעילות לילדים.

רונן ליטבק: זה מה ש"הצעד הבא" עושה.

רונן ליטבק: (מקרין שקף, שכותרתו: קטיעות גפיים תחתונות.

רונן ליטבק: ) אני רוצה רגע לומר מילה על קטיעות גפיים תחתונות.

רונן ליטבק: יש קטיעות גפיים תחתונות שזה רגליים, יש קטיעות גפיים עליונות שזה ידיים.

רונן ליטבק: קטיעות גפה תחתונה מחולקות: מתחת לברך, מעל הברך ואגן.

רונן ליטבק: כשזה מתחת לברך, אצלנו בקהילה קוראים לזה: שפעת קלה.

רונן ליטבק: זה גם מורכב, אבל התותבות קצת יותר פשוטות.

רונן ליטבק: ברגע שמאבדים את הברך, אני חושב שאם כל אחד יסתכל על רגלו ויבין את הפעולות שהרגל נועדה לעשות, אז מבינים את חשיבות הדבר הזה.

רונן ליטבק: בעצם, חוסר בברך זה פקטור משמעותי.

רונן ליטבק: ברך ממוחשבת, שקיימת בשוק העולמי משנות ה-90 פחות או יותר, ונכי צה"ל מקבלים אותה כמעט מרגע שהיא יצאה לשוק, והפכה להיות standard of care בכל העולם המערבי, בלי להיכנס עכשיו לפוליסות הביטוח ותוכניות הרפואה בכל מדינה, מה שחשוב בה הוא קודם כול הבטיחות בה.

רונן ליטבק: היא שומרת על הקטוע, נותנת יציבות ותנועה חלקה יותר.

רונן ליטבק: משנות ה-90 ועד היום משרד הבריאות לא נתן.

רונן ליטבק: (מקרין שקף, שכותרתו: סטטוס בישראל – ברכיים ממוחשבות.

רונן ליטבק: ) באמת הם עשו עבודה, ואני מודה להם על זה, במשך הרבה זמן כדי כן לאשר, ולשמחתנו הרבה, ב-2019 יצא נוהל – העברתי לכם אותו גם בחומרים ואפשר לראותו על השקף – ואישרו נוהל להזמין ברך ממוחשבת.

רונן ליטבק: אמנם זה תהליך מסורבל קצת עם הרבה אישורים והרבה טפסי 17, אבל יש נוהל.

רונן ליטבק: בתוך אותו נוהל הם גם ציינו שאפשר לבחור בית מלאכה מתוך רשימת בתי המלאכה המורשים כמו לכל תותבת.

רונן ליטבק: במהלך נובמבר-דצמבר, כמכון לואיס, ספק משרד הבריאות לעניין, כ-18 קטועים אושרו בוועדות החריגים, ומאז ועד היום רובם לא קיבלו את התותבת.

עידית סילמן: אמרו להם את הסיבה?

רונן ליטבק: כן.

רונן ליטבק: מה זה לא קיבלו?

רונן ליטבק: הם קיבלו את אישור מכון לואיס ללכת לעשות את התותבת, ניגשו לבתי המלאכה, וגם נציג בתי המלאכה פה - - -

עידית סילמן: כמה בסך-הכול פנו?

רונן ליטבק: 18 קטועים.

רונן ליטבק: זה המספר שאני מכיר.

רונן ליטבק: אני מדויק, נכון?

רות פרמינגר: 19.

רונן ליטבק: סליחה, 19.

רונן ליטבק: חשב משרד הבריאות קיצץ מעלות העבודה של בתי המלאכה.

עידית סילמן: בעצם, לטעמכם, היו צריכים להיות מאושרים יותר מ-19?

רונן ליטבק: זה בסדר.

רונן ליטבק: זו התחלה.

רונן ליטבק: יש אישור שכל ארבע שנים קטוע של משרד הבריאות יכול להחליף רגל.

עידית סילמן: אז אתה אומר: אלה התחילו – בואו ונטפל קודם כול בהם, בואו ניתן להם, בואו נאפשר, ואז - - -

רונן ליטבק: אמת.

רונן ליטבק: הם ניגשו לבתי המלאכה.

רונן ליטבק: בתי המלאכה לא הסכימו לעשות, בגלל שקיצצו להם בעמלה.

רונן ליטבק: אני לא נכנס למי צודק ומי לא צודק.

שירלי פינטו קדוש: (אומרת דברים בשפת הסימנים, להלן תרגומם: לא הבנתי.

שירלי פינטו קדוש: מה זאת אומרת "הם לא הסכימו לעשות"?

שירלי פינטו קדוש: מה זה הקיצוץ?

שירלי פינטו קדוש: תרחיב קצת.

שירלי פינטו קדוש: )

רונן ליטבק: הקטועים הגיעו לבתי המלאכה.

רונן ליטבק: בתי המלאכה גילו במשרד הבריאות שקוצצה להם עמלת העבודה שלהם, מה שהם מקבלים בדרך-כלל, האחוזים שהם מקבלים.

עידית סילמן: מהו בערך הסכום שמועבר היום?

רונן ליטבק: אני לא יודע לדבר על הסכום.

רונן ליטבק: אני יודע לדבר באחוזים, וחישבנו שבאחוזים מדובר על כ-3,000 שקל.

עידית סילמן: זאת אומרת, זה הפער פחות או יותר.

רונן ליטבק: כן.

רונן ליטבק: ציינתי קודם שהקטועים האלה כבר כשנה הרגל שלהם כבר לא באחריות.

רונן ליטבק: הם יושבים פה אתי, ואבקש לשמוע גם אותם.

רונן ליטבק: התותבת שלהם לא באחריות.

רונן ליטבק: הם יכולים כל רגע ללכת ויקרה משהו לרגל, וההזנחה הזאת היא באחריות משרד הבריאות.

שירלי פינטו קדוש: (אומרת דברים בשפת הסימנים, להלן תרגומם: מה משרד הבריאות ענה על זה שהם לא מוכנים?

שירלי פינטו קדוש: )

רונן ליטבק: תשובת מכון לואיס ומשרד הבריאות: יש בית מלאכה אחד חדש – לכו אליו.

רונן ליטבק: מדובר בפרוטסטיסט צעיר שלקח אליו חמישה קטועים שכן ניגשו אליו.

עידית סילמן: בעצם, הסתבך גם הוא בלנסות להתאים להם ולעשות את העבודה.

רונן ליטבק: הם הסתבכו ופנו אלי.

רונן ליטבק: רבקה, אל תרימי גבות.

רונן ליטבק: אחרי זה תתייחסי.

רונן ליטבק: הם פנו אלי ודיברו איתי, אחד-אחד מהם.

רונן ליטבק: אחד – הצליחו איתו אחרי שמונה ניסיונות.

רונן ליטבק: היבואן של אותה פרוטזה בעצמו אמר לי שהוא כבר לא סומך ושהוא לא מצליח לעשות את זה.

רונן ליטבק: אבל, בסוף, מותר ועל-פי חוק קטוע יכול ללכת לבית המלאכה שהוא בוחר, והסכסוך הזה פשוט מאוקטובר לא נפתר.

עידית סילמן: זאת אומרת, יש איזשהו סכסוך פנימי, ובסופו של דבר, זה נופל על הלקוחות.

רונן ליטבק: כן.

רונן ליטבק: זה כמו שאשלח כל אחד מכם ואומר לו: לך רק לרופא השיניים הזה; צעיר שהגיע עכשיו ולמד רק עכשיו לעשות פרוטזות.

רות פרמינגר: אני רותי פרמינגר.

רות פרמינגר: אני רק אחדד עוד משפט אחד.

רות פרמינגר: אני רוצה להסביר משהו מהותי, שאני מבקשת שאתן, חברות הכנסת, תבינו על מה שאנחנו מדברים.

רות פרמינגר: מי שעושה פרוטזה זה סוג של יחסים מאוד מאוד מאוד מיוחדים ומאוד מאוד אינטימיים.

רות פרמינגר: מי שבונה את הפרוטזה לקטוע מכיר אותו, מכיר את מצב הרוח שלו ומכיר איך הוא הולך, ופתאום עכשיו להגיד לו: לך תחליף - - -

רונן ליטבק: זה אפילו לשבת אצל הפרוטסטיסט עירום.

רונן ליטבק: הקטועים מעל הברך צריכים להתפשט, להיות עם תחתונים ולשבת אצלו עירום.

רונן ליטבק: אלה יחסים אינטימיים.

רונן ליטבק: בסוף, בן-אדם עוסק כבר כמה שנים פרוטזה אצל הפרוטסטיסט שלו, הוא סומך עליו, הוא מכיר את הגדם שלו והוא מכיר את הבעיות שלו.

רונן ליטבק: (מקרין שקף, שכותרתו: תותבות ספורט.

רונן ליטבק: ) קוראים לדיון: סיוע משרד הבריאות לקטועי הגפיים בישראל.

רונן ליטבק: לצערי, יש עוד כמה מחדלים שאנחנו לא מקבלים תשובות ממשרד הבריאות.

רונן ליטבק: תותבות ספורט – "הצעד הבא" עשה עבודה קשה על - - -

עידית סילמן: זה, תותבות ספורט, זה קריטי מאוד.

רונן ליטבק: נכון.

רונן ליטבק: הצלחנו להכניס לסל – שכנענו את ועדת הסל שמגיעות תותבות ספורט לאוכלוסייה מאוד מסוימת של קטועים.

רונן ליטבק: מינואר או תחילת פברואר, כשהתקיימו ועדות הסל, ועד היום שום קטוע לא קיבל תותבת ספורט.

עידית סילמן: בוא נגיד את האמת:

עידית סילמן: כמה תותבות ספורט התבקשו במדינת ישראל באמת לספק עד היום?

רונן ליטבק: ניגשו קטועים לרופאים.

רונן ליטבק: הרופאים אמרו להם "אין לנו נוהל, אנחנו לא יכולים לתת לכם מרשם לגשת איתו למכון לואיס", ובזה זה נגמר, כי אני יודע שעוד לא יצא נוהל.

רונן ליטבק: לא יכול להיות שמפברואר מתעכבים עם הנוהל הזה.

רות פרמינגר: אני רוצה להגיד שחוזר מנכ"ל התפרסם.

רות פרמינגר: בחוזר מנכ"ל יש ארבעה קריטריונים.

רות פרמינגר: אז אנחנו באמת לא מבינים למה הקטועים צריכים לא לקבל את הזכאות שלהם בגלל שמישהו רוצה, מעבר לחוזר מנכ"ל, לעשות גם נוהל.

עידית סילמן: זאת אומרת, לא יצא עדיין נוהל של תותבות הספורט, למרות שבחוזר מנכ"ל יש ארבעה קריטריונים של תותבות ספורט ומה זה אומר - -

רות פרמינגר: שאושרו בסל.

עידית סילמן: - - שאושרו בסל.

עידית סילמן: למה אנחנו מחכים?

עידית סילמן: לנוהל?

רות פרמינגר: שאלה טובה.

רונן ליטבק: כן, לא יודע.

רונן ליטבק: הם פה והם ישיבו.

עידית סילמן: משרד הבריאות, בעצם, אנחנו מחכים לנוהל?

עידית סילמן: מה התהליך?

ירון סחר: אולי לגבי הנקודה של תותבות הספורט, כי זה עלה.

עידית סילמן: קרב את המיקרופון אליך כדי שנוכל לשמוע.

עידית סילמן: הצג את עצמך לפרוטוקול.

ירון סחר: אני ד"ר ירון סחר, ראש אגף השיקום.

ירון סחר: נראה לי שהמיקרופון לא כל כך עובד, ואני מתנצל.

עידית סילמן: ד"ר ירון, יש מצב שאתה עובר לכיסא ההוא כי המחשב פה גם מסתיר לי אותך ואני לא רואה אותך וחבל?

עידית סילמן: שיגענו אותך?

עידית סילמן: לא רואים אותך פה מאחורי כל המחשבים.

ירון סחר: הכול טוב.

רות פרמינגר: עדיף שנשמע אותו באמת.

רות פרמינגר: זה הכי חשוב.

ירון סחר: ישמעו, ואני לא אסתתר.

ירון סחר: הכול בסדר.

רות פרמינגר: אנחנו מוקירים תודה.

ירון סחר: קודם כול, אני רוצה להגיד שאני מברך על כל הסיפור הזה.

ירון סחר: אני מברך על זה שיש תותבות ממוחשבות בסל.

ירון סחר: אני גם מאוד מברך על זה שתותבות הספורט נכנסו.

ירון סחר: אני חושב שהשליחות שלנו – שלי אישית, כראש אגף שיקום – היא לנסות לספק לאנשים את הטכנולוגיה המתקדמת ביותר במסגרת הסל.

ירון סחר: אין מה לעשות, אנחנו עובדים במסגרת הסל בתקציב נתון.

ירון סחר: אנחנו צריכים למתוח כל שקל כדי לתת את המקסימום מתוכו.

ירון סחר: אני חושב שכאן אין שום מחלוקת בינינו.

ירון סחר: לגבי תותבות ספורט, אנחנו באמת השלמה של התהליך, ואני רוצה להסביר למה נכון נוהל.

ירון סחר: כשאדם רוצה אקמול, הוא הולך לבית מרקחת ולוקח אקמול.

ירון סחר: יש רק אקמול אחד או מקסימום תחליפים שהם זהים לאקמול.

ירון סחר: תותבות ספורט זו כותרת שמתחתיה יש סוגי תותבות שונים, שחלקן מותאמות לסוגי ספורט שונים וחלקן ספציפיות לספורט נתון.

עידית סילמן: זאת אומרת, הרופאים היום באמת לא יודעים אפילו איך להתייחס לזה?

ירון סחר: יותר מזה.

ירון סחר: אם יש לך בארץ, בטח, עשרות רכיבים, שבסופו של דבר נכנסים תחת הכותרת של רכיבים לתותבות ספורט, הרכיבים האלה מיובאים ממספר חברות על-ידי מספר יבואנים.

ירון סחר: התמחור נעשה לפי איזשהו - - -

עידית סילמן: מהו התמחור?

ירון סחר: לדעתי, 3 מיליון על-פי איזושהי דוגמה.

עידית סילמן: לא.

עידית סילמן: לבן-אדם.

ירון סחר: זה, בדיוק, העניין.

ירון סחר: יש טווח.

ירון סחר: יש תותבות שהן יקרות יותר, תותבת ריצה מסוימת, ועם ברך ובלי ברך.

ירון סחר: יש פה הרבה מאוד מגוון.

ירון סחר: בסופו של דבר, תפירה של תותבת - - -

שירלי פינטו קדוש: (אומרת דברים בשפת הסימנים, להלן תרגומם: אבל אם אתה משווה את זה, לדוגמה, למכשירי שמיעה, כשאני לוקח מכשיר שמיעה יש המון סוגים: מה אני רוצה?

שירלי פינטו קדוש: איזה מחיר?

שירלי פינטו קדוש: יקר יותר?

שירלי פינטו קדוש: צורה?

שירלי פינטו קדוש: רמת השמיעה?

שירלי פינטו קדוש: כל אחד עושה את ההתאמה, וכמובן יש את איכות החברות.

שירלי פינטו קדוש: זה אמור להיות אותו דבר.

שירלי פינטו קדוש: למה זה לא עובד.)

ירון סחר: אני חושב שפה המורכבות עוד יותר גדולה, כי אתה ממש צריך לתפור לנכה בהתאם - - -

עידית סילמן: כן, תופר חליפה, בהתאם לספורט.

עידית סילמן: עכשיו, שאלה.

ירון סחר: אני דווקא רוצה לאפשר לקטועים, אם הייתי יכול.

ירון סחר: היינו יכולים ללכת לפי התמחור לסל ולהגיד "אוקיי, זה מה שאושר".

ירון סחר: אני לא רוצה את זה.

עידית סילמן: אבל יכול להיות שכדאי, כי אם גם כך אף אחד לא מקבל בסוף כלום, אולי עדיף שמישהו יקבל משהו.

ירון סחר: לא.

ירון סחר: אנחנו כן רוצים לאפשר לנכים בחירה.

ירון סחר: אני רוצה שאדם יבוא ויגיד לי "אני רוצה לעשות סקי", "אני רוצה לרוץ" או "אני רוצה לשחות", ושהאדם הזה יוכל לקבל, לפי בחירתו, את התותבת שמתאימה לו, ולכן נדרש תהליך יותר מורכב.

ירון סחר: בעיה נוספת שקיימת כאן היא, שגם אם התמחור נעשה לפי כף רגל אחת שלקחו כדוגמה מיבואן נתון, אני, במסגרת כללי ההתקשרות, לא יכול ללכת לאותו יבואן ולהגיד "אוקיי.

ירון סחר: בחרתי ברגל שלך".

ירון סחר: כמובן שאצטרך לייצר איזשהו תהליך מכרזי.

ירון סחר: על מנת לזרז את הדברים, אנחנו הולכים לעשות את המכרז באופן פנימי בהנחיית האגף דרך מכון לואיס במקביל בשביל 'לסגור' את הכול מהר.

ירון סחר: הנוהל עצמו כבר נכתב.

ירון סחר: כתבנו טיוטה.

ירון סחר: אנחנו נסיים את המעבר של הגופים המקצועיים ממש בקרוב.

ירון סחר: אני אגיש את זה להתייחסות גם לקטועים, כי אני רוצה שהם יהיו חלק מהתהליך הזה.

ירון סחר: אני מקווה שאת הנושא הזה באמת נשלים מאוד מאוד בקרוב.

ירון סחר: אנחנו רוצים - - -

עידית סילמן: אתה יודע לתת לנו פחות או יותר לוחות-זמנים?

ירון סחר: קשה לי להתחייב כעת, כי זה לא תלוי רק בי.

ירון סחר: זה באמת בראש - -

עידית סילמן: מה עם לתת סכום מסוים?

ירון סחר: - - סולם המטלות שלנו.

ירון סחר: אנחנו נסיים את זה בהקדם.

עידית סילמן: אבל אז מה אמור להיות בנוהל הזה?

עידית סילמן: מה אמור להיות בו כתוב?

עידית סילמן: שמה?

עידית סילמן: שבן-אדם שהולך, נניח, לכיוון ריצה של מרתונים, טריאתלון - - -

ירון סחר: כתוב, קודם כול, מי זכאי, כי, נניח, אדם שתפקודו מאוד מאוד נמוך לא ייכלל.

עידית סילמן: אז הוא לא זכאי.

רונן ליטבק: דברים שכתובים והוכנסו לסל על-ידינו.

רונן ליטבק: זה לא מסובך.

עידית סילמן: אבל יש כבר קריטריונים בסל.

ירון סחר: הקריטריונים הם כלליים, והם נכנסו.

ירון סחר: העניין הוא שעליהם צריך - -

עידית סילמן: נוהל.

ירון סחר: - - לדייק את הדברים.

ירון סחר: זה בדיוק מה שהנוהל הזה עשה.

ירון סחר: אז אני אומר שאוטוטו הוא מושלם.

ירון סחר: הוא יועבר אליכם להתייחסות, כי אני חושב שאתם צריכים להיות חלק.

עידית סילמן: מה זה אוטוטו?

עידית סילמן: בוא וניקח זמנים.

ירון סחר: אני מקווה שבתוך שבועות ספורים הוא סגור.

עידית סילמן: נגיד, אפשר לומר עד שלושה שבועות מהיום?

ירון סחר: אני מקווה.

ירון סחר: זה לא תלוי רק בי.

ירון סחר: אני לא הגורם היחידי בדבר הזה.

ירון סחר: אני מבטיח - - -

עידית סילמן: מתי זה נכנס לסל?

עידית סילמן: זה הסל האחרון שאנחנו מדברים עליו?

ירון סחר: בפברואר קיבלו את זה.

ירון סחר: אנחנו נשים את כל כובד משקלנו כדי לקדם את זה.

עידית סילמן: אז אין טעם לעכב את זה כל כך הרבה גם לטובת אנשים - - -

ירון סחר: באמת איש לא מעכב את זה.

ירון סחר: אנחנו רוצים לחלק את הכסף הזה.

רות פרמינגר: אבל אני חושבת שהפקטור של מכרז הוא פקטור מאוד מורכב.

רות פרמינגר: אני רואה שם בעייתיות מאוד גדולה.

רות פרמינגר: אני רוצה להגיד משהו: קודם כול, כשנכנסת לתפקיד, בירכנו אותך ואנחנו שמחים שאתה בתפקיד, אבל כשאנחנו כבר התרענו – במועד שהוועדה אישרה אנחנו ידענו שיהיה כדבר הזה וביקשנו שיתייחסו לזה – קשה לי לקבל ולהיות אופטימית לגבי לוחות-זמנים.

רות פרמינגר: נושא של מכרז הוא נושא מאוד מורכב.

רות פרמינגר: אני יודעת שכבר היה מכרז אחד וקרתה איזושהי תקלה, ועוד פעם חזרו.

עידית סילמן: כן.

עידית סילמן: מכרז זה לא עניין ארוך קצת?

רות פרמינגר: ארוך מאוד עם סטנדרטים מאוד קשים ומקשים.

רונן ליטבק: אגב, בנוהל הברכיים הממוחשבות היה מכרז שהיה לא כשר.

רונן ליטבק: לקטועים כבר אושרה תותבת, ואז אמרו להם: רגע, המכרז לא טוב.

רונן ליטבק: זה היה לפני זמנו של ד"ר ירון.

רונן ליטבק: גם אני רוצה לברך את ד"ר ירון שמביא רוח חדשה מדהימה.

רות פרמינגר: נכון.

עידית סילמן: אני סתם אומרת: נתקענו רגע בתותבות הספורט, ואנחנו אפילו לא בפרוטזות הרגילות.

עידית סילמן: אבל אני שנייה רוצה לומר: הרי בן-אדם שבוחר לעשות ספורט במציאות שבסוף היא מציאות לא פשוטה – אני מאמינה שבן-אדם לא בוחר ללכת ולהשקיע מזמנו וממרצו אם באמת הסיכוי שישתמש בזה יהיה נמוך, ואני גם תוהה כמה אנשים במדינת ישראל צריכים פרוטזות של ספורט שהן באמת ברמה כזו או אחרת – יש לכם פחות או יותר את הערכת הנתונים בכמה מדובר?

ירון סחר: יש לנו.

עידית סילמן: בסופו של דבר, בוא ונגיד את האמת, שאנחנו, כחברה – מגיעות לכאן, לוועדה, הרבה סוגיות מאוד מאוד משמעותיות, שכולן באמת חסד וחמלה.

עידית סילמן: אבל כשאני מסתכלת על הדבר הזה, אני אומרת: תקשיב, אנחנו מדברים באמת על אוכלוסיות שבזה החברה שלנו נמדדת.

עידית סילמן: בסוף, ביחס לאוכלוסיות האלה אנחנו, כחברה, נמדדים – ביחס שלנו, במהירות שלנו, במהירות התגובה.

עידית סילמן: מביאים לכאן, לוועדה, אישורים של דברים ממשרד הבריאות, שאתה יודע שאפשר לתקתק אותם, כשרוצים, מהרגע להרגע.

עידית סילמן: אני שואלת: איך אפשר לבוא, לקחת את הדבר הזה ולהגיד "שנייה, מכרז זה גם הליך מורכב", ולייצר איזושהי מציאות מהירה יותר וטובה יותר?

עידית סילמן: בוא ותציע אתה; אנחנו גם נפנה, וביחד נשב עם השר, עם הצוות, עם המנכ"ל, כדי לראות מה אפשר לעשות, כי אני בקשר איתם בנושא הזה.

ירון סחר: אני אשמח לקיים דיון על זה.

ירון סחר: אני חושב שהמעקפים שאנחנו נוכל לקיים למערכת המכרזית דרך המשרד תהיה דרך מכון לואיס.

ירון סחר: אני חושב ששם נוכל לעשות את זה בלוחות-זמנים הרבה יותר קצרים מאשר מה שאנחנו רגילים במכרזים רגילים.

ירון סחר: אני עדיין חושב שלא יהיה מנוס מאיזשהו תהליך מכרזי, כי אני לא יכול לבוא ליבואן א' ולא ליבואן ב' ולהגיד "אני בוחר דווקא את הציוד שלך" בזמן שיש - - -

עידית סילמן: אבל למה עד עכשיו, מהרגע שבאמת זה אושר בסל, לא יצא כבר מכרז?

ירון סחר: יש כאן תהליך של ניסיון להבין, למפות את השוק ולהבין מהם הרכיבים.

ירון סחר: אנחנו נדאג לדברים שייעשו בהתאם.

עידית סילמן: בתור יושבת-ראש ועדה כאן וגם בשם כל החברים שחברים פה בוועדה, אנחנו באמת מבקשים ואף דורשים שהנושא הזה ייעשה כמה שיותר מהר, כי זה באמת לעניינם.

ירון סחר: אין מחלוקת.

עידית סילמן: רונן, תמשיך.

רונן ליטבק: אני מיד מסיים.

שירלי פינטו קדוש: (אומרת דברים בשפת הסימנים, להלן תרגומם: רונן, סליחה שאני קוטעת אותך.

שירלי פינטו קדוש: )

רונן ליטבק: אני קטוע כבר חמש שנים...

שירלי פינטו קדוש: (אומרת דברים בשפת הסימנים, להלן תרגומם: יושבת-ראש הוועדה, תודה על הדיון.

שירלי פינטו קדוש: אני חייבת ללכת לוועדת העבודה והרווחה לעוד דיון.

שירלי פינטו קדוש: אני אעקוב.

שירלי פינטו קדוש: )

רות פרמינגר: אנחנו נשמח.

רות פרמינגר: תודה רבה.

עידית סילמן: נעדכן, כמובן, על הדברים.

עידית סילמן: תודה רבה על הנוכחות.

רונן ליטבק: (מקרין שקף, שכותרתו: מחדלים נוספים.

רונן ליטבק: ) שוב, כמו שאמרתי, ד"ר ירון סחר הביא לנו קצת רוח חדשה וכן אוזן קשבת ויש עם מי לדבר והרבה דברים לא תלויים בו ואנחנו מבינים את זה, אבל בסוף הוא זה שצריך לתת לנו תשובות.

רונן ליטבק: קודמיו בתפקיד, יחד עם הבכירים במכון לואיס, יצרו, כמו שאמרתי, הזנחה של עשרות שנים של קטועי הגפה, ואני כן רוצה למקד כמה דוגמאות, ואז לעבור לחבריי כדי שתשמעי קצת אותם, מדם ליבם, אלה שמחכים לאותן ברכיים ממוחשבות.

רונן ליטבק: תותבות לסביבה רטובה – כהורה קטוע לילדים, נחלים, ים ובריכה זה לא מה שנגיש לי.

רונן ליטבק: ילדים מודרים מטיולים שנתיים.

רונן ליטבק: תשובת משרד הבריאות – עידית, אני מקווה שתעמדי בתשובה הזאת – היא: זה nice to have ללכת לים וללכת לנחלים, nice to have.

רונן ליטבק: תותבות איכותיות לילדים – תשובת משרד הבריאות: הם גדלים מהר מדי, זה יקר לנו.

רונן ליטבק: בעצם, מה שמשרד הבריאות עושה – דופק לילדים את הגוף.

רונן ליטבק: זה מוכח במחקרים מקצועיים בכל רחבי העולם.

רונן ליטבק: כשנותנים להם את כף הרגל הכי לא טובה, זה פשוט הורס להם את הבריאות.

רונן ליטבק: במקום לתת להם תותבות איכותיות כמו שקורה בבריטניה, גרמניה וארצות-הברית, כאן התשובה היא: הם גדלים מהר מדי, אז ניתן להם כף רגל בסיסית.

רונן ליטבק: אגב, זו כף רגל בסיסית שנותנים לאנשים בני 70 ו-80 פלוס שכל מה שהם צריכים זה אולי לקום מהמטבח לשירותים ודברים כאלה.

רונן ליטבק: הרבה שיקולי תקציב כל הזמן על פני מקצועיות – לאחרונה, אני לא רוצה להרחיב ולרדת איתך פה לפרטים של איך בונים פרוטזה, התקציב הוא לפני שיקולי מקצועיות.

רונן ליטבק: אנחנו רחוקים מסטנדרט עולם מערבי.

רונן ליטבק: האם יש איזשהו מסמך מסודר לאיך בונים פרוטזה ומהם התהליכים?

רונן ליטבק: לא קיים.

רונן ליטבק: עשרות שנים זה לא היה, לא קיים, ורק מקצצים ומקצצים בתהליך הנכון.

רונן ליטבק: קיבלו כל הזמן החלטות עלינו, על קטועים – אותם רופאים שאני אוהב לקרוא להם: הרופאים של דור רכב מרופא – הם לא יודעים מה זה להיות בתוך פרוטזה, הם לא יודעים מה נוח לנו, מה טוב לנו ומה לא טוב לנו, וזו ההתנהלות.

רונן ליטבק: אני מקווה שבאמת עם ד"ר ירון סחר אנחנו נגיע למקום אחר.

רונן ליטבק: נפגשנו כמה פעמים, אבל עדיין אנחנו לא יכולים לחכות כל כך הרבה.

רונן ליטבק: זה חייב להיעצר.

רונן ליטבק: אני רוצה להחזיר את הדיון לפרוטזות הממוחשבות, ואם אפשר – לתת למכובדיי לדבר.

רות פרמינגר: יש את השמות של שניהם.

עידית סילמן: בבקשה.

צח זלמן ליבוביץ: שמי צחי ליבוביץ, ואני תשע שנים קטוע רגל מעל הברך.

צח זלמן ליבוביץ: אני מחכה מעל שנה לברך הממוחשבת, עוד מהאישור שנכנס לסל, ולפני זה עוד ניסיתי לקבל דרך נוהל ועדת חריגים, וגם לא קיבלתי.

עידית סילמן: נוהל של ועדת חריגים בקופת-חולים?

רות פרמינגר: לא.

רות פרמינגר: מכון לואיס.

צח זלמן ליבוביץ: לא.

צח זלמן ליבוביץ: דרך מכון לואיס.

צח זלמן ליבוביץ: אז פשוט לא הייתה הזכאות.

צח זלמן ליבוביץ: זה בכובע הפרטי.

צח זלמן ליבוביץ: בכובע ההתנדבותי אני באמת בקהילה עוזר להרבה קטועים בנושא מיצוי זכויות מהניסיון האישי.

עידית סילמן: אתה עוסק בספורט כזה או אחר?

צח זלמן ליבוביץ: אני עוסק בספורט של חדר כושר, אופניים וכדו'.

צח זלמן ליבוביץ: מה שמקומם זה שמספיק גם קשה לנו ככה עם כל הביורוקרטיה, בגלל כל הגופים שמעורבים.

צח זלמן ליבוביץ: קופת-חולים לא יודעת את הנוהל, מה שמכון לואיס מבקש, ואז זה "תלך ותחזור, תלך ותחזור", למרות שבתקופת הקורונה זה ירד פלאים ואפשר הכול לעשות דרך המחשב ולא צריך להגיע פיזית.

צח זלמן ליבוביץ: מעבר למה שאמרו פה, אני רוצה להתייחס לכך שבתור קטוע מעל הברך, תביני, זה כמו שאני אגיד לך עכשיו: לכי לספר אחר או לקוסמטיקאית אחרת, בתור אישה, שאת לא מכירה ולא יודעת.

צח זלמן ליבוביץ: זה בנושא בית המלאכה היחיד שיש.

צח זלמן ליבוביץ: אני לא נכנס כרגע לטיב או לניסיון שיש לו.

צח זלמן ליבוביץ: הבעיה היא גם שזה לא רק שאני בא ומקבל ממנו את הברך וזהו.

צח זלמן ליבוביץ: אני צריך בארבע או החמש השנים הבאות כל הזמן תחזוקה – לפעמים פעם בשבוע ולפעמים פעם בשבועיים.

צח זלמן ליבוביץ: אז, לא מספיק שהוא נמצא רחוק למשל מרוב האנשים שנמצאים, ואת צריכה מענה עכשיו ואת לא יכולה לצלצל והוא יגיד לך "אני עסוק, תבואי בעוד שבועיים", אלא אם יש איזושהי תקלה אף בית מלאכה אחר – מה שנקרא: הוא לקח את השמנת על הפרוטזה הממוחשבת – לא יעשה את התיקונים ולא ירצה.

צח זלמן ליבוביץ: זה גם נוגד את כל העניין שיש אחריות ויש עניינים.

צח זלמן ליבוביץ: אם את שואלת אותי, למשל, מה הכי חורה לי חוץ ממה שאמרתי לך עם כל הסרבול הזה, הוא שאני היום עם פרוטזה שהיא לא תקינה ואי-אפשר לתקן אותה.

צח זלמן ליבוביץ: אני יכול לקבל את מה שהיה לי.

צח זלמן ליבוביץ: זאת אומרת, לקבל משהו פחות טוב ממה שאני זכאי.

צח זלמן ליבוביץ: אני, למשל אבא - - -

עידית סילמן: ואז אתה לא זכאי ארבע שנים - -

צח זלמן ליבוביץ: בדיוק.

רות פרמינגר: בדיוק כך.

עידית סילמן: - - ואז אתה מאבד את הזכאות.

עידית סילמן: מצד שני, אתה מחכה ואתה מחכה עם פרוטזה שהיא לא טובה שבעצם גם הורסת לך את הבריאות.

צח זלמן ליבוביץ: כדוגמה הכי טובה, חוץ מהכאבים שיש לי באגן ובגב, יש לי ילד בן חמש שאני מפחד להרים אותו על הידיים כי אני לא יודע מתי אני יכול.

עידית סילמן: גילוי נאות – למדתי במגמת שיקום נכים בווינגייט.

עידית סילמן: למדתי שם הידרותרפיה, ועבדתי בהרבה מקומות, ובסוף התעסקתי הרבה עם פרפלגים, קטועי רגליים וכדו' ועם הפרוטזות.

עידית סילמן: האמת היא שאני מכירה את התהליך.

עידית סילמן: התהליך גם ככה לא פשוט עבורם.

עידית סילמן: הייתי איתם במקומות שבהם הם עושים ספורט שיקומי.

עידית סילמן: בעצם, התהליך לא פשוט עבורם – כל נושא הרטיבות וההשפעה.

עידית סילמן: מי שמגיע לעשות ספורט זה גם ככה אחרי תהליך.

עידית סילמן: אני אומרת, כי אנחנו צריכים להיות שם בשבילם וכמה שיותר ולנסות לעזור.

עידית סילמן: בסופו של דבר, אב לילד לא צריך להמתין.

עידית סילמן: בסוף, הוא ילך ויעשה פרוטזה שהיא פרוטזה פחות טובה כי לא תהיה לו ברירה, אבל למה זה צריך להיות ככה?

עידית סילמן: אם אני אקים הדסטארט (headstart), אני בטוחה שתוך שנייה מדינת ישראל פה תירתם למען ותעזור וזה בסדר גמור וגם זו אפשרות, אבל בסוף הכסף קיים ויש את האפשרות, וגם אם לא קיים כסף ויש פה gap קטן, פער קטן, שצריך להוסיף לתוכו – אז בתוך מערכת הבריאות זה לא שאין תקציבים וזה לא שאין כספים.

עידית סילמן: אני בטוחה שגם שרי האוצר והבריאות ישמחו פה להירתם למען המצוקה הזאת.

עידית סילמן: יש לנו פה מצוקה של המשרדים, ואני בטוחה שנוכל לסגור את העניין הזה.

ירון סחר: אני אשמח להסביר.

עידית סילמן: סתם, אתה-יודע, יושב אזרח מהשורה בבית, צופה בנו ואומר: - -

ירון סחר: זה מוזר.

ירון סחר: נכון, זה מוזר.

עידית סילמן: - - מה קורה פה?

עידית סילמן: כאילו, המדינה נותנת – לא נותנת.

עידית סילמן: מאפשרת – לא מאפשרת.

עידית סילמן: יש פה איזשהו – כאילו מה צריך מאיתנו, אנחנו האזרחים, כדי שנוכל פה לאירוע?

ישראל קדר: חודשיים take away של איזה מישהו מהמכובדים, 55,000 שקל.

ישראל קדר: בשביל זה אנחנו שנה וחצי מסתובבים.

ישראל קדר: אני החלקתי על הכביש, כמעט נדרסתי, ולא יכולתי לקום.

עידית סילמן: מה שמך?

ישראל קדר: ישראל קדר.

ישראל קדר: אני כמעט שנתיים עם פרוטזה ישנה ומחכה.

ישראל קדר: טיילתי עם הכלבה והחלקתי על הכביש באמצע עיקול, ורק חיכיתי שיבוא אוטובוס וידרוס אותי.

ישראל קדר: 3,000 שקל – אמרתי לפרוטזיסט: אני אשלם את ה-3,000, והוא אמר: לא, משרד הבריאות לא מאשר.

ישראל קדר: הם הלקוח.

רונן ליטבק: ישללו את הרישיון.

עידית סילמן: הבנתי.

עידית סילמן: הבנתי.

עידית סילמן: אז אתה גם לא יכול כאילו פרטי, אם אתה רוצה.

ישראל קדר: ריבונו של עולם, תנו לנו את הכסף שמגיע, תקציב לפרוטזה.

ישראל קדר: אני מוכן להוסיף.

עידית סילמן: אולי באמת - - -

ירון סחר: אשמח להסביר.

אמנון סלעי: אני אמנון סלעי.

עידית סילמן: מה תפקידך בכוח?

אמנון סלעי: אני גם קטוע מעל הברך חמש שנים.

אמנון סלעי: במקצועי, אני מדריך טיולים ומורה.

אמנון סלעי: למזלי הטוב, אני חזק, זאת אומרת אני הולך ומדריך במסגרת מה שאני יכול לעשות.

אמנון סלעי: אבל אני הולך כל יום וכל רגע, והדבר הראשון שאני עושה זה אני חושב איך לנעול את הברך שלי כדי שהיא פשוט לא תקרוס.

אמנון סלעי: ז ה ההבדל בין ברך ממוחשבת לברך רגילה.

עידית סילמן: נכון.

אמנון סלעי: איך לא לקרוס – הדברים הכי פשוטים בעולם.

אמנון סלעי: מעבר לללכת לטיולים והכול, שאני לא יכול לעשות אותם, אז יש את הבטיחות המינימלית.

אמנון סלעי: אני אפילו לא מדבר על כביש אני הולך בו.

אמנון סלעי: אני הולך פה במדרגות.

אמנון סלעי: ברך ממוחשבת תמנע ממני את הקריסה הפשוטה הזאת והנפילה הזאת, ואני חושב שזה הבסיס של ההבנה הזאת.

עידית סילמן: אני לגמרי מצליחה להבין.

עידית סילמן: האמת היא שפשוט באמת במקרה, כי נתקלתי בזה בחיי, בווינגייט היה איתי בכיתה סטודנט למקצועות הבריאות וכל מה שלמדנו, בחור מקסים בשם חן, שבאמת היה קטוע והשתמש בברכיים ספורטיביות כל הזמן ובפרוטזות ספורטיביות כל הזמן.

עידית סילמן: באמת יש לזה משמעות כאילו אדירה.

עידית סילמן: אני אפילו זוכרת את הנעילה, את הקליקים האלה.

עידית סילמן: יש לזה משמעות אדירה ליום-יום של האנשים.

עידית סילמן: מה שאנחנו רואים בו דבר מאד פשוט של פשוט ללכת הוא - - -

ירון סחר: אני מזדהה עם זה היטב.

עידית סילמן: מה אפשר לעשות?

ירון סחר: אני באמת רוצה להסביר את הקושי.

ירון סחר: קודם כול, כמו שאמרתי בתחילת דבריי, אני רוצה את הטכנולוגיה הזאת.

ירון סחר: אני והמשרד רוצים את הטכנולוגיה הזאת, וככול שוועדת הסל, ואנחנו צריכים לזכור שאנחנו עובדים במסגרת סל בריאות, תאשר הכנסה פנימה של תותבות לסביבה רטובה ותתעדף אותה על פני דברים אחרים, כי אין מה לעשות וכשאנחנו מדברים על סל אנחנו מדברים על משחק סכום אפס ואנחנו מכניסים טכנולוגיה אחת ואנחנו לא מכניסים טכנולוגיה אחרת, וככול שוועדת הסל תתעדף מתן של תותבות מתקדמות לילדים, ששם יש את הבעיה שתדירות ההחלפה מאוד גבוהה כי תותבות אוגרות אנרגיה נדרשות להחלפה על-פי משקל הילד ולכן תדירות ההחלפה הרבה יותר גבוהה, וזה לא שאנחנו מתנגדים לזה – נהפוך הוא, אנו רק עובדים בתוך מסגרת תקציבית נתונה – ברגע שהדברים האלה יתועדפו ויוכנסו לסל, אנחנו נדע לתת אותם.

ירון סחר: אנחנו נשמח לתת אותם.

רות פרמינגר: יש לי שאלה אליך: האישור של התותבות של הספורט לא היה החרגה של ילדים.

רות פרמינגר: אז, אני רוצה לדעת אם זה משהו שהוא אינטרפרטציה או משהו שהוא פרשנות.

רונן ליטבק: זה גם לא נכון שמשרד הבריאות לא מתנגד.

רונן ליטבק: יש מכתב, וצירפתי אותו ואפשר לראות, שההמלצה שלהם היא: לא לתת סביבה רטובה, זה nice to have, ילדים גדולים מידי, גדלים מהר מדי, לא מומלץ לתת להם, מספיק להם such.

רונן ליטבק: ד"ר סחר, זה לא נכון.

רונן ליטבק: בבקשה.

ירון סחר: שוב, אני יודע כי ראיתי איך דברים נשים.

ירון סחר: כשאתה מגיש בקשה - - -

עידית סילמן: לפני סל, בוא ונקבל תשובות על הברכיים הממוחשבות.

עידית סילמן: מה קורה באירוע הזה?

ירון סחר: הקושי שם נובע מאיזושהי בעיה הרבה יותר רחבה בדרך שבה מתמחרים בישראל תותבות וסדים.

ירון סחר: מה שקורה הוא שבישראל תותבות וסדים, כאשר מכון בונה תותבת או סד, הוא מקבל, במסגרת הנוהג הקיים, עמלה של 11% מהעלות של כל רכיב שמתחבר לתותבת או לסד.

ירון סחר: עד עכשיו הסתדרו עם זה פחות או יותר, כי הייתה עלייה איטית במחירי הברכיים.

ירון סחר: ברגע שנכנסו הברכיים הממוחשבות פנימה, חלה עלייה דרמטית במחיר הרכיב הזה, מסביבות 10,000 ל-60,000–70,000, וברכיים ממוחשבות אחרות שהתייחסו אליהן וניתנות על-ידי משרד הביטחון מגיעות לסכומים גבוהים פי כמה וכמה.

ירון סחר: אלא מה?

ירון סחר: היקף העבודה שנדרש כדי להתקין את הברך הזאת לא עלה פי 7, פי 7, פי 40 או פי 50, ולכן בזמנו ישבו במשרד ואמרו: אוקיי, על - - -

אברהם עמי לוי: אבל, ירון, התחזוקה יותר אינטנסיבית מהפרוטזה הממוחשבת.

אברהם עמי לוי: צריך פעם ב-18 חודשים לשלוח אותה לעדכון תוכנה - -

ירון סחר: הכול נכון, ועדיין - - -

אברהם עמי לוי: - - והפרוטזיסט צריך לפרק ולהרכיב תותבת אחרת ואחרי זה להרכיב את זו שחוזרת.

אברהם עמי לוי: הוא צריך לעשות את זה כל שנה וחצי, והכול בחינם הוא עושה.

ירון סחר: זה שוקלל.

ירון סחר: לא, לא, זה שוקלל.

אברהם עמי לוי: זה הכול ב-11%.

ירון סחר: זה שוקלל פנימה.

קריאה: אתה טועה.

ירון סחר: אני לא טועה.

קריאה: 5%.

ירון סחר: ב-5%.

ירון סחר: זה שוקלל פנימה.

ירון סחר: גם אחרי ההורדה הזאת, ההפחתה, על התקנת התותבת הממוחשבת מכון תותבות מרוויח יותר על התקנת ברך ממוחשבת מאשר על התקנת ברך רגילה, אבל עזבו.

ירון סחר: זה לא עניין של הסכום עצמו.

ירון סחר: קודם כול, יש כאן עניין של באמת מנהל תקין ושימוש מיטבי בכספי ציבור.

ירון סחר: השאלה היא האם זה 50,000 או 100,000 שקל.

ירון סחר: בשביל לסבר את האוזן, 100,000 מהתחום שלי זה שווה ערך ל-600-700 טיפולים פיזיים או מפגשים של עובדת סוציאלית.

ירון סחר: זה המון.

ירון סחר: זה לא משהו שאני יכול לזלזל בו.

ירון סחר: נכון שבהשוואה למיליארדים של תקציב הבריאות זה נשמע סכום קטן.

ירון סחר: עדיין אנחנו צריכים לנהל אותו בחוכמה.

ירון סחר: אני חושב שאנחנו צריכים לתת כמה מענים לעסק הזה.

עידית סילמן: אז אולי לבוא ולהגיד "זה הסכום שאנחנו מוכנים להעניק לכל מטופל", וכל אחד יעשה את ההשלמה שלו, כאילו אם אנחנו לא מצליחים להביא איזשהו פתרון הלכה למעשה בסוף.

ירון סחר: יש עם זה הרבה בעיות, האם לאפשר לאנשים לשלם בעצמם.

רות פרמינגר: לפני שאנחנו נכנסים לסוגיה הזאת – ירון, סליחה – אני מוכרחה להגיד משהו.

רות פרמינגר: סל התרופות בנוי בצורה כזו שכשמקבל הקטוע את התקציב של התותבת, זה לא על חשבון מישהו אחר אחרי שזה כבר אושר בסל.

רות פרמינגר: תבינו.

רות פרמינגר: לסל התרופות מוגשות כל מיני פרוצדורות וטכנולוגיות.

רות פרמינגר: יש מלחמה ויש מאבק מאוד גדול.

רות פרמינגר: לכולם מגיע.

רות פרמינגר: משקבעה ועדת הסל והגישה את הרשימות, מבוססות על תקציבים, והממשלה אישרה את זה בממשלה, לא יכול להיות שיבוא מישהו ויגיד שהתותבת הזאת נלקחת ממשהו שווה ערך.

ירון סחר: לא, זה לא מה שאמרתי.

רות פרמינגר: זו כאילו הייתה תחושתי.

רות פרמינגר: אבל ברגע שזה כבר בתקציב - - -

ירון סחר: בשום פנים ואופן, לא.

רות פרמינגר: אני רוצה להגיד לך שאני מנהלת מאבקים כאלה שנים רבות, ואשרינו ואני שמחה על היום הזה שהוועדה אישרה.

רות פרמינגר: אבל, משאישרה את זה, אף אחד לא יכול לא לתת להם להשתמש בזה.

עידית סילמן: בוא ושחרר.

רות פרמינגר: משפט אחרון – ההתנהלות של משרד הבריאות, ואני הייתי אפילו אומרת את זה, בלי לפגוע באף אחד, בתרגיל הזה שפתאום להכניס את הקיצוץ בתקציב ולעשות balance על איזה סכום של כסף ולא לתת – אני לא דואגת למכונים, וזה בכלל לא הפוקוס שלי, אבל ברגע שאנחנו כבר יודעים את הזה, עוד לפני שנכנסת לתפקיד, ואני באמת אומרת לך בשיא היושר, יש פה איזושהי התרשלות של משרד הבריאות שלא טיפל או עצם עין בפני דבר שהוא ידע שזה בא לפתחו.

רות פרמינגר: זה מה שאנחנו מלינים.

רונן ליטבק: כבר מנובמבר אנחנו שולחים מכתבים למשרד הבריאות.

רונן ליטבק: לא מעניין אותי הצד התקציבי, ולא מעניין אותי מי צודק.

רונן ליטבק: יש פה סכסוך, וזה לא מעניין אותם.

רונן ליטבק: אז שלא יהיו להם פרוטזות, אז שצחי ייפול, והם ייפלו וזהו.

רונן ליטבק: לא מעניין אותי הסכום.

אמנון סלעי: זה כל כך מתסכל, שכבר אומרים לך "הינה, אישרו לך תותבת ממוחשבת", ואתה עושה "יש", ואז אתה בא ובעל המכון אומר לך: לא, אנחנו מצטערים.

אמנון סלעי: אנחנו לא בונים, כי קיצצו לנו בבת אחת את העמלה.

אמנון סלעי: זה כל כך מתסכל, שאני לא יכול באמת.

אמנון סלעי: אין מילים כאלה.

עידית סילמן: אני רוצה לשמוע את רואה-החשבון חסן אסמעיל, חשב המשרד, שאיתנו בזום.

ירון סחר: לפני שחסן מדבר, אני חייב להגיד משהו על הפתרון.

ירון סחר: אני חושב שיש מספר צעדים שאנחנו צריכים לעשות.

אברהם עמי לוי: לפני שנעשה את הצעדים, צריך פרוטזות.

עידית סילמן: זה היה חזק.

ירון סחר: דרך-אגב, ההורדה של 5% החלה שנים לפני, החלה עוד בתקופת הפיילוט, עוד לפני שזה נכנס לסל, כך שבתנאים האלה יוצרו כבר תותבות לפני כן.

רות פרמינגר: עוד יותר גרוע.

ירון סחר: הן יוצרו, ואחר כך חל פתאום איזשהו שינוי בהתנהלות של מכוני התותבות והפסיקו לבנות.

ירון סחר: אני רוצה לומר שאני חושב שצריך לתת את המענה בכמה שלבים.

עידית סילמן: מה צריך לעשות?

עידית סילמן: מה אנחנו צריכים לעשות כדי לפתור את הבעיה עכשיו?

עידית סילמן: כאילו לא מכרז ולא זה.

עידית סילמן: בוא, יושבים כאן אנשים – אני רוצה לעזור להם.

ירון סחר: גם אני.

עידית סילמן: אז, תקשיב.

עידית סילמן: אני טוענת שאם רוצים, הכול אפשרי.

עידית סילמן: הביורוקרטיות יכולות לרדת.

עידית סילמן: כבר ראינו שעשו פה בכנסת מיליון דברים כשרצו.

עידית סילמן: בואו נחשוב רגע איך אנחנו עוזרים מחר בבוקר.

עידית סילמן: לא קיבלתי תשובה איך אנחנו מסייעים לאנשים האלה מחר בבוקר.

עידית סילמן: עזוב עכשיו תהליכי מכרז.

עידית סילמן: כולם יחכו כאן למכרז?! לאיזה משהו?

עידית סילמן: !

ירון סחר: החשב יוכל תוך שנייה להתייחס לעניינים הללו.

עידית סילמן: חסן, אתה איתנו.

חסן אסמעיל: כן, אני מקשיב.

עידית סילמן: תעצור, כדי שנוכל לראות אותך כי זה זז.

חסן אסמעיל: ד"ר ירון מייצג אותי, אבל תכף אתייחס.

עידית סילמן: תתייחס, תתייחס.

עידית סילמן: תעצור, תתיישב, תנוח.

ירון סחר: בינתיים, רק אגיד שהמענה הראשון הוא שכן יש מכון תותבות אחד שעושה עבודה טובה ומקצועית ונותן מענה.

רונן ליטבק: איך אתה יכול להגיד דבר כזה.

רונן ליטבק: חבל שלא הבאתי את הקטועים האלה לפה.

רונן ליטבק: באמת, תפסיקו להגיד את זה.

רונן ליטבק: זה שקר.

ירון סחר: זה לא.

רונן ליטבק: זה שקר.

רונן ליטבק: די להגיד את זה.

רונן ליטבק: תפסיקו לשקר.

רונן ליטבק: תפסיקו לשקר.

רונן ליטבק: היבואן בעצמו התייאש ממנו.

רונן ליטבק: הוא לא מוכן לעבוד איתו.

רונן ליטבק: רבקה, תפסיקו לשקר.

רונן ליטבק: תפסיקו לשקר.

רבקה מוריאל: היום בבוקר דיברתי עם כל הקטועים האלה, וכולם מרוצים מהתותבת.

רבקה מוריאל: היום בבוקר דיברתי איתם.

רות פרמינגר: רבקה, חבל שלא הבאנו אותם.

רבקה מוריאל: אבל - - -

עידית סילמן: רבקה, רגע, שנייה.

רונן ליטבק: את רוצה שאני אשקר לקובי, אבא של?

רבקה מוריאל: כן, כן.

רבקה מוריאל: אמר שאין בעיה.

רבקה מוריאל: היום דיברתי איתו.

עידית סילמן: רגע.

עידית סילמן: רבקה, אפשר לקבל, בבקשה: על כמה קטועים אנחנו מדברים שהגיעו אליכם?

רבקה מוריאל: וקיבלו כבר?

עידית סילמן: כן.

רבקה מוריאל: לשלושה יש תותבת.

רבקה מוריאל: דיברתי עם כולם היום בבוקר.

עידית סילמן: אוקיי.

עידית סילמן: את יכולה להעביר לנו, לוועדה, את פרטי כולם לכאן?

רבקה מוריאל: כן.

עידית סילמן: תודה.

רונן ליטבק: אחד מהם – שמונה ניסיונות.

רונן ליטבק: עוד שניים הלכו אליו, ועד היום לא מצליחים.

רונן ליטבק: אתם לא אומרים את זה.

עידית סילמן: אין בעיה.

עידית סילמן: נבדוק את כולם.

רונן ליטבק: תפסיקו לשלוח אותם.

רונן ליטבק: על-פי חוק, מותר לאנשים האלה ללכת לאיזה מכון פרוטזות שהם רוצים.

רבקה מוריאל: אני לא אומרת שלא.

רונן ליטבק: את לא יכולה לשלוח בן-אדם מרחובות עד טירה.

רבקה מוריאל: אבל אני לא אומרת שלא.

רבקה מוריאל: אני לא אומרת שלא.

עידית סילמן: אנחנו לא אמרנו.

עידית סילמן: אנחנו - - -

רונן ליטבק: תפתרו את זה כבר, במקום לתת את התשובה עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם.

עידית סילמן: רונן, אנחנו כאן בשביל זה.

רונן ליטבק: סליחה.

רונן ליטבק: אי-אפשר לשמוע את זה, באמת.

עידית סילמן: חסן, תעצור רגע במקום.

עידית סילמן: אתה לא יכול להסתובב.

עידית סילמן: אנחנו לא יכולים להקשיב לך.

חסן אסמעיל: אני ממש מתנצל שאני עושה את זה בזום.

עידית סילמן: אין בעיה.

עידית סילמן: בזום זה בסדר.

עידית סילמן: תגיד לנו מה האירוע פה ואיך אפשר לפתור את זה.

עידית סילמן: אני חייבת להגיד שעל פניו זה נשמע מאוד לא הגיוני, ונשמע לי גם מאוד לא הוגן ולא פייר, ואני חייבת לומר את זה מנקודת מבטי.

עידית סילמן: אתה חשב ואתה יודע שיש כסף בכל מקום, כשרוצים, וצריך לדעת איך אנחנו מסירים ביורוקרטיות – בטח מאנשים שצריכים אותנו שם ברגעים הקשים שלהם וזה היומיום שלהם וזה לא כמוני וכמוך, ואני לא יודע מה אצלך אבל אצלי לפחות אם אני צריכה פעם רופא פה או שם.

עידית סילמן: פה זה היומיום שלהם, השגרה שלהם – מה שאני ואתה הולכים חופשי.

עידית סילמן: ראיתי שאתה זז שם הלוך וחזור.

עידית סילמן: מה אתה אומר?

חסן אסמעיל: תקשיבי.

חסן אסמעיל: אני יכול להגיד שתפקידנו דווקא כן לתת להם אתמה שהם צריכים.

חסן אסמעיל: המטרה שלנו כן לאפשר כמה שיותר ספקים שיתנו את המענה לאנשים שזקוקים לשירות הזה.

חסן אסמעיל: אני יכול להגיד אפילו עוד יותר.

חסן אסמעיל: אנחנו אפילו לא יודעים למה יש בסך-הכול 10 או 11 בתי מלאכה כאלה.

חסן אסמעיל: אנחנו רוצים להרחיב את ההיצע ככול שניתן.

חסן אסמעיל: אין ספק שמבחינת העלות, כפי שירון ציין, התעריף האחוזי לא טוב, לא עבורנו ולא עבורם.

חסן אסמעיל: יש פער מטורף, אם עלות המוצר היא 8,000 שקל לבין אם עלות המוצר היא 80,000 שקל או 90,000 שקל מבחינת אחוזים בהיקף העבודה.

חסן אסמעיל: הפתרון ארוך הטווח, ותכף אגיע לפתרון המיידי, מבחינתנו, זה לצאת למכרז, כפי שירון ציין, ואנחנו עובדים עליו, ואנחנו נוציא אותו כמה שיותר מוקדם.

רות פרמינגר: מעניין כמה זמן.

חסן אסמעיל: לגבי הפתרון המיידי, מעכשיו, נניח ממחר בבוקר, אנחנו כן נשמח שבתי מלאכה, אותם עשרת בתי מלאכה, שלא מספקים את השירות בטענה שהשירות, מבחינתם, הפסדי – אנחנו לא רוצים שספק יפסיד, חס וחלילה.

חסן אסמעיל: אין מצב כזה שספק יפסיד – אני אשמח שבעצם מחר בבוקר אני אציב אצלם רואה-חשבון שיישב איתם ויציגו להם את העלויות ויבדקו את הספרים ויציגו שבעצם התעריף שקבענו הוא הפסדי עבורם, ואנחנו נשנה אותו.

עידית סילמן: לא הבנתי.

עידית סילמן: את זה אתה עושה או שאנחנו צריכים לעשות.

חסן אסמעיל: אני אעשה את זה, אבל אנחנו רוצים את שיתוף הפעולה.

עידית סילמן: אז תעשה, אבל היית צריך לעשות את זה עד עכשיו, כשכתבו לך אנשים עד עכשיו שהם לא מצליחים להסתדר ואין להם תותבות.

חסן אסמעיל: אנחנו רצינו.

חסן אסמעיל: אנחנו פנינו, על מנת שיפתחו את הספרים, ולא נתנו לנו מידע.

עידית סילמן: מה זה "פניתם"?

עידית סילמן: פניתם לאנשים והם לא נתנו לכם.

עידית סילמן: אז הם לא יתנו לכם גם מחר.

עידית סילמן: זה לא פתרון מיידי.

קריאה: אני לא רוצה להתפרץ.

קריאה: יש פרטיים.

קריאה: כבוד יושבת-הראש, - - -

עידית סילמן: לא הבנתי.

עידית סילמן: אני רוצה רגע את הספק הזה, לואיס, והוא לא נותן.

עידית סילמן: מה אתה עושה איתו מחר בבוקר?

עידית סילמן: מה, אתה בא לפתוח לו ספרים?

עידית סילמן: למה שהוא ייתן לך לפתוח לו ספרים?

חסן אסמעיל: לא, דקה.

חסן אסמעיל: אסביר.

עידית סילמן: אז, מה?

חסן אסמעיל: אני אשמח שהוועדה בעצם תבוא ותגיד שבעצם - -

עידית סילמן: לא, הוועדה לא - - -

חסן אסמעיל: - - הספקים האלה שטוענים - - -

עידית סילמן: רגע, תקשיב.

עידית סילמן: אני באה ואומרת לך: אתה הרשות המבצעת, אתה הממשלה, אתה הקובע.

עידית סילמן: אני רשות מחוקקת, ואני אחראית לוודא שמה שאתה עושה נכון ותקין.

עידית סילמן: כרגע, מה שאתה עושה לא נכון ולא תקין, כי אנשים יושבים פה והם בלי פרוטזות והם לא מקבלים את מה שהם אמורים לקבל.

עידית סילמן: אז, אל תשלח אותי לספקים.

עידית סילמן: לך אתה לספקים.

חסן אסמעיל: לא, חלילה.

עידית סילמן: אז, מה?

חסן אסמעיל: אני בא ואומר: אנחנו, בעצם, קבענו תעריף לספקים על מנת שיתקינו את המוצר לאותם אנשים שזקוקים.

עידית סילמן: הגיעו אליך מכתבים שאמרו שהתעריף לא עובד?

חסן אסמעיל: דקה.

חסן אסמעיל: ספק אחד עובד בתעריפים שקבענו.

חסן אסמעיל: יתר הספקים טוענים שבעצם התעריף הזה הפסדי עבורם.

עידית סילמן: אוקיי, ואז מה עושים?

חסן אסמעיל: אין בעיה.

חסן אסמעיל: בואו ותציגו את הספרים שלכם למה זה הפסדי, ואנחנו נשנה בהתאם.

עידית סילמן: אם הם טוענים שזה הפסדי עבורם ואתה לא בנית שום מנגנון אחר וזכותם להגיד שזה הפסדי עבורם ולהגיד שהם לא מוכנים לקבל, אז אולי אם בן-אדם מתעקש לקבל את הספק ההפסדי הזה – אתה תגיד: אוקיי, אדון ליטבק, אתה תקבל ממני את ה-40,000–45,000 שקל.

עידית סילמן: אתה רוצה – תסתדר איתו אצל לואיס, אתה רוצה – תסתדר איתו במקום אחר שיקבל אותך.

עידית סילמן: בואו תפשטו את התהליך.

חסן אסמעיל: אני חושב שזה פתח לדברים לא טובים, שבעצם אנחנו נאפשר לאנשים לשלם בפרטי.

עידית סילמן: למה?

עידית סילמן: פתח לדברים מעולים.

עידית סילמן: לכל אחד תוכל להיות פרוטזה מחר בבוקר.

עידית סילמן: מה לא טוב פה?

חסן אסמעיל: אני אומר שאנחנו חושבים שזה פתח לא טוב שאנשים ישלמו מכספם על מנת לקבל.

עידית סילמן: אבל, חסן, לזה קוראים patronizing לא הבנתי.

צח זלמן ליבוביץ: אני אקבל את הברך שלי.

עידית סילמן: תקשיב.

עידית סילמן: לך צריכה להיות אחריות מסוימת.

חסן אסמעיל: לנו יש אחריות.

חסן אסמעיל: חד-משמעית, יש אחריות.

עידית סילמן: אבל אם אתה לא מצליח לפתור את זה?

עידית סילמן: אתה אומר "אני אלך לספרים, אני אלך לזה, אני אבדוק אותו מחר בבוקר".

עידית סילמן: אני הבאתי את הדיון בוועדה, לא כדי שאתה תעשה את זה מחר בבוקר.

עידית סילמן: כביכול הדברים שלכם – לא כל דבר הוועדה פה עושה דיונים וחושפת מה לא בסדר, בסדר?

עידית סילמן: זה לא עובד ככה.

עידית סילמן: אתם אמורים לעבוד ongoing, ואנחנו סומכים עליכם, האזרחים סומכים עליכם, הרשות המחוקקת סומכת עליכם, שאתם, בהמון נושאים שאתם מטפלים בהם, אתם עושים את העבודה נאמנה לציבור.

עידית סילמן: אבל מה?

עידית סילמן: לפעמים, מגיע אלינו פה דיון ושם דיון.

עידית סילמן: אנחנו מבצעים דיונים כל הזמן, 24/7, כשאפשר פה בוועדות.

עידית סילמן: אבל כשמגיע אלינו מקרה, שבסופו של דבר אנשים לא מקבלים ולא מקבלים הרבה זמן, אז אי-אפשר לבוא אליכם ואתם תגידו "אנחנו מחר בבוקר נלך".

עידית סילמן: אתם כבר הייתם צריכים ללכת.

עידית סילמן: אתם כבר הייתם צריכים לעשות את העבודה.

עידית סילמן: אתה היית צריך לבוא ולהגיד לי פה ולהביא לי תשובה, כשידעת שמתכנס דיון, ולא הוצאנו אותו מהיום למחר, מה עשית עד עכשיו מול הספקים האלה ומה התשובה של המשרדים.

רונן ליטבק: כלום.

עידית סילמן: אתה לא צריך לבוא על-עיוור לדיון ולהתחיל מחדש.

עידית סילמן: אתה היית צריך לעשות עבודה לפני שאתה מגיע לדיון ולהגיד לי מה, בעצם, נעשה, כדי שמפה אנחנו מתחילים איזשהו תהליך, ואתה אומר: תקשיבו, אתמול, שלשום, כבר היינו איתם במשא ומתן, כבר בדקנו, אני בודק את זה, אני יודע לגבי המכרז.

עידית סילמן: אנחנו באים פה "בוקר טוב, ישראל", ודנים פה ביחד עם האנשים.

עידית סילמן: תקשיב, אני באמת אומרת לך: אתה לא יכול להגיד "אני אלך מחר לספקים".

עידית סילמן: היית צריך ללכת כבר אתמול לספקים, כשידעת שיש דיון היום, ולהגיד לי מה הם אומרים לך, למה זו הסיבה ואיפה הספרים שלהם שפתחת אתה וראית שזה הפסדי להם.

עידית סילמן: אם אתה נתת להם מחיר שהוא הפסדי, אתה היית צריך ללכת ולראות איפה זה הפסדי להם ולמה זה לא טוב.

עידית סילמן: זה לא מחר צריך לעשות – זה היה צריך להיעשות לפני חודש-חודשיים, כשהוצאת את המכרז הזה, כשזה נכנס לסל.

עידית סילמן: הרי מי מכניס משהו לסל, כשהוא לא יודע מה זה ואם שווה לו או לא שווה לו ואם כן שווה לו?

רות פרמינגר: נכון.

עידית סילמן: אנחנו לא באים לחנך מערכת.

עידית סילמן: אני לא מורה בבית ספר.

עידית סילמן: אנחנו מחוקקים פה, שמטפלים באזרחים מסכנים שבאים להתלונן.

רות פרמינגר: הפרה של זכות שקיימת שהיא הפרה של החוק.

רות פרמינגר: ברגע שלא מקבלים, זו הפרה של החוק ולא משנה התירוץ.

חסן אסמעיל: דקה, אני אתייחס.

עידית סילמן: חוק זכויות החולה, הדברים הכי פשוטים בעולם, תקנות בריאות העם.

עידית סילמן: אני לא יודעת איך פה אנחנו - - -

חסן אסמעיל: דקה, אני אסביר.

חסן אסמעיל: חברת הכנסת עידית, תני לי להגיד - - -

רונן ליטבק: יושבת-ראש הוועדה, את מקבלת פה דגימה קטנה למה שעוברים קטועי גפה בישראל מול משרד הבריאות – טעימה קטנה.

רונן ליטבק: ההתעלמות, חוסר התשובות וחוסר האכפתיות – כי הבן-אדם הזה יודע מזמן.

רונן ליטבק: פנו אליו מלשכת המסחר, והוא זרק אותם לעזאזל.

רונן ליטבק: אבל אני לא נציג לשכת המסחר.

רונן ליטבק: הם יושבים פה.

רונן ליטבק: זו טעימה קטנה ממה שאנחנו עוברים על-ידי משרד הבריאות.

עידית סילמן: רגע, שנייה.

עידית סילמן: חסן, מה אתה מציע?

חסן אסמעיל: אני אומר: בעיקרון, נעשו פעולות.

חסן אסמעיל: זה לא עניין שלא נעשו פעולות.

צח זלמן ליבוביץ: איזה פעולות נעשו?

צח זלמן ליבוביץ: אחד מתוך אחד – אני מסכים.

צח זלמן ליבוביץ: זו לא תשובה.

צח זלמן ליבוביץ: זה אומר שעשרה לא ישקרו ויגידו שהם לא מרוויחים.

רות פרמינגר: אנחנו רוצים לדעת איזה פעולות.

עידית סילמן: רגע, חברים.

עידית סילמן: בדרך-כלל, המשרדים הרבה פעמים - - -

קריאה: יש פה נציג של המכונים.

עידית סילמן: לא, לא, לא, לא, לא.

עידית סילמן: אגיד לכם למה.

חסן אסמעיל: אז אני אגיד.

חסן אסמעיל: אנחנו בעצם - - -

עידית סילמן: הבנתי כבר שהמשרדים הרבה פעמים שמחים שאנחנו פה מתווכחים בינינו, ויש ונטילציה ולא יוצא מזה כלום.

עידית סילמן: לא, לא, לא, לא.

עידית סילמן: יש פה משרדים – הם צריכים לתת דין וחשבון.

עידית סילמן: לא מעניינים אותי: לא אתם – לא שאתם לא מעניינים, כן?

עידית סילמן: - -

רות פרמינגר: מקובל.

עידית סילמן: - - אבל הבהרנו כבר את העניין.

עידית סילמן: אנחנו צריכים את התשובות ממנו, כדי שנוכל לדעת מה קורה מחר בבוקר.

חסן אסמעיל: אני אומר שהתשובות הן כך: בעצם, אנחנו נפנה לאותם בתי מלאכה, ונבין למה הם טוענים שהתעריף הזה הפסדי, כי כבר פנינו.

עידית סילמן: את זה לא עשיתם עד היום?

חסן אסמעיל: זה, בדיוק, מה שאני ממשיך להגיד.

חסן אסמעיל: נעשתה פנייה כזו לחלק מבתי המלאכה, ולא קיבלנו את הנתונים.

חסן אסמעיל: אנחנו נפנה עוד פעם.

יהודה פילוסוף: מתי?

יהודה פילוסוף: זה לא מדויק.

יהודה פילוסוף: אני מתנצל.

יהודה פילוסוף: אני מתנצל.

יהודה פילוסוף: זה לא נכון, זה לא מדויק.

רות פרמינגר: יהודה פילוסוף מהמכונים נמצא פה, והוא אומר שזה לא נכון.

יהודה פילוסוף: לא מדויק.

יהודה פילוסוף: אני מתנצל.

יהודה פילוסוף: ברשותכם, אסביר לכם בדיוק.

יהודה פילוסוף: זה לא מדויק.

חסן אסמעיל: תן לי להשלים, ואחרי זה תגיד, אם אפשר.

חסן אסמעיל: מה שאני בא ואומר זה שאנחנו נעשה פנייה מחודשת לכל בתי המלאכה, על מנת להבין למה התחשיב, התעריף שנקבע, נחשב מבחינתם כתעריף הפסדי, כי בעצם התעריף הזה נותן להם יותר כסף ממה שקיבלו בעבר פי כמה וכמה.

עידית סילמן: בסדר.

עידית סילמן: הוא יגיד לך "אדוני, כבוד חסן, הפסדי לי" – מה אתה עושה מחר בבוקר?

חסן אסמעיל: אין בעיה.

חסן אסמעיל: בוא תראה לי את הנתונים, ואני אשנה את התעריף בהתאם.

עידית סילמן: אוקיי.

עידית סילמן: אז משנים תעריפים.

קריאה: אני מנסה להבין את החשב.

עידית סילמן: רגע.

עידית סילמן: אתה יכול להעלות תעריף בלי פרוצדורה ארוכה ומסובכת מידי או שתידרש פרוצדורה ארוכה ומסובכת?

רות פרמינגר: את יודעת?

רות פרמינגר: אני קצת נעלבת, שהוא לא מצא זמן לבוא לשבת איתנו אחרי כל כך הרבה חודשים.

רות פרמינגר: אני חושבת שהוא היה יכול להיות פה בדיון ולשבת איתנו ולא כבדרך אגב להיות באיזשהו מקום ולתת לנו רבע מתשומת הלב.

רות פרמינגר: זה ממש מעליב.

רונן ליטבק: אדיר, מתי פרסמנו את הכתבה הראשונה?

רונן ליטבק: מתי משרד הבריאות הגיב על זה לראשונה בצורה פומבית?

רונן ליטבק: מאז הוא לא עשה כלום, האדם הזה?

עידית סילמן: חסן, מה הייתה התגובה התקשורתית הראשונה שלכם?

עידית סילמן: מה אמרתם אז?

עידית סילמן: שמה תעשו?

עידית סילמן: אותו דבר – שתלכו ותבדקו?

חסן אסמעיל: מה זה תגובה תקשורתית?

חסן אסמעיל: שוב אמרתי: אנחנו כן פנינו לחלק מבתי המלאכה, פנינו למכון לואיס שמייצג אותם, על מנת - - -

עידית סילמן: אוקיי.

עידית סילמן: מה אמרו לכם?

חסן אסמעיל: שוב, נתונים, כדי לדעת כמה באמת - - -

עידית סילמן: מה אמרו לכם?

עידית סילמן: מה אמרו לכם?

עידית סילמן: פניתם.

עידית סילמן: אמרת: מחר בבוקר נפתח.

חסן אסמעיל: לא קיבלתי שום נתון.

עידית סילמן: אז לא קיבלת נתונים.

עידית סילמן: תקשיב, אני אגיד לך מה: אתה רשות מבצעת.

עידית סילמן: אתה אמור לדאוג לאנשים האלה.

עידית סילמן: לא קיבלת נתונים?

עידית סילמן: – אז תעשה משהו.

קריאה: הוא לא עשה כלום.

עידית סילמן: מה נעשה עד היום?

עידית סילמן: אל תגיד לי "אני מחר בבוקר פונה אליהם".

עידית סילמן: מסתבר שכבר פנית אליהם – נו?

עידית סילמן: – ולא קיבלת נתונים.

עידית סילמן: אז, מה עכשיו?

חסן אסמעיל: בעיקרון, עכשיו, אנחנו עובדים על שני מהלכים: אחד זה המכרז, כפי שציינו אותו, שבעצם אמור לפתור את הבעיה ולהרחיב את היקף הספקים שנותנים את השירות הזה.

צח זלמן ליבוביץ: אבל גם הם לא יסכימו.

צח זלמן ליבוביץ: אתה לא רוצה לקלוט ש-10% מתוך מאה לא רוצים.

עידית סילמן: שנייה.

עידית סילמן: אתה לא בעניין של מכרז.

עידית סילמן: אתה בעניין של ספקים, שאחרי שעשית להם מכרז – לא משנה, כאן יש לך שניים, יהיו לך שלושה, יהיו לך 20 – אם הם לא רוצים לקבל את הסכום - - -

חסן אסמעיל: לא, אני רוצה יותר.

חסן אסמעיל: אני רוצה - - -

עידית סילמן: רגע.

עידית סילמן: אם הם לא רוצים לקבל את הסכום שאתה נותן והם טוענים שזה לא משתלם להם, אז זה לא משתלם – בסדר?

עידית סילמן: עכשיו, עזוב רגע את המכרז.

עידית סילמן: מה עושים?

עידית סילמן: מכרז ייקח מאה שנה, ואנחנו נחזור לאותה בעיה שהם לא ירצו.

עידית סילמן: מה עושים?

חסן אסמעיל: אנחנו נשב איתם בימים הקרובים לקבל נתונים, ואם הנתונים מציגים שצריך לשנות תעריף – נשנה תעריף.

עידית סילמן: תוך כמה זמן משנים תעריף?

אברהם עמי לוי: אבל הם שינו תעריף בלי לשבת איתם.

אברהם עמי לוי: שינו את התעריף ל-5% מ-11% בלי לשבת איתם.

אברהם עמי לוי: למה עשו את זה?

יהודה פילוסוף: אני מתנצל.

יהודה פילוסוף: רבותי, אני רוצה לתקן משהו.

יהודה פילוסוף: תנו לי רק רשות דיבור, בבקשה.

עידית סילמן: חסן, תישאר איתנו רגע.

יהודה פילוסוף: הייתי רוצה שגם חסן ישמע.

עידית סילמן: כן, חסן ישמע.

עידית סילמן: תציג את עצמך.

יהודה פילוסוף: אני יהודה פילוסוף, והייתי יו"ר המכונים בלשכת המסחר.

יהודה פילוסוף: אני רק 53 שנה במקצוע, ומטופליי פה מכירים ובהחלט יש גם הרקורד.

יהודה פילוסוף: רותי הייתה ביניהם, וטיפלתי בה כשהייתה ילדה צעירה.

יהודה פילוסוף: אני מתנצל, אבל אגע בנקודה הספציפית כרגע, ואגיד רק מילה אחת לפני שאני מתחיל: משרד הבריאות ממית אותנו אם אינפוזיה.

יהודה פילוסוף: כל מה שהוא אומר – אני מתנצל, כי לפגישה איתו או עם יו"ר קודם, ואני מברך קודם כול את ירון סחר - - -

עידית סילמן: לא הצלחת להגיע?

יהודה פילוסוף: ישבתי כבר עם חמישה מנכ"לים, ולאט-לאט משרד הבריאות ממית אותנו.

יהודה פילוסוף: הנקודה שהוא מדבר עליה כרגע – קודם כול, הספקים, מכון לואיס כבר ישב איתם, זאת אומרת סיכמו עם הספקים.

יהודה פילוסוף: אנחנו בעלי המלאכה שכבר מנסים להתקיים כבר כמה שנים, שעובדים לפי קטגוריות שונות ומשונות שכל פעם ממציאים לנו עם מחירון בחברת "גפים" שאני גדלתי פה, לפני 20 וכמה שנה - - -

רות פרמינגר: יותר.

יהודה פילוסוף: יותר.

יהודה פילוסוף: נכון, רותי.

יהודה פילוסוף: אנחנו פשוט – עכשיו, מה שהוא אומר:

יהודה פילוסוף: תשבו עם המכונים – לא עם הספקים.

יהודה פילוסוף: עם הספקים מכון לואיס ישב ב-2019, ברגע שקיבלנו את הפרוטזות הראשונות – כשהנכים קיבלו את הפרוטזות הראשונות הממוחשבות, מאוד בירכנו על זה – והתגמול היה 11%.

רבקה מוריאל: 5%.

יהודה פילוסוף: נכון שהמחיר ששולם לנו היה 11%, נכון שמחיר הברך היה בסביבות 120,000-130,000 שקל.

יהודה פילוסוף: לאחר מכן, מכון לואיס ומשרד הבריאות עשו באמת איזשהו מכרז בין שני ספקים, היה מה שהיה ונקבע ספק אחד – והמחיר ירד לבערך 80,000 שקל.

קריאה: 78,000.

קריאה: - - -

יהודה פילוסוף: אוקיי.

יהודה פילוסוף: תקנו אותי, אני כבר לא... אבל היה מחיר.

יהודה פילוסוף: גם לפניו מכון לואיס הוריד אותנו ל-5%, דהיינו משרד הבריאות.

יהודה פילוסוף: תביני שבשבילנו מכון לואיס ומשרד הבריאות זה אותו דבר.

יהודה פילוסוף: זה הקטליזטור, אבל הוא הפה שמדבר למשרד הבריאות.

עידית סילמן: חסן, לא יותר זול להטיס בן-אדם לחו"ל לעשות פרוטזה ולהחזיר אותו?

אמנון סלעי: שם זה עולה 150,000 דולר, וכאן זה עולה 150,000 שקל.

רבקה מוריאל: הבעיה היא, דרך-אגב, - - - .

רבקה מוריאל: גם בעיה כלכלית.

רבקה מוריאל: אנחנו רוצים שירות.

עידית סילמן: רוצים שירות בארץ.

חסן אסמעיל: קודם כול, אתייחס.

חסן אסמעיל: אנחנו גם נרצה לשבת עם בתי המלאכה, וזה לא נכון שאנחנו רוצים לשבת רק עם הספקים.

חסן אסמעיל: אבל הנקודה שגם צריך להציגה אותה היא: ה-11% שהיו בעבר היו 11% מסכום נמוך יותר פי כמה וכמה.

חסן אסמעיל: הסכום של הברך היה לפני כן 10,000 או 8,000 שקל, ועכשיו מחיר הברך הוא 80,000.

קריאה: לא נכון.

קריאה: מה?

חסן אסמעיל: מבחינתנו, להישאר עם מנגנון אחוזי זה לא נכון.

חסן אסמעיל: לכן, אין לנו בעיה לשבת אתכם.

חסן אסמעיל: תציגו את הנתונים מהצד שלכם.

חסן אסמעיל: אין לנו בעיה לקבוע את הישיבה הזאת כמה שיותר מוקדם, ובמידה שאתם תוכיחו שהפעילות שלכם הפסדית – אף אחד לא רוצה שתפסידו כסף, חד-משמעית.

רות פרמינגר: היה אפשר לעשות הוראות מעבר.

רות פרמינגר: אם אתה עושה דבר דרקוני, תעשה הוראות מעבר.

רות פרמינגר: אל תפיל אנשים בדרך.

עידית סילמן: חסן, יש תחושה שאנשים נפלו פה בין הכיסאות בתוך כל הדבר הזה.

עידית סילמן: האחריות על הבין-כיסאות היא אחריות שלכם.

עידית סילמן: אתה תמצא – אנחנו מדברים על 18 אנשים שהגישו בקשה.

קריאה: 11.

קריאה: כבר פחות, כי הם טוענים שחמישה מרוצים.

עידית סילמן: למען ה', באמת, חסן, אני אומרת לך - -

אמנון סלעי: מדובר על 40,000 שקל.

עידית סילמן: - - שמדובר פה על כסף קטן.

עידית סילמן: תפתרו את הבעיה של האנשים הנוכחיים האלה.

עידית סילמן: לך תעשה את העבודה שלך, שאתה צריך לעשות, שבינינו, היית כבר צריך לעשות.

עידית סילמן: אתה רוצה מכרז – לך על מכרז.

עידית סילמן: אנשים לא צריכים לשלם את מחיר החיים שלהם על המכרז של המשרד.

חסן אסמעיל: חלילה.

חסן אסמעיל: אנחנו מוכנים לשבת עם בתי המלאכה.

עידית סילמן: אז, נו.

עידית סילמן: אז על מה אנחנו מדברים?

עידית סילמן: אם צריך, אני מבקשת.

עידית סילמן: יש לנו כאן נציג אוצר?

יעקב אשר: בחוץ.

עידית סילמן: תכניסו את האוצר.

עידית סילמן: בוא נראה שנציג אוצר ילך עכשיו.

עידית סילמן: יש את השר.

עידית סילמן: אני לא יודעת – השר ישמע על דבר כזה.

עידית סילמן: איפה השר שלך?

עידית סילמן: אני לא יודעת.

עידית סילמן: אנשים שומעים את זה - - -

רונן ליטבק: השר שלו טוען שהוא לא יודע מכלום.

רונן ליטבק: ניסינו להגיע אליו.

רונן ליטבק: אנחנו לא מעניינים אותו.

רונן ליטבק: הוא רק מתלונן שמפגינים אצלו בבית על קורונה.

עידית סילמן: חסן, אני אומרת לך שאנחנו מדברים כאן על 40,000, 50,000, 80,000, 100,000, 200,000, מיליון שקלים.

קריאה: לא יותר מ-50.

עידית סילמן: אנשים פה קיבלו כספים קואליציוניים בכמויות.

עידית סילמן: אם אתה רוצה, אספר לך איפה יש לי שאריות, עודפים – לך תיקח.

עידית סילמן: אבל באמת אני אומרת: איך קורה שבסוף - - -

חסן אסמעיל: מה שאני מציע - - -

עידית סילמן: אלה, שלא ייפלו בין הכיסאות.

עידית סילמן: כבר חשבתי שמגיעות פה מאות אלפי בקשות ואנשים עם פרוטזות וכולם פה ממלאים את ישראל.

עידית סילמן: חסן, אנחנו מדברים פה על מקרים סופר-בודדים, נדירים.

חסן אסמעיל: אני מקבל.

חסן אסמעיל: אנחנו נשב עם בתי המלאכה - - -

עידית סילמן: מה?

עידית סילמן: תקבע הוראות מעבר.

עידית סילמן: תן לאלה א', תנסה לעשות את התהליך שלך כמו שצריך.

עידית סילמן: אף אחד לא צריך לסבול בדרך.

חסן אסמעיל: ברור.

חסן אסמעיל: אין בעיה.

חסן אסמעיל: אנחנו נשב עם בתי המלאכה.

חסן אסמעיל: נחשוב גם - - -

עידית סילמן: מתי תשב עם בתי המלאכה?

עידית סילמן: לא.

עידית סילמן: חסן, תקשיב: גם אם תשב עם בתי המלאכה, זה מעולה - - -

יהודה פילוסוף: את זה אני כבר שומע 20 שנה.

רונן ליטבק: אם לך לא היו רגליים, אתה לא היית מחכה לשבת מחר, כי בבוקר היו לאנשים האלה רגליים.

רונן ליטבק: אבל יש לך שתי רגליים ללכת עליהן, ואין לך מושג איך זה.

רונן ליטבק: תדאגו, קודם כול, לרגליים שלהם, ואחרי זה תעשו את המכרזים וכל מה שצריך.

רונן ליטבק: תתבייש.

רונן ליטבק: סליחה.

רונן ליטבק: סליחה, אבל אני פשוט מדבר משם לבם של עוד 15 קטועים.

רונן ליטבק: תפסיק לחייך, אתה.

חסן אסמעיל: אנחנו, בעצם, נדאג לשבת איתם ממש בימים הקרובים.

עידית סילמן: לא, לא.

עידית סילמן: אל תשב לי עם ספקים.

עידית סילמן: אני רוצה לדעת - -

אברהם עמי לוי: מה שהוא עושה כאן זה 'למרוח' אותנו.

עידית סילמן: - - איך אתה דואג לאנשים האלה בימים הקרובים.

עידית סילמן: אחר כך תשב עם ספקים.

עידית סילמן: אתה פותר איתי את הבעיה של האנשים האלה בימים הקרובים, לפני עניין הספקים?

חסן אסמעיל: אנחנו, בעצם, נפנה לבתי המלאכה כבר מחר על מנת לתת מענה לאותם אנשים - - -

עידית סילמן: הבנתי שתפנה לבתי המלאכה.

עידית סילמן: זה תהליך.

אברהם עמי לוי: זה להמשיך 'למרוח' את הנושא עוד חודשים.

אברהם עמי לוי: אנחנו, בינתיים, הולכים בלי רגל.

עידית סילמן: שנייה.

עידית סילמן: חסן, מחר בבוקר אני ואתה פונים ביחד לבתי המלאכה.

עידית סילמן: מה אנחנו אומרים להם?

עידית סילמן: בואו תגידו לנו מה הבעיה.

עידית סילמן: יגידו לנו מה הבעיה.

עידית סילמן: איך אנחנו עוזרים לאלה?

חסן אסמעיל: אנחנו, בעצם, - -

אברהם עמי לוי: יש כאן נציג של בתי המלאכה, והוא אמר מה הבעיה.

חסן אסמעיל: - - מחלקים את הדיון לשני חלקים: החלק של אותם אנשים שנמצאים עכשיו בצנרת, על מנת לתת להם מענה מיידי; ונשב איתם לגבי התמחור לגבי כל המקרים הבאים.

אברהם עמי לוי: אבל, למה לא עשית את זה עד עכשיו?

עידית סילמן: רגע, רגע.

עידית סילמן: אלה עם המענה המיידי, 11 האנשים האלה – אתה מוכן ביחד איתי לעזור להם כך שמחר בבוקר ניתן להם מענה מיידי?

חסן אסמעיל: זה תפקידנו.

קריאה: אל תוסיפו אגורה אחת לבתי מלאכה.

קריאה: תנו לנו - - -

קריאה: לא, לא לכולם - - -

קריאה: לא לכולם יש - - -

עידית סילמן: חסן, בוא ונעשה כך: מחר בבוקר אני ואתה - -

קריאה: שנה וחצי - - -

עידית סילמן: רגע, נו.

עידית סילמן: - - פונים יחד לבתי המלאכה.

עידית סילמן: אני מסיימת כאן דיון בשעה 11:00, וב-11:00 מתחילה מליאה, וה' יעזור לכולנו, ובעזרת ה' גם יהיה קצר ויהיה טוב.

קריאה: אמן.

עידית סילמן: אנחנו ביחד בשעה 11:00 מרימים טלפון – לאן נעלם חסן?

עידית סילמן: – לבתי המלאכה, ואז אנחנו רואים, נניח, שיש איזשהו פער ואתה אומר לי "סילמן, 11 האנשים האלה – אני ואת נמצא להם פתרון מיידי כדי שאלה ייהנו ממה שהם צריכים כרגע.

עידית סילמן: לגבי השאר, אנחנו נעשה..."

חסן אסמעיל: מקובל.

עידית סילמן: מקובל עליך?

עידית סילמן: יופי.

רות פרמינגר: אבל יש לך פה את האינפורמציה.

קריאה: נציג בתי המלאכה.

רות פרמינגר: למה ללכת רחוק?

רות פרמינגר: הינה, הוא ישב עם כל בתי המלאכה.

עידית סילמן: אנחנו מחר אצל הספקים, אצל לואיס ואלה.

עידית סילמן: אתה לא ישבת?

יהודה פילוסוף: זה לא קשור לספקים.

יהודה פילוסוף: כבודה, אתם חוטאים כרגע בעניין הספקים.

יהודה פילוסוף: המורכבות היחידה היא עם בעלי המלאכה, עם המכונים, שנותנים את השירות לנכים.

יהודה פילוסוף: אבל, בהזדמנות זו כמו שאמרתי, גם הפרוטזות שהיום אנחנו כבר מבצעים במשרד הבריאות – בעוד כמה שנים כבר לא יהיה מי שיעשה אותן.

יהודה פילוסוף: נכון שיש כרגע איזשהו פלסטר בלתת לנכים, ואני רק אציין שב-1973 הייתי זה שהקים את הנבחרת הראשונה לנכי צה"ל לספורט, לכדורעף.

יהודה פילוסוף: אבל, החשיבות שלהם, שכרגע שמעת מחבריי, היא האישיות, עניין השירות, הפרטיות, הקשר בין הקטוע לבין זה שעושה לו את הפרוטזה, שהוא נמשך וימשיך גם אחרי הטיפול.

יהודה פילוסוף: לכן, אני מבקש באמת מהוועדה המכובדת הזאת - -

עידית סילמן: מה אתה מציע?

יהודה פילוסוף: - - שתתייחס כרגע לכל הנושא ביחד, כי המכונים – אנחנו וחבריי הולכים עוד מעט למות ולסגור את זה.

יהודה פילוסוף: זוהי קריאה אחרונה.

יהודה פילוסוף: מכון לואיס יודע את זה, ומשרד הבריאות יודע את זה, כי אנחנו מחכים מהיו"ר הקודם, לפני ירון, צקי.

יהודה פילוסוף: כבר שלוש שנים שהוא 'מורח' אותנו, לצערי הרב, חברי הטוב, כשהכול נמצא אצל האוצר; ועדה כזו, ועדה כזו, כלכלן כזה וכלכלן כזה.

יהודה פילוסוף: אז, בבקשה, מכבודו, שלא יגיד שנפגשים איתנו, כי אף אחד לא פנה לחבריי.

יהודה פילוסוף: נקודה.

יהודה פילוסוף: מעבר לזה, אנחנו צריכים לטפל לא רק כרגע ב-11 פרוטזות, אלא בעניין של בכלל המחירון וכל הדברים שנובעים מזה.

יהודה פילוסוף: - -

קריאה: אל תדאג.

יהודה פילוסוף: - - אחרת, לא יהיו מכונים שיעשו להם את הפרוטזות, כולל פרוטזות ממוחשבות.

עידית סילמן: בעצם, ההצעה הפרקטית שלך היא?

יהודה פילוסוף: לשבת עם המכונים, לשבת על המחירון ולעשות כלכולציה.

יהודה פילוסוף: אני לא ראיתי בכלל סקטור בעולם או בישראל שיושב איתו כלכלן כדי לקבוע איתו כמה הוא רוצה להרוויח.

יהודה פילוסוף: סליחה, לא מקובל.

יהודה פילוסוף: לא מקובל.

רות פרמינגר: אבל יש פה משהו אחד לפני.

יהודה פילוסוף: רגע, ברשותך, - - -

רות פרמינגר: אני רוצה להגיד שיושב פה מכון לואיס.

רות פרמינגר: אנחנו שנים מבינים שהוא המוציא והמביא.

רות פרמינגר: כל האינפורמציות נמצאות אצלו.

רות פרמינגר: יושבת פה רבקה.

רות פרמינגר: אני חושבת שכל המספרים מונחים אצלם.

רות פרמינגר: כשאנחנו נתקלים בחומה בצורה, אומרים "רגע, מכון לואיס".

רות פרמינגר: אז, רגע, מי קובע?

רות פרמינגר: משרד הבריאות או מכון לואיס?

רות פרמינגר: הייתי רוצה לשמוע את מכון לואיס עם כל האינפורמציה שלו.

ירון סחר: אני רוצה להגיד שמכון לואיס זוכה במכרז שבא למלא את המדיניות של משרד הבריאות.

ירון סחר: הוא עובד מטעם המשרד.

עידית סילמן: אבל הוא לא מצליח למלא.

עידית סילמן: הוא אומר: יש לכם פער.

ירון סחר: יש כאן באמת – אני מתחבר למה שיהודה אמר, ואני מסכים במובן הזה שיש לנו, לכולנו, אינטרס אמיתי לקיים שוק פורה של מכונים לסדים ולתותבות.

ירון סחר: האנשים שהקימו את המכונים האלה מזדקנים - - -

עידית סילמן: שנייה.

עידית סילמן: עזוב רגע את הסיפורת.

עידית סילמן: אני מבינה אותך, אבל יש פה את רבקה והיא מכון לואיס.

עידית סילמן: היא הספקית שלכם.

עידית סילמן: היא קיבלה אתכם במכרז.

עידית סילמן: היא אומרת: אני לא יכולה לספק את מה שאתה מבקש במחיר שאתה נותן לי.

עידית סילמן: רבקה, נכון?

עידית סילמן: מה האירוע?

רבקה מוריאל: קודם כול, אני רוצה להתחיל מזה שכשהנוהל היה של הברכיים הממוחשבות, הספקים קיבלו את זה ב-5% ולא ב-11%.

רבקה מוריאל: חמש שנים הם היו עם 5%.

רבקה מוריאל: לא ידענו שהם רוצים אחרת.

רבקה מוריאל: רק אחרי שיצא הנוהל והתחלנו לעבוד, רק אז הם החליטו, בהחלטה של כולם ביחד, שזה אחרת.

רבקה מוריאל: עכשיו, הם לא רוצים את ה-5% - הם רוצים 11%.

רבקה מוריאל: אנחנו לא ידענו את זה, כשהוצאנו את הנוהל ביחד עם משרד הבריאות.

רבקה מוריאל: אם היינו יודעים, אולי היינו מטפלים בזה.

עידית סילמן: באיזו שנה זה היה?

רבקה מוריאל: זה היה ב-21', נכון?

ירון סחר: כן.

עידית סילמן: אוקיי.

עידית סילמן: מה קורה היום הלכה למעשה?

רבקה מוריאל: הלכה למעשה, כרגע, מכון לואיס נותן את כל הנתונים למשרד הבריאות כדי לקיים את המדיניות – כל הדברים שהם מבקשים.

רבקה מוריאל: לגבי המחירון, העברנו גם לצקי את המחירים.

יהודה פילוסוף: ומה הייתה התשובה?

רבקה מוריאל: שנייה.

רבקה מוריאל: שזה תקוע.

יהודה פילוסוף: לא, תגידי גם מה הייתה התשובה.

רבקה מוריאל: זה תקוע בתקציבים.

יהודה פילוסוף: אצל מי זה תקוע?

עידית סילמן: מה זה "תקוע בתקציבים"?

רבקה מוריאל: של משרד הבריאות.

רבקה מוריאל: אתמול ישבנו ועשינו עבודה.

רבקה מוריאל: אנחנו עושים עבודה על המחירון.

רבקה מוריאל: אנחנו חילקנו אותו, אנחנו עושים את זה אחרת.

רבקה מוריאל: ה-11% צריך לרדת, וזה לא משהו שהגיוני שיהיה.

רבקה מוריאל: אף אחד לא יודע מאיפה זה הגיע.

רבקה מוריאל: צריך לתת שעות - - -

אברהם עמי לוי: אותי זה לא מעניין.

אברהם עמי לוי: אני צריך להמשיך ללכת.

אברהם עמי לוי: לא מעניין אותי.

אברהם עמי לוי: אני שנתיים בלי רגל.

אברהם עמי לוי: לא מעניין, רבקה.

אברהם עמי לוי: אני מצטער.

רבקה מוריאל: שנייה, אבל יש פה את הדיון גם על כסף.

אברהם עמי לוי: כן, אבל מדובר על 3,000 שקל.

אברהם עמי לוי: אני רוצה מחר בבוקר לגשת למכון שלי ולעשות רגל חדשה.

אברהם עמי לוי: אני שנתיים הולך בלי רגל.

עידית סילמן: בעצם, הם באים אלייך, ואת אומרת להם: סליחה, אני לא יכולה במחיר הזה.

רבקה מוריאל: אני לא בית מלאכה, אני מכון שמטפל בבקרה.

רבקה מוריאל: אני אומרת להם את מה שאני אומרת - - -

רות פרמינגר: את לא מטפלת בבקרה.

רות פרמינגר: את חסם, רבקה.

רות פרמינגר: אנשים פה לא מכירים את הטרמינולוגיה הזאת.

רות פרמינגר: את צריכה להבין שכשאת אומרת "בקרה", את go / no go.

רות פרמינגר: את חסם.

עידית סילמן: את אומרת "אני מטפלת בבקרה, וכרגע בבקרה שלי אני לא יכולה לספק את הדבר הזה בסכום הזה".

רבקה מוריאל: אני אומרת, ואני מעבירה את מה שהמכונים אומרים, שחלק מהם לא יכול לספק ויש אחד שכן יכול לספק.

רבקה מוריאל: אני בקשר בטוב עם כל האנשים פה שנמצאים.

רבקה מוריאל: לכולם יש את הטלפון הפרטי שלי, וכולם - --

רות פרמינגר: אבל, רבקה, למה חסן לא מקבל אינפורמציה וצריך אינפורמציה, כשאת יושבת על הברז של האינפורמציה?

רות פרמינגר: יש פה איזה לימבו שמוכרחים לפתור אותו.

רבקה מוריאל: חסן מקבל את כל האינפורמציה.

רות פרמינגר: אז, סליחה, הוא אומר לא נכון?

רונן ליטבק: או שאתם ספק או שאתם גוף אחד נגדנו.

רונן ליטבק: תחליטו מה אתם.

רות פרמינגר: יושבת-ראש הוועדה, את שמעת את הלימבו הזה?

עידית סילמן: תקשיבו.

עידית סילמן: חסן אומר לי שהוא צריך ללכת לספקים, ואת יודעת, אתם הספקים.

עידית סילמן: מה הולך פה?

קריאה: יש כאן בעיה של טרמינולוגיה.

עידית סילמן: לא הבנתי.

עידית סילמן: זו נראית לי שרשרת מה-זה ברורה ומאד קצרה שצריך לפתור אותה, ואתם סיבכתם.

קריאה: קוראים לזה ביורוקרטיה על חשבוננו.

רונן ליטבק: חברת הכנסת, אני אשמח אם תשאלי מתי עשו ביקורת על מכון לואיס.

רונן ליטבק: תסתכלו על הביקורות האחרונות של מכון לואיס.

חסן אסמעיל: חברת הכנסת סילמן, אם אפשר – להתייחס.

רבקה מוריאל: בשנה האחרונה עשו ביקורת, והיא הייתה מעולה.

רונן ליטבק: ממש.

רונן ליטבק: כי דיברו רק אתכם ולא עם הקטועים – מעין ביקורת מוזרה.

ירון סחר: משתמשים באותה מילה בהקשרים שונים, וזו הבעיה כאן.

רות פרמינגר: ירון, לא שומעים אותך.

ירון סחר: אני אומר שמשתמשים כאן באותה מילה בהקשרים שונים.

ירון סחר: יש כאן פשוט בלבול בטרמינולוגיה.

ירון סחר: כשיהודה מדבר על ספק, הוא מדבר על היבואנים של הציוד.

ירון סחר: כשמשרד הבריאות מדבר על ספק, זה מכון לואיס שמספק.

ירון סחר: זו הבעיה.

עידית סילמן: כן, כבר הבנו קצת את הטרמינולוגיה.

עידית סילמן: כבר הצלחנו להבין.

ירון סחר: מה צריך לקרות עכשיו זה שחסן ואת תפנו יחדיו - - -

רות פרמינגר: אבל, ירון, האינפורמציה על הרצפה.

עידית סילמן: היא אומרת שהיא כבר הביאה, היא אומרת שהיא כבר פנתה, היא אומרת שיש לה את המחירים ושהיא הביאה לכם.

ירון סחר: לא, זה לא מידע.

ירון סחר: צריך לפנות.

ירון סחר: חסן אמר שהוא יפנה.

רבקה מוריאל: למה זה לא מידע.

עידית סילמן: תגיד לי: למה אני צריך לפנות?

עידית סילמן: זו לא העבודה שלכם?

עידית סילמן: אתם מקבלים עליה כסף.

עידית סילמן: אני מקבלת פה כסף - - -

רות פרמינגר: אבל, רבקה יודעת את התשובה.

רות פרמינגר: מכון לואיס יודעים את התשובה.

רות פרמינגר: רבקה, את יודעת את התשובה שחסן מדבר?

רות פרמינגר: ברצינות, את מודעת - - -

רבקה מוריאל: הוא קיבל ממני את כל האינפורמציה.

רות פרמינגר: הינה, יושבת-הראש, את שומעת?

רות פרמינגר: הוא קיבל ממנה.

רות פרמינגר: עכשיו זו דוגמה - - -

רבקה מוריאל: - - - עם הספקים.

רבקה מוריאל: הוא רצה לשבת עם בתי המלאכה.

רבקה מוריאל: אני לא יכולה לשבת במקומו עם בתי המלאכה.

רונן ליטבק: למה הייתי צריך להגיע ל-Ynet, להשקיע משאבים ויחסי ציבור עד עכשיו ולהצליח להגיע לוועדה הזאת, כדי שתטפלו בזה?

רונן ליטבק: מאוקטובר ונובמבר, כשעשיתם את וועדת החריגים, יכולתם לטפל בזה, וכל פעם קיבלנו את אותה תשובה, את אותה תשובה ואת אותה תשובה.

רונן ליטבק: אז תפסיקו לתת את אותה תשובה.

חסן אסמעיל: אבל חלק מבתי המלאכה עוסקים בעבודה הזאת.

רונן ליטבק: רבקה וחסן, אני לא מבין איך נוח לכם, ואיך אתם ישנים בלילה, כשלאבי, אמנון וצחי ועוד 13 חברים אין רגל.

רונן ליטבק: איך אתם יושבים בשקט?

רונן ליטבק: תפסיקו עם התשובות האלה.

עידית סילמן: חסן, אגיד לך את האמת:

עידית סילמן: אני מבינה שיש פה איזושהי בעיה, אבל הבעיה הזאת לא מעניינת את 11 האנשים שביקשו בקשה, שהגישו בקשה - -

אברהם עמי לוי: וקיבלו כבר אישור.

עידית סילמן: - - וקיבלו גם אישור וממתינים.

עידית סילמן: את הממתינים האלה אתם מחר בבוקר תצטרכו לשחרר.

עידית סילמן: לא אכפת לי כמה זה יעלה לכם, לא מעניין אותי באיזו דרך ובאיזה אופן.

עידית סילמן: אתם מחר בבוקר תצטרכו לשחרר אותם.

עידית סילמן: מחר בבוקר אנחנו נבוא לכאן לוועדה ונבדוק האם שחררתם או לא שחררתם אותם ועזרתם להם.

עידית סילמן: זהו, זה מה שאנחנו נשאל בשעה 09:00 בדיון הראשון שמתחיל ובשעה 10:00.

חסן אסמעיל: אבל, חברת הכנסת סילמן, הסיפור הוא לא 11.

חסן אסמעיל: - -

עידית סילמן: לא, לא.

עידית סילמן: כל השאר – זו הדרך שלכם.

עידית סילמן: תעשה מה שאתה רוצה.

חסן אסמעיל: - - יש עוד בצנרת.

חסן אסמעיל: הרעיון - - -

עידית סילמן: אין בעיה, תמצא את דרך המעבר כדי לטפל.

עידית סילמן: אחר כך נטפל בצורה מסודרת מול ספקים ומול כל מה שאתה צריך.

עידית סילמן: קודם כול, תשחרר אנשים שכבר מחכים הרבה זמן עם חוזר שיצא.

רות פרמינגר: אישור ביד.

עידית סילמן: יש להם אישור, ולא יודעים איך לבצע את זה הלכה למעשה.

עידית סילמן: למה הם צריכים להיות תקועים?

חסן אסמעיל: תני לי, בבקשה, להתייחס.

חסן אסמעיל: קודם כול, אין בעיה לתת מענה נקודתי.

חסן אסמעיל: אנחנו רק חושבים שמחר בבוקר - - -

עידית סילמן: אין בעיה, אין בעיה.

עידית סילמן: תן מענה נקודתי, ותתחיל לעבוד כמו שצריך.

חסן אסמעיל: חלק מבתי המלאכה כן נותנים את השירות במחירים שקבענו.

קריאה: אחד.

קריאה: אחד.

קריאה: אל תספר סיפורים פה.

קריאה: יש 11 מורשים – אחד נותן.

אמנון סלעי: גם זכותנו לקבוע לאן נלך.

קריאה: זה לא נכון שהוא אומר "חלק".

קריאה: זה אחד.

עידית סילמן: כמה זה 3,000 כפול 11?

צח זלמן ליבוביץ: זה מזכיר לי את התגובה בכתבה: יופנו לגורמים המתאימים.

צח זלמן ליבוביץ: יש גורם אחד שיושב בכפר, ולך תשלח אנשים מירושלים לצפון.

רונן ליטבק: זה 16 קטועים ולא 11.

עידית סילמן: אתה יכול לשחרר את הפקק של 16 הקטועים האלה עם ה-3,000 שקלים מחר בבוקר?

עידית סילמן: ואז תתחיל לעשות את כל ההסדרה שאתה רוצה, שהיית צריך גם כך לעשות אותה.

עידית סילמן: לא מעניין אותי כמה זמן זה ייקח.

עידית סילמן: אני אעזור לך.

עידית סילמן: אני פה כדי לעזור לך.

עידית סילמן: אני אפנה לכל – ואני מוכנה ללכת איתך רגלית לספקים, מה שלהם קצת קשה רגלית.

רות פרמינגר: למכונים.

יהודה פילוסוף: למכונים.

יהודה פילוסוף: את מוזמנת.

עידית סילמן: למכונים, לספקים, לאן שאתה רוצה.

עידית סילמן: אני אבוא.

עידית סילמן: אני גם מאוד אוהבת לראות את התהליכים האלה.

עידית סילמן: 48,000 שקל – האמת היא - - -

יהודה פילוסוף: אני אשמח מאוד, אם תבואי לבקר.

רות פרמינגר: תעודת עניות לשר.

רות פרמינגר: אני מתנצלת.

עידית סילמן: אני פותחת עכשיו הדסטרט, ועד מחר בבוקר יש לך את 48,000 השקל.

עידית סילמן: אני מבטיחה לך.

עידית סילמן: אבל אני אומרת לך את האמת: מדינת ישראל תירתם פה בענק.

עידית סילמן: אם תגיד לי שכן, נעשה את זה כך.

עידית סילמן: אני חושבת שנכון שהמשרד ייקח את האחריות על זה, יפתור את הבעיה של 16 האנשים שמחכים כאן.

עידית סילמן: חסן, אתה לא נמצא בוועדה כאן.

עידית סילמן: כשמסתכלים על האנשים ורואים אותם פה הלכה למעשה, זו פשוט תעודת עניות.

עידית סילמן: אני אומרת: תעודת עניות לנו, לכולנו, כחברה.

עידית סילמן: אנחנו לא יכולים לשאת את זה, ובטח לא את התחושה הזאת.

עידית סילמן: אין שום סיבה שזה ייראה כך.

עידית סילמן: אני מבקשת שעד מחר בבוקר – אם צריך מישהו במשרד הבריאות, אם זה השר, אם זה המנכ"ל ומי שצריך, סילמן תתחנן בפניו ותבקש ומה שצריך.

עידית סילמן: עד מחר בבוקר בוא נפתור לאנשים האלה, שבאמת נמצאים במצוקה, את הבעיה.

עידית סילמן: אחר כך, ממחר, אני פנויה לעזור אליך: אצל איזה בית מלאכה?

עידית סילמן: אצל איזה ספק?

עידית סילמן: בוא ונעשה סיבוב, ובוא ונפתח עוד מכרזים, ספקים.

עידית סילמן: אעזור לכם, כדי לתת שירות טוב יותר לכולם.

עידית סילמן: אין ספק שהדבר הזה צריך להינתן.

עידית סילמן: היום, אתה-יודע, מדינת ישראל היא אחת המובילות בעולם בתחום סוכרת, ובתחום של סוכרת מגיעים לקטיעות גפיים בצורה יחסית נרחבת ולא מעטה.

עידית סילמן: מה-לעשות, כנראה שבמדינת ישראל עוד נידרש להן, ולכן בתי מלאכה, כמו שאמר פה השותף שלך פה, ירון: אני רוצה שיהיו פה את חלקי החילוף, ואני רוצה שאנשים פה יקבלו את השירות.

עידית סילמן: גם אני רוצה.

עידית סילמן: אני חושבת שזה אינטרס שלנו, כמדינה, וזה ערך, ולכן אני מבקשת דבר אחד: אנחנו ניתן פתרון מיידי לכל אלה שכבר מחכים וממתינים והעיניים שלהם אדומות פה מזה, ואז אנחנו נשב ביחד ונעשה את כל התהליך שצריך לעשותו אותו, כדי שכל המקרים הבאים שיגיעו – הכול יעבור בצורה מסודרת וחלקה, אף אחד פה לא יתבלבל במקומו, ונבין בדיוק מה התקצוב שצריך לזה.

עידית סילמן: אם צריך תקצוב אחר, נדאג לזה.

עידית סילמן: מה שצריך – אנחנו נדאג.

עידית סילמן: אני מוכנה גם לעזור באופן אישי.

עידית סילמן: אם צריך שנעזור למשרד ונפתח הדסטרטים לטובת קטועי הגפיים בישראל, אנשים ממש יירתמו.

רות פרמינגר: איום ונורא.

רות פרמינגר: זה מעליב.

עידית סילמן: אני חושבת שלא צריך לעשות את זה.

עידית סילמן: אני חושבת שהמדינה - - -

קריאה: - - -

רונן ליטבק: גם ככה במקרים קשים של ילדים, "הצעד הבא" לוקח קטועים ומטיס אותם לחו"ל כי הם לא מקבלים מענה פה בארץ.

רות פרמינגר: ומשרד הבריאות כועס.

רות פרמינגר: משרד הבריאות כועס, כש"הצעד הבא" מממן פרוטזות לילדים קטנים.

עידית סילמן: למה?

רונן ליטבק: מחכה אימא על הקו, והיא תוכל לספר לך.

עידית סילמן: הבנתי.

עידית סילמן: תכף נעלה אותה.

עידית סילמן: אבל, חסן, זה בסדר?

עידית סילמן: אפשר?

חסן אסמעיל: חברת הכנסת סילמן, אם נתייחס טיפה, אנחנו נעשה את המקסימום על מנת לתת מענה למקרה - - -

רות פרמינגר: לא, לא.

רות פרמינגר: מה זה "מקסימום"?

חסן אסמעיל: אבל, אני חייב להגיד שבעיקרון מחר בבוקר יש את המקרה ה-12, המקרה ה-13 או המקרה ה-14, וגם להם צריך לתת מענה.

עידית סילמן: בסדר.

עידית סילמן: אין בעיה.

חסן אסמעיל: זה לא רק אותם אנשים.

רונן ליטבק: אין ועדות כרגע.

רונן ליטבק: הם לא מאשרים בינתיים.

עידית סילמן: בדיוק.

חסן אסמעיל: תפקידנו לתת שירות לכולם, לתת שירות לכל האנשים.

עידית סילמן: אני לא אומרת, אני לא אומרת כל דבר.

עידית סילמן: אבל, בוא, לא לתת לכולם, כי כרגע אין לך כי יבוא עוד מקרה?

עידית סילמן: זו לא תשובה.

חסן אסמעיל: זו, בדיוק, הנקודה.

חסן אסמעיל: הבעיה היא לא בעיה תקציבית.

חסן אסמעיל: זו הנקודה שצריך לחדד אותה.

אברהם עמי לוי: אם זו לא בעיה תקציבית, אז מה הבעיה?

חסן אסמעיל: הבעיה, בעצם, היא שבתי המלאכה דורשים יותר כסף מהתעריף שנקבע בטענה - - -

אברהם עמי לוי: אז זו בעיה תקציבית.

יהודה פילוסוף: אתה טועה.

יהודה פילוסוף: אנחנו דורשים בדיוק את מה שאנחנו צריכים לקבל, ואף אחד לא - - -

חסן אסמעיל: - - -

עידית סילמן: חסן, תישאר איתנו שנייה.

יהודה פילוסוף: זו פשוט תשובה מרגיזה – אני מתנצל – כי אני ישבתי והיה לי זום עם פרופ' אש, מנכ"ל משרד הבריאות, ב-23 באוגוסט, ועדיין לא קיבלנו תשובה.

יהודה פילוסוף: אבל, התמנה כלכלן – אני לא יודע, ממשרד הבריאות – - -

רות פרמינגר: כן, כן.

יהודה פילוסוף: - - או מוועדה מטעם האוצר, שלהערכתי כבר נמצאת ארבעה חודשים בפועל.

יהודה פילוסוף: אני חושב שהכלכלן השתבץ ממה שהוא ראה וקיבל, ועדיין לא קיבלנו תשובה.

יהודה פילוסוף: לכן, אני כבר לא מתפלא.

יהודה פילוסוף: אני רק שמח שהבעיה שלנו כרגע הועלתה בוועדה.

יהודה פילוסוף: אני מקווה שכבודה באמת משמחת אותנו, את המכונים, שתהיה לזה עכשיו איזושהי המשכיות, כי גם המילה "המשכיות" מאוד יקרה אצלנו במדינה.

יהודה פילוסוף: אין.

רות פרמינגר: יהודה, זו הבעיה שלנו – לא שלכם.

רות פרמינגר: אתם חלק מפתרון הבעיה שלנו, אתה מבין?

רות פרמינגר: אני פשוט מחדדת את זה.

יהודה פילוסוף: סליחה, אני מברך אתכם.

יהודה פילוסוף: רותי, את יודעת כמה המכונים תורמים.

יהודה פילוסוף: אין לנו שעת עבודה.

רות פרמינגר: נכון.

יהודה פילוסוף: הוא מדבר איתי כרגע על רווח והפסד?

יהודה פילוסוף: כמה אנחנו מתקנים לנכים פה?

יהודה פילוסוף: שיספרו לך כמה פעמים הם באים לבית מלאכה, ואנחנו מתקנים ולא דורשים כסף.

יהודה פילוסוף: איפה משרד הבריאות מתגמל אותנו?

יהודה פילוסוף: איפה משרד האוצר מתגמל אותנו?

עידית סילמן: יהודה, אגיד לך מה שאני חושבת.

עידית סילמן: אני חושבת שבסופו של דבר יש כאן מערכת יחסים, שהיא מערכת יחסים שצריכה להיות כזו שכולם יהיו מרוצים בה, כי בסוף זה החיים של האנשים.

עידית סילמן: החיים האלה של האנשים – אתה קורא לזה "ספק", אתה קורא לו "בית מלאכה", היא ספקית, הוא בית מלאכה ואתה מי שאחראי במשרד הבריאות, ובסוף זה רגל.

עידית סילמן: בסוף, אלה הרגליים של הבן-אדם.

רות פרמינגר: שלא צומחת אף פעם יותר.

עידית סילמן: כן, אלה רגליים של האנשים וזה חלק מהגוף שלהם.

עידית סילמן: אין מה לעשות, זה צלע מגופם, ובסוף זה חלק מהם.

עידית סילמן: אז, אתה מטפל פה בנשמות, אתה מטפל פה בבני-אדם, ובסוף אתה רואה את זה ככה, ולכן מערכת היחסים הזאת חייבת להישמר.

עידית סילמן: לכן, אני גם באה ואומרת: אני לא רוצה לקלקל אותה בצורה כזו או אחרת.

עידית סילמן: אני לא רוצה להגיד לספקים שהם לא טובים ולבתי המלאכה שהם לא עשו את עבודתם.

עידית סילמן: אין לנו כאן אשמים ואנחנו לא מחפשים אשמים.

עידית סילמן: הפוך, אני רוצה לרצות את כולם.

עידית סילמן: אני רוצה שכולם ייצאו עם חיוך על הפנים, כדי שאתה תיתן לו את השירות הכי טוב שהוא יכול לקבל.

עידית סילמן: אתה מבין?

עידית סילמן: אני רוצה שאתה תעשה עבודה של הלב – לא עבודה שאתה רק מחויב בה על-פי כסף אלא מהלב, ואני בטוחה שאתה גם עושה את זה.

רות פרמינגר: עושים את זה.

רות פרמינגר: עושים את זה.

יהודה פילוסוף: אני בטוח שכל אחד מפה שעושה בבית מלאכה שלו יגיד בדיוק את מה שאת אומרת.

עידית סילמן: אני רוצה שאתה תמשיך לעשות את זה כך, ולכן אני רוצה שאתה תהיה מרוצה.

עידית סילמן: לכן, אני פונה למשרד הבריאות ואומרת מה קורה כשאנשים צריכים להישאר בסוף גם מרוצים וגם עם חיוך על הפנים לטובת מטרה שהיא מאוד נעלה – היא בסיסית חברתית של כולנו – שאם היא לא מתקיימת אז בואו לא נדבר עכשיו על חקיקה הרבה יותר אידיאולוגית, גדולה ורחבה, ובואו ונדאג, קודם כול, לחיים עצמם.

עידית סילמן: חסן, ברשותך, אני אומרת:

עידית סילמן: בוא וננסה לפתור עד מחר בבוקר את האירוע הזה.

עידית סילמן: אתה יכול לחזור למשרד, אתה יכול לחזור לכולם, ולהגיד: תקשיבו, באמת, מה-לעשות, גי'ננו אותי פה, אין ברירה וחייבים לסגור את הפינה הזאת, שכולם ייצאו מרוצים.

עידית סילמן: אני גם אעזור לך לכל התהליך קדימה.

עידית סילמן: אבל, אנשים לא יכולים להישאר בלי רגליים.

עידית סילמן: אנשים לא יכולים לפחד להרים את הילדים שלהם.

עידית סילמן: זה לא עובד ככה.

עידית סילמן: בסוף, אנחנו יושבים פה, בכנסת ישראל, ואנחנו מנהלים פה דיון אמיתי.

עידית סילמן: אם רונן לא היה מכיר את אחותי ואדיר לא היה פונה, אני לא יודעת כמה הדיון הזה היה מגיע לשולחן הוועדה.

עידית סילמן: יש גם הרבה דיונים שאני בטוחה שאנחנו מפספסים ושאזרחים לא יודעים שהם יכולים לפנות ואנחנו נענה להם במיידית ונקיים דיונים.

עידית סילמן: אבל, אנחנו שמחים שאנחנו יכולים לעזור.

עידית סילמן: אנחנו שמחים שאנחנו במקום הזה.

עידית סילמן: אני מבקשת ממך שתעזור לי לעזור להם, שנעזור כולנו לחברה הזאת, למי שצריך את העזרה.

עידית סילמן: בוא נמצא פתרון עד מחר בבוקר לאירוע הזה, לאנשים שכרגע מבקשים.

עידית סילמן: מעבר לזה, נשב עם בתי המלאכה ועם הספקים ונראה איפה בתהליך ומה נתקע לנו.

עידית סילמן: אנחנו מדברים פה על סכום מאוד מאוד זניח ביחס לסכומים שעולים פה על שולחן הוועדה.

עידית סילמן: אנחנו מדברים פה בכל חקיקה על מיליונים.

עידית סילמן: אנחנו מדברים פה על סכומים זניחים ביותר.

עידית סילמן: למה צחקתי ברמת ההדסטארט האנושי?

עידית סילמן: כי זה מצחיק.

עידית סילמן: אבל, אתה מבין שאם גם יתרמו לך מבחוץ, הם לא יוכלו להשתמש בזה.

עידית סילמן: אז מה זה עוזר?

עידית סילמן: זה לא עוזר.

עידית סילמן: אני רוצה שנעזור להם.

עידית סילמן: אני רוצה שנפתור את זה, שהמשרד יפתור את זה, כי זו האחריות שלו וזו המשימה שלו.

עידית סילמן: לכן, הוא נקרא: משרד הבריאות – כדי לדאוג לבריאות הציבור.

רות פרמינגר: ולתת להם מה שמגיע להם בדין.

אברהם עמי לוי: שמי אבי לוי, ואני כבר מעל שלוש שנים הייתי צריך לקבל פרוטזה.

אברהם עמי לוי: מחיר הפרוטזה שלא קיבלתי מכסה את ה-11 או את ה-16 האנשים.

אברהם עמי לוי: אמרו לי כל פעם "תחכה, תחכה.

אברהם עמי לוי: תהיה ועדת חריגים".

עידית סילמן: אז, הינה, אבי חסך לכם – על חשבונו.

אברהם עמי לוי: לא.

אברהם עמי לוי: כאילו יש את הכסף הזה במשרד.

אברהם עמי לוי: אין בעיה של כסף.

אברהם עמי לוי: זו בעיה של אגו, ריב בין המכונים למשרד הבריאות, ואני, בינתיים.

אברהם עמי לוי: ..

אברהם עמי לוי: אני מדריך טיולים, ואני נופל פעמיים ביום ליד המודרכים שלי.

אברהם עמי לוי: לא ייתכן - - -

עידית סילמן: חסן, אני רק אגיד לך: בסוף, נפילה של בן-אדם או שבר באגן יעלו למערכת הבריאות יותר יקר מכל האירוע הזה של עכשיו לממן את כולם עם הפרוטזות שלהם.

עידית סילמן: למה?

עידית סילמן: שבר באגן – לא אגיד לך כמה עולה אשפוז יום שיקומי, כמה זה דורש אחר כך וכמה עולה הניתוח.

קריאה: הפסד ימי עבודה.

עידית סילמן: מראש תוותר, תוותר.

עידית סילמן: עדיף לזה ולא שאחד פה ישבור את האגן או את הירך.

עידית סילמן: תאמין לי, זה סרט רע, וזה יעלה למערכת הבריאות הרבה יותר.

עידית סילמן: מניעה יותר חשובה מהטיפול.

אברהם עמי לוי: באתי לכאן, ואני לא יוצא מכאן אם אין החלטה שמחר בבוקר אני הולך למכון לקחת מידות לרגל החדשה.

אברהם עמי לוי: לא ייתכן – רבקה כאן, והיא יודעת שאני מעל שלוש שנים, עוד לפני שעמותת "הצעד הבא" הוקמה, ואני מתעסק עם נכים כבר מ-1990 ואני אחד המייסדים של עמותת "אתגרים" – שאני אצטרך לסבול.

אברהם עמי לוי: אני נופל כל היום.

אברהם עמי לוי: אין דבר כזה.

אברהם עמי לוי: זה לא נתפס בכלל.

עידית סילמן: נכון.

עידית סילמן: אני מסכימה איתך.

אברהם עמי לוי: באמת.

אברהם עמי לוי: לא ייתכן.

אברהם עמי לוי: אני רוצה עכשיו החלטה שמחר בבוקר אני הולך למכון.

אברהם עמי לוי: אני ביקשתי ממנכ"ל משרד הבריאות שבינתיים אממן את משרד הבריאות ב-3,000 שקל עד שיגיעו לאיזושהי הסכמה – ולא מסכימים לזה.

אברהם עמי לוי: אין דבר כזה.

יהודה פילוסוף: זה נכון.

יהודה פילוסוף: יש איסור עלינו, בתי המלאכה, לקבל.

עידית סילמן: כן, הבנתי.

יהודה פילוסוף: זה חתום בהסכם עם מכון לואיס.

עידית סילמן: חסן, יש אפשרות כזו לשחרר אותם, את החברים היקרים, מחר בבוקר?

חסן אסמעיל: אנחנו נעדכן את הוועדה מחר בבוקר.

עידית סילמן: יופי.

עידית סילמן: אם צריך, מחר, בגלל שאני פה בוועדה ואתע

עידית סילמן: דכן, אני באה איתך ביום חמישי בבוקר ביחד.

עידית סילמן: נלך לעשות רגל.

חסן אסמעיל: מצוין.

חסן אסמעיל: מצוין.

רות פרמינגר: היא אמרה את זה ללוי, ולא לך, חסן.

רות פרמינגר: ברוך השם, אתה לא צריך רגל.

עידית סילמן: אני איתך, אבי, ביום חמישי ונעשה רגל.

עידית סילמן: נצלם, נעלה ונראה שקיבלת.

עידית סילמן: מגיע לך.

אמנון סלעי: אני בשישי.

עידית סילמן: איתו בחמישי, ואיתך אני אבוא בשישי.

יהודה פילוסוף: ביום שישי זו רגל קרושה, אני מתנצל.

עידית סילמן: אין בעיה.

עידית סילמן: סגור, קבענו, יש לוחות-זמנים לרגליים.

עידית סילמן: מירי, חמודה, נמצאת איתנו בזום, והיא אימא לילדה קטועה ופעילה.

עידית סילמן: מירי, אהלן.

מירי גטניו אולגין: צוהריים טובים לכולם, אם אפשר לקרוא לזה צוהריים טובים כי למען האמת רק מלשמוע את כל השעה וחצי האחרונות האלה אני מנסה לחשוב אם הבת שלי, שהיא גם עם אינטלגנציה גבולית, הולכת להסתדר כשאני לא אהיה.

מירי גטניו אולגין: אני חושבת שהטרטרת וגרירת הרגליים ש-17 שנה אני עוברת עם הבת שלי -- -

עידית סילמן: בת כמה הילדה שלך?

מירי גטניו אולגין: הבת שלי בת 17, והיא קטועה מלידה.

מירי גטניו אולגין: ליתר דיוק, היה לה קריש דם.

מירי גטניו אולגין: במהלך 17 השנים האלה, עוד לפני שהיכרנו את עמותת "הצעד הבא" שהם יחסית חדשים לעומתנו, היו לי המון-המון מאבקים לגבי הילדה לקבל תותבת רחצה.

מירי גטניו אולגין: היינו בתקשורת, היינו בכנסת, וליצמן יצא בהצהרה שהוא נותן תותבת רחצה ופורסם בעיתונות.

מירי גטניו אולגין: למוחרת הגענו למכון לואיס – שום דבר.

רונן ליטבק: לא רחצה – סביבה רטובה.

מירי גטניו אולגין: שלא לדבר על זה שמכון לואיס – אני לא יודעת, ב-17 השנה האחרונות, אמרתי: אין לי מושג מי מפקח או לא מפקח ועל מה באמת יש בקרה או אין בקרה שם ומי זוכה במכרז ובכלל באיזו שנה עשו מכרז.

מירי גטניו אולגין: אני רק יודעת שהדלת שלו סגורה, שעות הקבלה ושעות המענה הטלפוני הן בקושי שעה ביום.

מירי גטניו אולגין: אנחנו לא פעם חיכינו לאישורים לתותבת לילדה, ועד שלא איימתי להגיע לתקשורת – גם לא קיבלתי אישור לתותבת של הילדה שלי.

מירי גטניו אולגין: אני, כאימא לוחמת – נהדר, יש לי מרפקים, אני דוחפת ואני נלחמת, ואין דבר שאני לא אשיג לה.

מירי גטניו אולגין: אבל, כשאני חושבת על הורים אחרים, כמו הורים שפנו אליי פעם להגיד לי שהרופא מאשר להם – זה לא מאשר להם אלא ממליץ – על פרוטזה מסוג מסוים וכשהם מגיעים למכון לואיס אומרים להם "לא, אתם לא תקבלו את זה.

מירי גטניו אולגין: אתם תקבלו את השני", אני חושבת שקצת היטשטשו פה הגבולות לגבי מי הרופא המקצועי ומי – לא.

מירי גטניו אולגין: הבת שלי היא לא מספר, היא לא תעודת זהות והיא לא שם.

מירי גטניו אולגין: יש שם בן-אדם שעומד מאחורה, ואם הבן-אדם הזה הולך לרופא מקצועי שלמד מספיק שנים כדי לתת מענה לבן-אדם קטוע והוא נותן המלצה אחת – לא מקובל עליי שמכון חיצוני הולך ואומר: "לא.

מירי גטניו אולגין: את זה – לא, את זה – כן", שכמדובר לא רק על שם של מוצר אחר אלא על פונקציה אחרת ועל תפקוד אחר של מוצר.

מירי גטניו אולגין: זה דבר אחד.

מירי גטניו אולגין: לגבי סביבה רטובה, כשחושבים על סביבה רטובה, איך אמרו: אוקיי, אלה מותרות, fun to have.

רונן ליטבק: Nice to have.

מירי גטניו אולגין: אני רוצה לראות שיצטרכו ללכת עם ילדה 17 שנה לחוף הים במדינה שרוב השנה היא קיץ ולבריכות שבהן במגלשות המים את צריכה לטפס במדרגות כדי להגיע אליהן, ולתת ולילד שלך לעמוד למטה ולהסתכל כי הוא לא יכול לטפס או לזחול על החול כי הוא לא יכול לקפוץ בחול בלי רגל והוא לא יכול להרטיב את הרגל ואי-אפשר שהתותבת תתרטב או תתלכלך מחול כי אז אי-אפשר לשטוף אותה.

מירי גטניו אולגין: אני רוצה לראות איך אותם מחליטי החלטות אולי היו קצת משנים את דעתם בנושא.

מירי גטניו אולגין: אני לא צריכה בכלל לדבר על זה שבנות בגיל העשרה מקבלות וסת; לקפוץ למקלחת – סליחה על הביטוי – כשאת מדממת.

מירי גטניו אולגין: אני חושבת שסדרי העדיפויות, ההתנהלות וקבלת ההחלטות שגויות מהיסוד.

מירי גטניו אולגין: אני מדברת על זה שפניתי.

מירי גטניו אולגין: כבר לפני שנים הייתי בכנסת והייתי גם בישיבות.

מירי גטניו אולגין: עברו שנים.

מירי גטניו אולגין: שום דבר לא השתנה בחשיבה.

מירי גטניו אולגין: מעניין אותי לדעת מי אמר את ה"fun to have" הזה, כי יש לי הרבה להגיד לו אם הוא היה מולי.

מירי גטניו אולגין: אבל, אני חושבת שגם עכשיו, כששמעתי בשעה וחצי האחרונות את החברים הקטועים האחרים מהקהילה, אני אומרת לעצמי: הבת שלי עם ברך בעייתית.

מירי גטניו אולגין: היא קטועה מתחת לברך, אבל כל פעם עולה השאלה של לקטוע לה מעל הברך.

מירי גטניו אולגין: אני שומעת את הייסורים שהם עוברים, ואני אומרת: רגע, הלו, לאן אני לוקחת את הילדה שלי?

מירי גטניו אולגין: יושב שם בן-אדם כמו חסן, והיה צריך לבוא עם נתונים ומבזבז את הזמן שלו.

מירי גטניו אולגין: אותי לא מעניינת כל הביורוקרטיה.

מירי גטניו אולגין: אותי לא מעניינת הביורוקרטיה.

מירי גטניו אולגין: לא הבת לי ולא אף קטוע אחר צריכים לסבול את גרירת הרגליים הזאת ואת האדישות הזאת.

מירי גטניו אולגין: זו אדישות; רואים אותנו בתור עוד מסמך, ואנחנו לא מסמך.

מירי גטניו אולגין: אלה אנשים שנמצאים פה.

עידית סילמן: קודם כול, אני רוצה להגיד לך שזה לא רק כואב מאוד לשמוע את מה שאת אומרת, ורונן גם הראה לי את תמונת הבת שלך שבאמת נראית סופר-לוחמת ואמיצה.

עידית סילמן: מכאן כולנו רוצים לחזק אותך ולהגיד לך שגם אם זה נראה לפעמים שקשה וכואב, יש לך בית.

עידית סילמן: יש לך בית שהוא אנחנו – לא רק הוועדה.

עידית סילמן: אנחנו מחוקקים בישראל, וכל דבר שאת צריכה וחושבת שאת לא יכולה לעמוד בו לבד – אני בטח כתובת עבורך לכל מה שתצטרכי.

עידית סילמן: הינה, אני גם אומרת לך ומציעה את עצמי, כדי שלא תרגישי לבד בתוך המערכה הביורוקרטית הזאת.

מירי גטניו אולגין: זה לא רק זה.

מירי גטניו אולגין: אני חייבת להוסיף שבעבר כשקטוע היה מגיע לעשות פרוטזה – פעם צלצלה אליי מחנכת מחיפה בגלל שמעה שאני פונה ופועלת ואמרה: את יודעת?

מירי גטניו אולגין: פעם יכולתי לשדרג את הפרוטזה שלי.

מירי גטניו אולגין: אני קטועת יד.

מירי גטניו אולגין: אני מחנכת בתיכון, הידיים הן חלק מהעבודה שלי ואני מדברת כל הזמן עם הידיים.

מירי גטניו אולגין: פעם הייתה לי האפשרות לשדרג אותה, לשים לה כיסוי קוסמטי, להוסיף על מה שמשרד הבריאות נותן.

מירי גטניו אולגין: שמו מעצור, ואני לא יכולה לשדרג: take it or leave it – או שתלכי לקנות פרוטזה במלואה מהכסף שלך או שתקבלי את הפרוטזה ככה ללא כיסוי קוסמטי.

מירי גטניו אולגין: לא מעניינות אותי כל המלחמות וכל הקומבינות שאולי עושים או לא עושים.

מירי גטניו אולגין: בסופו של דבר, אותנו זה לא מעניין.

מירי גטניו אולגין: הדברים צריכים להינתן בזמן.

מירי גטניו אולגין: הדברים צריכים להינתן כדי שבני-אדם יהיו מספיק עצמאים.

עידית סילמן: בואי נעשה עסק כזה.

עידית סילמן: לשולחן הוועדה הולכים להגיע דברים שהם באמת משמעותיים לעם ישראל, לדוגמא תקנות מכשירים כמו MRI, CT וכל מיני דברים שהשרים כבר החליטו ואנחנו צריכים לאשר אותם פה בוועדה.

עידית סילמן: אני אדאג שהדברים האלה לא יאושרו, עד שהנושא שלכם נפתר.

עידית סילמן: בסדר?

עידית סילמן: לא יכול להיות שעם ישראל ייהנה באמת - - - כולם ערבים זה לזה, כולנו באותה סירה, קשה פה וקשה שם.

עידית סילמן: אנחנו נדאג לוודא שכשזה נפתר, גם זה נפתר.

עידית סילמן: אנחנו נדאג שכשאנחנו רוצים לאשר תקנות מכשירים לכל עם ישראל, חלק מהמכשירים זה גם הפרוטזות של ה-18,20, 25, 30 או 50 אנשים.

עידית סילמן: זה לא אלפים בישראל שהולכים לקבל MRI, CT וכדו'.

עידית סילמן: אנחנו מחר נדון בתקנות מכשירים יחד עם משרד הבריאות פה בוועדה, ואלה שני דיונים ראשונים פה מ-09:00 עד 11:000, ואחר יביאו גם את תקנות מכשירים לאישור הוועדה בעשרת הימים הקרובים.

עידית סילמן: אנחנו גם נדאג ששום דבר מזה – אנחנו עדיין לא מאשרים, עד שאנחנו רואים שהנושא שלכם התקדם ונפתר.

רות פרמינגר: ישר כוח.

רות פרמינגר: תודה.

מירי גטניו אולגין: תודה רבה.

עידית סילמן: יופי.

עידית סילמן: אני שוב אומרת לך: אנחנו כתובת עבורך כל אימת שתידרשי לנו ומה שאת צריכה, גם בהיבטים אחרים – לכולם.

עידית סילמן: בסדר?

עידית סילמן: יופי.

רות פרמינגר: אני יכולה לשאול שאלה?

רות פרמינגר: אם אנחנו כבר נמצאים פה ומכון לואיס נמצא פה ויושב פה גם ד"ר ירון סחר, עלה פה עכשיו מה שמירי סיפרה.

רות פרמינגר: משרד הבריאות אומר: מי שיכול להמליץ לקטוע על הפרוטזה או לאשר את זכאותו הוא רופא מיוחד והוא לא כל רופא.

צח זלמן ליבוביץ: שהוא מורשה בתחום.

צח זלמן ליבוביץ: זה לא רופא פרטי שאת הולכת לקבל חוות דעת.

רות פרמינגר: בדיוק.

צח זלמן ליבוביץ: זה רופא – משרד הבריאות ומכון לואיס – שרשום ברשימה ושאליו את יכולה לגשת.

צח זלמן ליבוביץ: חשוב להדגיש את זה.

רות פרמינגר: רופאים מורשים.

רות פרמינגר: צחי, תודה.

רות פרמינגר: זה תיקון נכון.

אברהם עמי לוי: שהוא מקבל את המשכורת ממכון לואיס.

אברהם עמי לוי: הוא מקבל את המשכורת.

רות פרמינגר: אבי, דקה.

רבקה מוריאל: לא נכון.

רבקה מוריאל: ממש לא נכון.

רות פרמינגר: לא, סליחה.

רות פרמינגר: אני לא נכנסתי לזה ולא דיברתי על זה.

רות פרמינגר: אני רוצה להתרכז בנושא.

רות פרמינגר: יש רשימה של רופאים מוגדרים.

עידית סילמן: כמה רופאים יש ברשימה?

רות פרמינגר: אני לא כל כך יודעת, אבל אני רוצה להגיד משהו אחר.

רבקה מוריאל: 45.

רות פרמינגר: 45 רופאים.

רות פרמינגר: אני רוצה להגיד שחזקה שהרופאים הללו יודעים ויש להם את הכישרון, את היכולת את הידע, את המקצועיות ואת הניסיון על מה להמליץ.

רות פרמינגר: המליץ הרופא על פרוטזה מסוג מסוים או כף רגל מסוג מסוים.

רות פרמינגר: מגיעים למכון לואיס על-פי ההנחיה הזאת, ומכון לואיס עושה overruling על הרופא: אני לא מקבל את ההמלצה שלו.

עידית סילמן: זאת אומרת, את קיבלת "וולבו" – אני לא אתן לך - - -

רונן ליטבק: את ה-overruling לא עושה רופא.

רונן ליטבק: הוא יושב פה גם.

רונן ליטבק: אפשר לשאול אותו מה הכשרתו.

רונן ליטבק: הוא פרוטסטיסט, אבל רופא – הוא לא.

ירון סחר: לא.

רבקה מוריאל: וגם הוא, אבל זה לא רופא.

רות פרמינגר: רגע.

רות פרמינגר: עכשיו שמענו שבעצם רופא שנבחר, ממוקד, ידוע, רשימה סגורה ושל משרד הבריאות מגיע למכון לואיס שעושה overruling, ו-mind you שמכון לואיס הוא האופרטור של משרד הבריאות, וחלק מהאנשים הללו – אני לא מכירה אותך אישית, אבל לא יכול להיות שיש מצב כזה.

רות פרמינגר: אז מישהו פה מתרשל.

רבקה מוריאל: למה?

רבקה מוריאל: תני לי להסביר לך.

רות פרמינגר: למה?

רות פרמינגר: אסביר לך.

רות פרמינגר: כשרופא נותן המלצה, אתם במכון לואיס לא יכולים לעשות overruling, אלא אם כן אתם מחשיבים את עצמכם למישהו שנמצא מעל ואתם in between משרד הבריאות ומכון.

רות פרמינגר: .. זה לא הולך ככה.

רות פרמינגר: אז, תגידו את הכול.

רבקה מוריאל: המטרה של מכון לואיס זה לעשות בקרה גם על הרופאים.

רבקה מוריאל: חלק מהרופאים לא יודעים איזה דברים ניתן לתת לכל רמת תפקוד.

רות פרמינגר: סליחה, זו לקונה שלכם.

רונן ליטבק: אגב חוק חופש המידע, שום קטוע ובתי המלאכה לא יודעים מה מותר להם לקבל, כי זה סוד שמור במשרד הבריאות.

עידית סילמן: אני מגיעה ממערכת הבריאות שם הייתי הרבה שנים, ואני מגיעה מחברות תרופות לפני כן, ואני מכירה את כל האיזונים והבלמים.

עידית סילמן: אני מכירה איך עובדות חברות תרופות מול רופאים וספקים, והייתי במערכת הבריאות, בקופות חולים, בהנהלה שלהם, הרבה שנים.

עידית סילמן: עבדתי מול ספקים, ואני יודעת פחות או יותר איך זה עובד.

עידית סילמן: השאלה היחידה היא: בסופו של דבר, רופא המליץ ונתן המלצה שהיא המלצה מקצועית.

עידית סילמן: אם אתם לא רופאים - - -

רבקה מוריאל: הרופאים עושים את זה.

רבקה מוריאל: יש מנהל מקצועי - -

עידית סילמן: שהוא רופא אצלכם?

רבקה מוריאל: - - שהוא פרופסור, שהוא בודק את כל - - -

עידית סילמן: אז, למה בכלל ללכת לרופא, אם הרופא אצלכם לעשות?

רות פרמינגר: אוה, שאלה טובה.

עידית סילמן: שימו רופאים מקצועיים במכון לואיס.

רבקה מוריאל: אני מסבירה.

רבקה מוריאל: רוב ההחלטות מתקבלות אוטומטית.

רבקה מוריאל: יש החלטות שהרופאים נותנים מוצרים שלא מתאימים למטופל ברמת התפקוד שלו.

רבקה מוריאל: אז אנחנו מסבירים את זה גם לרופא.

רבקה מוריאל: אנחנו עושים את השינוי הזה, אבל את השינוי עושה רופא ולא אף אחד אחר.

עידית סילמן: נגיד דבר כזה: בגלל שבאמת אנחנו מדברים במקרים מועטים, 20 מקרים - - -

רונן ליטבק: לצערי, לא מועטים.

עידית סילמן: הצוות שלי מטפל בעשרות פניות רפואיות ביום.

עידית סילמן: רונן, בוא ונגיד שאם יש איזו פנייה שבטח מגיעה אליכם, שאתם רואים שיש כאן איזשהו overruling או איזשהו משהו, אתם תעלו אותה אלינו ואנחנו נעשה גם בקרה שלנו.

עידית סילמן: בדבר הזה אנחנו נשתדל לנסות לעזור ולבדוק שבאמת הדבר שנעשה כאן – באמת, חס וחלילה, לא מי מרגיש שנעשה לו איזשהו עוול, ואולי נלווה את התהליך ונראה שבאמת אתם מרגישים שהכול בסדר ושלא נעשה איזשהו עוול, ונפנה עם זה למשרד הבריאות כדי שיוודא.

עידית סילמן: הוועדה תוציא למשרד הבריאות: "אנחנו מבקשים לוודא", ומשרד הבריאות יעשה את הבחינה שלו על זה, ונוודא שהכול בסדר.

עידית סילמן: בסופו של דבר, צריך להגיד את האמת:

עידית סילמן: אנחנו מתעסקים פה באנשים, אז כאילו.

עידית סילמן: ..

רונן ליטבק: קודם כול, שוב, תודה על הדיון הזה.

רונן ליטבק: נראה לי שזו פעם ראשונה שנותנים לקטועים במה להתעמת עם הגורמים שמקבלים החלטות.

רונן ליטבק: אני גם רוצה להתנצל על ההתפרצות שלי קודם.

רונן ליטבק: אני פשוט כבר מדם ליבי.

רונן ליטבק: כל היום הזה, הרבה פעמים, אני מקבל פניות מקטועים על הבעיות שלהם מול משרדים שונים, ולא חסרות בעיות: משרד התחבורה, ביטוח לאומי.

רונן ליטבק: לא ניכנס לזה.

רונן ליטבק: אני יודע שזמן הדיון כבר נגמר, אבל בכוונה בתחילת הדיון הצפתי עוד הרבה נושאים שהם בעייתיים בטיפול בקטועים.

רונן ליטבק: כל עניין הקטועים במדינת ישראל – בדרך שמשרד הבריאות מטפל בזה אנחנו ממש לא מדינה מערבית.

רונן ליטבק: הייתי מאוד מבקש שאיכשהו זה יגיע לאוזניים של שר הבריאות, של מנכ"ל משרד הבריאות, ונתחיל לטפל לעומק בבעיות שלנו.

רונן ליטבק: הבאנו את האנשים.

רונן ליטבק: שמעתם את המצוקה, ושמעתם את המצוקה של האימא.

רונן ליטבק: די.

רונן ליטבק: בואו ונעשה את הדברים בצורה מסודרת.

רונן ליטבק: מספיק להתעלל בנו.

רות פרמינגר: הייתי רוצה להוסיף בעניין הזה.

רות פרמינגר: אני שומעת עכשיו את רבקה, ויש לנו דיאלוג.

רות פרמינגר: זה לא שאנחנו לא מדברים.

רות פרמינגר: אנחנו, בהחלט, מדברים, והיא בהחלט עונה לי לטלפון, ואני מדבר איתה, אבל מה שאני רוצה להגיד הוא: אנחנו פה הנציגים שמטפלים בקטועים, עוזרים להם ומסייעים להם, אבל מאחורינו יש מאות שלא מסוגלים להתמודד עם המערכת ורואים צל הרים כהרים.

רות פרמינגר: למה אני אומרת את זה?

רות פרמינגר: אני חושבת שמן הראוי שאנחנו, במשפט מנהלי ראוי, נשמע את הקריטריונים שבהם אתם עושים, כמו מסלול ירוק, "וי", ובאיזה מקרים אתם עושים overruling, כי לא יכול להיות שאנחנו נמצאים באיזשהו ענן עכור כשאנחנו לא יודעים אינפורמציה עד הסוף לגבי מה מותר ומה אסור.

רות פרמינגר: אמר עכשיו ד"ר ירון סחר שיש מנעד גדול של, נניח, תותבות וכפות רגליים.

רות פרמינגר: אז, אנחנו רוצים להבין: האם בתוך המנעד הזה יש לרופא כן זכות להחליט מה הוא רוצה או שאתם תחליטו ואתם מקטינים את המנעד, כשמלכתחילה משרד הבריאות כן תקצב את כל המנעד הזה?

רות פרמינגר: בואו ותשתפו אותנו, כי אנחנו רוצים לדעת.

רות פרמינגר: אנחנו לא צריכים לעבור דרך, לשלם את האגרה ולקבל, על-פי חוק חופש המידע, את הנתונים, כמו שאז, בזמנו, ביקשתם מכם כמה קטועים יש במדינת ישראל, כדי שנוכל גם אנחנו לתקצב כי אנחנו גם יודעים לתקצב עלויות.

רות פרמינגר: לכן, מה שאני רוצה להציע, גבירתי היושבת-ראש – אני גם, שוב, מודה לך מאוד מקרב לב, ואני המון שנים בכנסת ואני רואה את כל היכולת של האנשים לבוא ולדבר ואני חושבת שזו הזדמנות מצוינת שניתנה פה באמת לקטועים – ואני רוצה להגיד שאנחנו רוצים קצת לשטוף באור השמש את פעילות מכון לואיס ואת כל הקריטריונים שעל-פיהם אתם עובדים.

רות פרמינגר: אנחנו באמת מדברים, ואני שמחה שד"ר ירון סחר נמצא פה כי זו הזדמנות מצוינת מבחינתנו לעשות איזה "אביב חדש" לנושא הזה שלנו – שכולנו נדע במה דברים אמורים, מפורטים, על-פי החוק.

רות פרמינגר: אנחנו לא רוצים דברים שלא לפי החוק.

רות פרמינגר: אם זה לא לפי החוק, אנחנו אולי ננסה לסייע ולשנות משהו.

רות פרמינגר: אבל, כרגע, יש לנו המון מה שהחוק מאפשר, ואנחנו רוצים לקבל את כל מה שניתן.

יהודה פילוסוף: הייתי רוצה רק להוסיף, קודם כול, כי מצפוני לא נתן לי, שמכון לואיס עושה גם דברים טובים, ואפשר להגיד גם שהבקר גם מתקן טעויות שלנו.

יהודה פילוסוף: אם להיות הוגנים, בסך-הכול מכון לואיס עושה באמת עבודה נאמנה.

יהודה פילוסוף: מקבלים שירות ומענה באמת אחד לאחד.

עידית סילמן: לפעמים, צריך להפגיש את כולם סביב שולחן עגול, כדי שגם יפרגנו אחד לשני.

יהודה פילוסוף: כן.

יהודה פילוסוף: זה קצת צרם לי, כי אני מכיר את הנפשות שפועלות.

עידית סילמן: יהודה, זה בדיוק מה שאני אומרת.

עידית סילמן: בסוף, אני רוצה שכולם יחייכו, וכדי לחייך – מדי פעם צריך לשבת גם ביחד ולנהל את השיחות האלה.

עידית סילמן: זה גם יעזור לכם, למי שמטפל בנושאים האלה במשרד, אם זה החשב חסן, אם זה ירון ואם זה כולם.

עידית סילמן: מדי פעם אנחנו נכנס אתכם בשולחן שהוא לא שולחן הוועדה – לשולחן עגול אחר – כך שאתם תשבו ביחד ונשב אתכם ונראה במה אנחנו יכולים לעזור לכם – בלי קשר, אנחנו עושים את זה הרבה פעמים מאחורי הקלעים – ובואו ננסה באמת שגם אתם תוכלו לראות במה אתם יכולים לעזור אחד לשני.

יהודה פילוסוף: בשמחה רבה.

יהודה פילוסוף: רק בקשה אחת: שיהיו עוד בקר או עוד שני בקרים, כי זה פשוט מקשה על העבודה שלנו.

יהודה פילוסוף: זה מאוד חשוב.

עידית סילמן: אוקיי.

עידית סילמן: היא צריכה בשביל זה עוד איזה 3,000 שקל – אל תסבך אותה.

עידית סילמן: .. סתם.

יהודה פילוסוף: ירון, קחו את זה לתשומת לבכם – בסדר?

ירון סחר: נשמח לדבר על הדברים.

עידית סילמן: קודם כול, אני מודה לכולכם על כך שהגעתם לכאן.

אברהם עמי לוי: אז מוזמנת גם להגיע אלינו.

אברהם עמי לוי: בשבוע הבא יש לנו כנס.

רות פרמינגר: נהדר.

רות פרמינגר: נשמח מאוד.

עידית סילמן: יעקב, שהוא פלא-יועץ, ייקח מכם.

עידית סילמן: הוא באמץ אחד היועצים - - -

רות פרמינגר: משפט אחרון לפני הסיכום שלך.

רות פרמינגר: אני רוצה להגיד כך: אני נמצאת בכנסת שנים ארוכות.

רות פרמינגר: יש לי קילומטרז' גם כקטועה וגם בנושא דיונים.

רות פרמינגר: אני יודעת שכשהמדינה, הממשלה, מעוניינת להזיז משהו קדימה – יש הוראות מעבר, שייקוב הדין את ההר והן יקומו ויהיו.

רות פרמינגר: לכן, אני חושבת: תני לנו לזכות מהדבר הזה.

רות פרמינגר: לא לי, ברוך השם, אבל לחברים שלי, הקטועים מעל הברך, שצריכים את הברך הזאת לחיים שלהם.

עידית סילמן: זה מה שאמרנו שנעשה איתם באמת.

יהודה פילוסוף: וגם לדור הטכנאים, כי הוא הולך ונגמר.

יהודה פילוסוף: אני כבר בן 70, ורוב הטכנאים הבכירים - - -

עידית סילמן: יהודה, איפה אתה גר?

יהודה פילוסוף: ראשון-לציון.

רות פרמינגר: יהודה עשה את הפרוטזה שלי, כשהייתי ילדה בת 13.

יהודה פילוסוף: אני הייתי רק בן 19 או 20, ואני כבר לא זוכר.

יהודה פילוסוף: התחלתי לעבוד בגיל 16.

רות פרמינגר: נכון.

רות פרמינגר: שנים ארוכות.

עידית סילמן: יהודה, אחר כך נשאל אותך איך הגעת לתחום.

עידית סילמן: הכול מעניין.\

עידית סילמן: אנחנו מסכמים את הדיון.

עידית סילמן: קודם כול, אני באמת שמחה שהגעתם, שמחה שאנחנו נמצאים פה ושמחה שהתאפשר לנו – הכול שלו וממנו.

עידית סילמן: בואו נאמר שבאמת ה-standard of care ובאמת הדברים שלהם היינו רוצים לדאוג בבסיס – עוד לא סיימנו לדבר באמת על כל התותבות הספורטיביות, ולא דיברנו על נושא המים, אבל אנחנו נדבר עליהם גם בשולחנות העגולים בינינו.

עידית סילמן: חשוב לנו לפתור כרגע את נושא הפרוטזות הממוחשבות – הדברים הבאמת מיידיים.

עידית סילמן: יש גם את נושא ה-overruling, מה שדובר עליו, כדי לוודא שבאמת כל אחד פה מרגיש שהוא מקבל את היחס הראוי לו.

עידית סילמן: צריך לומר שעדיין לא יצא נוהל של התותבות הספורט.

עידית סילמן: ירון, ציינת שאתם תנסו לעשות את זה כמה שיותר מהר.

עידית סילמן: בחוזר מנכ"ל יש את ארבעת הקריטריונים שאושרו בסל, ואנחנו מבקשים שהנוהל הזה ייצא כמה שיותר מהר.

עידית סילמן: דיברנו על שבועות ממש בודדים.

עידית סילמן: אנחנו נלווה את זה.

עידית סילמן: אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב.

עידית סילמן: כל מה שדרוש מאיתנו, גם תקציבית, אנחנו נשמח לעמוד שם ולסייע לכם.

עידית סילמן: אנחנו באמת להביא את הטכנולוגיה החדשה לקטועי הגפיים לקדמת הבמה, לאפשר אותה ולהנגיש אותה.

עידית סילמן: דיברנו על זה שאנחנו נמצא פתרון, שהוא פתרון מיידי, לכל מי שהגישו את הבקשות כרגע, כדי לראות איך אנחנו מאפשרים להם את הדבר הזה בצורה המיידית, הישימה והטובה ביותר.

עידית סילמן: לאחר מכן אנחנו גם נשב בצורה מסודרת, כדי לראות איך מבצעים תהליך שהוא תהליך נכון ומסודר, שאנשים לא ירגישו שהם לא מקבלים מענה.

עידית סילמן: דיברנו על זה שכל היושבים כאן סביב השולחן יתכנסו עוד.

עידית סילמן: אנחנו נעזור לכם, ואנחנו נתאם את המפגש הזה.

עידית סילמן: אני דווקא חושבת שחשוב שהוא יהיה במשרד הבריאות, כי אתם הבית של כולנו.

עידית סילמן: אני חושבת שבאמת חשוב שאנחנו נראה ברונן ובכל החברים שלו, שבאמת עושים הרבה למען קטועי הגפיים, כתובת – כתובת כדי לסייע להם בדברים הנוספים שהם צריכים מעבר לפרוטזה עצמה שהיא אמורה להיות הבסיס ולא אמורים להיאבק עליה בכלל.

עידית סילמן: היא אמורה להיות הבסיס, ומשם עוד ללכת לקשיים האחרים שיש להם, שאנחנו צריכים לנסות ולהוסיף עבורם טוב ואור.

עידית סילמן: אני גם אמרתי שאנחנו פה, בתוך הוועדה שלנו, נקבל לאישורנו הרבה דברים חשובים, ואנחנו באמת נגיד: כדי לדאוג לכל עם ישראל, כי, מה-לעשות, כל עם ישראל ערבים זה לזה.

עידית סילמן: את זה כבר אמרו חכמינו, גדולים ממני, ולא אני.

עידית סילמן: האחדות והרעות שנמצאות בתוך מערכת הבריאות, שכולנו, ברוך השם, נהנים ממנה ואני חושבת שהיא מהווה מיקרו-קוסמוס שמלמד את כולנו לחיות זה לצד זה - - -

אברהם עמי לוי: אולי נשאל את רבקה.

אברהם עמי לוי: אני יכול מחר בבוקר ללכת לקחת מידות?

אברהם עמי לוי: העניינים ייפתרו?

עידית סילמן: חסן אמר לך שעד מחר בבוקר הוא נותן לנו תשובה שבאמת ניתן מענה ראשוני לכל האנשים האלה שכבר הגישו בקשות.

עידית סילמן: עד מחר בבוקר יש לו תשובה.

עידית סילמן: הוא פונה כרגע לשר, למשרד.

עידית סילמן: חסן אמר לנו.

עידית סילמן: אגב, חסן עדיין איתנו?

עידית סילמן: בואו נעלה אותו.

חסן אסמעיל: אני פה.

עידית סילמן: חסן, סגרנו?

חסן אסמעיל: אנחנו מעדכנים את הוועדה מחר בבוקר.

עידית סילמן: יופי, מעולה.

עידית סילמן: ואז, ביום חמישי אני עם אבי לוי, וביום שישי – עם אמנון.

עידית סילמן: בשבוע הבא כולנו נהיה באירוע של "אתגרים" או whatever ביחד.

רות פרמינגר: לא.

רות פרמינגר: זה של "הצעד הבא".

עידית סילמן: סליחה.

עידית סילמן: זה של "הצעד הבא".

עידית סילמן: חסן, אתה אורח הכבוד יחד עם ירון.

רונן ליטבק: תזכור: מלון "רמדה" בירושלים גם קרוב אליכם.

עידית סילמן: בעזרת השם, ננסה לעשות כל שלאל ידינו.

עידית סילמן: באמת יהיה לנו פה לאשר דברים, ונתנה אותם.

עידית סילמן: נראה שבאמת גם הנושא שלכם פה נפתר – ובטח המקרים הראשונים שאמורים להיפתר, כמו שרות ציינה, ושזה לא צריך להישאר.

עידית סילמן: אחר כך, לגבי כל שאר הנוספים, אנחנו נייצר תהליך נכון ומסודר, ונראה שבאמת המשרדים יודעים לעבוד עם הספקים ועם בעלי המלאכה.

עידית סילמן: בסוף, כולם זה אותה שכונה.

עידית סילמן: הם אמורים לעבוד ביחד זה לצד זה.

עידית סילמן: זה סיכום הדברים שלנו, של הוועדה.

עידית סילמן: מחר בבוקר בשעה 09:00, תישארו איתנו - -

רות פרמינגר: בעזרת השם.

עידית סילמן: - - ואנחנו נעדכן פה בוועדה את כל העדכונים שיביא לנו חסן.

עידית סילמן: חסן יעלה איתנו.

עידית סילמן: הוא יהיה הדובר הראשון.

רות פרמינגר: תודה רבה.

רות פרמינגר: ישר כוח.

רות פרמינגר: תודה רבה-רבה.

קריאה: תודה רבה לכולם.

עידית סילמן: שיהיה בצעדים גדולים וגם קטנים, אבל חיוביים.

עידית סילמן: תודה.