הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 24, פרוטוקול מספר 29, 2022-05-17 11:00

יעל רון בן משה: בוקר טוב לכולם, אני פותחת את דיון הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, דיון מעקב בנושא מחסור בניידות טיפול נמרץ בערבה, בגליל ובגולן.

יעל רון בן משה: אפתח כהרגלי בהקראת שיר ישראלי – נשיקה אחת, עידית ברק.

יעל רון בן משה: "בסופו של דבר, אין זה חשוב מי נוגע במי.

יעל רון בן משה: השמש בשפתי השמיים או השמיים בשפתיה של השמש.

יעל רון בן משה: נשיקה אחת בבוקר, מכאן עולה ובא האור".

יעל רון בן משה: תודה לכולם שהגעתם, אני מתנצלת על האיחור בארבע דקות.

יעל רון בן משה: אנחנו בימים מאוד-מאוד עמוסים בוועדות הכנסת – כמו שצריך להיות.

יעל רון בן משה: מנסים להעביר כמה שיותר חקיקה ולטפל בכמה שיותר נושאים לטובת עם ישראל ומדינת ישראל, במציאות ביטחונית מורכבת, במציאות פוליטית מאתגרת.

יעל רון בן משה: אבל אין לנו ברירה אחרת, חוץ מכל אחד לעשות את תפקידו בצורה הטובה ביותר, במקום שבו הוא נמצא, ולנסות להתקדם קדימה בצורה עניינית.

יעל רון בן משה: כך ננסה לעשות גם בדיון הזה, שהוא כאמור דיון מעקב.

יעל רון בן משה: הדיון הקודם התקיים ב-4 בינואר, ולדעתי לאחר מכן התכוונו לקיים עוד דיון בתוך הפגרה, ובשל בקשה של משרד הבריאות, לדחות מעט את מועד הדיון בשל חילופי כוח אדם, אז הגענו בעצם עד אמצע חודש מאי.

יעל רון בן משה: אני מאחלת בהצלחה רבה לנציגת משרד הבריאות החדשה – לדעתי לא היית בדיון הקודם פה בוועדה.

קטיה קיל: הייתי, אבל יאיר חברוני הוא זה שעבד במשרד והוא זה שטיפל בזה.

קטיה קיל: אני לא מחליפה אותו רשמית, אנחנו מחכים שהתקן שלו יאויש, אבל בינתיים אני פה.

יעל רון בן משה: אוקיי.

יעל רון בן משה: בהצלחה בתפקיד החשוב הזה, גם אם הוא זמני.

יעל רון בן משה: אני מקווה שהתפקיד יאויש בצורה קבועה בהקדם.

יעל רון בן משה: לא חלילה בגלל שלא נעים לנו ולא טוב לנו איתך, אלא כי ראוי שבמדינת ישראל יהיה אדם אחד, מקצועי, קבוע, שעוסק בנושא החשוב הזה שקשור קשר ישיר להצלת חיי אדם.

יעל רון בן משה: בדיון הקודם סגרנו את הדיון בזה שאני מבקשת ממשרד הבריאות למסור לוועדה נתונים לגבי פריסת ניידות טיפול נמרץ ואמבולנסים בארץ.

יעל רון בן משה: אציין לחיוב שקיבלנו את כל המידע.

יעל רון בן משה: בשבוע שעבר, ביום הגליל שיזמתי בכנסת, נפגשנו בוועדת בריאות, ושם עוד אמרתי שלא קיבלתי את הנתונים.

יעל רון בן משה: יכול להיות שזה היה יום לפני, לא כל כך משנה.

יעל רון בן משה: טוב שהנתונים התקבלו, טוב שאפשר יהיה להציג אותם עכשיו בפני משתתפי הדיון כאן ולציבור בכלל.

יעל רון בן משה: אני רוצה לציין לחיוב שלפי הנתונים האלה שהתקבלו, אני עוד לא מתייחסת לפריסה המספרית, אבל זמני הגעת אמבולנס בפריפריה, נט"ן בעיקר, עומדים בממוצע הארצי על 9 עד 11 דקות.

יעל רון בן משה: זה נתון חשוב מאוד וחיובי.

יעל רון בן משה: אולי הוא היה הבסיס של הדיון הקודם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ממוצע בארץ?

יעל רון בן משה: כן.

יעל רון בן משה: היא עוד תציג את הנתונים.

יעל רון בן משה: אנחנו נרצה אחר כך לרדת לעומקם של הדברים ולשאול האם זה המצב שהיה בתקופת הקורונה ועם התוספות שהיו, האם המצב הזה נשאר גם עכשיו?

יעל רון בן משה: ומה קורה עם המקטע שלאחר הגעת נט"ן ועד הגעה לבית החולים הקרוב?

יעל רון בן משה: את זה כרגע אני משאירה בצד.

יעל רון בן משה: לפני שאני עוברת לנציגת משרד הבריאות להצגת הנתונים, חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי, חברת הוועדה, האם את רוצה לומר משהו?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אומר בשני משפטים: חיכיתי כמוך לנתונים ורציתי שתתייחסו כשתציגו לפנינו את הנתונים, ראיתי את מה שנשלח עכשיו לקראת הדיון – האם זה הממוצע בארץ?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: האם יש התייחסות למרחקים בפריפריה כמו חבל איילות, כמו רמת הגולן וגליל עליון – ששם המרחקים גדולים – איך אתם מחשבים את הממוצע שם בפריפריה?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: האם יש חישוב נפרד, האם יש התייחסות נפרדת?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ולגבי הנוסחה – על סמך מה מקציבים את כמות הניידות באזור כזה או אחר?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה.

יעל רון בן משה: תודה רבה.

יעל רון בן משה: בבקשה, נציגת משרד הבריאות, אנא הציגי עצמך ולאחר מכן תציגי את הנתונים בבקשה.

קטיה קיל: קוראים לי קטיה קיל, אני מנהלת תחום פיקוח ורישוי אמבולנסים במשרד הבריאות.

קטיה קיל: ראשית, אני מתנצלת על העיכוב במסירת הנתונים, זה בגלל חילופי כוח האדם.

קטיה קיל: ברגע שהגיעה אלי הבקשה, מיד טיפלתי בה והעברתי את כל הנתונים.

קטיה קיל: אגיד קצת באופן כללי ואחר כך אתייחס לפריפריות – כרגע מבחינת הזמנים, הממוצע בהחלט נראה טוב.

קטיה קיל: כל דבר דורש שיפור היום, זה ברור, אבל בסך הכול אנחנו באמת רואים נתונים טובים – גם מבחינת ניידות טיפול נמרץ וגם מבחינת אמבולנס ביטחון.

קטיה קיל: אם נתייחס לצפון ולדרום, הצפון והדרום מחולקים למרחבים.

קטיה קיל: לדוגמה, נסתכל על מרחב אשר, מרחב גלבוע, ירדן, אנחנו רואים שהממוצע הוא בין תשע לעשר דקות, הממוצע של ניידות טיפול נמרץ שמגיעות למקרים הדחופים.

קטיה קיל: חשוב להדגיש שהזמנים האלה הם של הניידת עצמה, בדרך כלל לפני כבר מגיע כונן שנותן את המענה הראשוני.

קטיה קיל: ואם מדובר במקרה של החייאה, אז בדרך כלל כבר מספר דקות אחרי כבר יש כונן שיכול לתת את מכת החשמל הראשונית ולהתחיל את הטיפול.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: במקום היכן שיש רק ניידת אחת שנמצאת במהלך פינוי של חולה לבית חולים, ואם יש קריאה נוספת, הזנקה נוספת – מהם הזמנים שהמטופל מקבל טיפול?

קטיה קיל: זה מאוד משתנה, אבל בדרך כלל, אם הניידת שהכי קרובה כרגע תפוסה, אז מוציאים את אמבולנס הביטחון שהכי קרוב, ובמקביל מזניקים – מגן דוד אדום, מד"א, נא לתקן אותי אם אני טועה – גם ניידת טיפול נמרץ שהיא טיפה יותר רחוקה.

קטיה קיל: אבל יש כבר מישהו שמתחיל לתת מענה ואז עושים חבירה, אמבולנס הביטחון חובר לניידת טיפול נמרץ.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מי ה"מישהו"?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מאיפה מי שנותן מענה?

קטיה קיל: זה תלוי באיזה אזור.

קטיה קיל: קשה לי מאוד לענות ספציפית כי זה תלוי - - -

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה מתנדב?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה כונן פרמדיק?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה אמבולנס פרטי?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה חבירה של איחוד הצלה?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מי זה המישהו האחר שנותן מענה?

קטיה קיל: המענה זה אמבולנסים של מד"א שנותנים את המענה.

קטיה קיל: הרי היום כל בן אדם שמתקשר למוקד של 101, ואומר את הבעיה, מזניקים לו אמבולנס.

קטיה קיל: מהרגע שמדובר, ולא משנה מאיפה הכתובת, אם זה בצפון, בדרום, במרכז – יוצא האמבולנס הכי קרוב.

קטיה קיל: אם הטיפול נמרץ שהוא אמור להיות הכי קרוב כרגע תפוס, מזניקים טיפול נמרץ שהוא טיפה יותר רחוק.

משה מוסקוביץ: טיפה זה יכול להיות חצי שעה.

משה מוסקוביץ: צפת – קצרין.

קטיה קיל: ואז מגיע אמבולנס ביטחון, ואמבולנס ביטחון במידת הצורך, חובר עם ניידת טיפול נמרץ בדרך.

יעל רון בן משה: יש לנו את הנתונים להצגה במצגת – הנתונים שנשלחו אלינו?

קטיה קיל: לא, לא ידעתי שאני צריכה להכין.

קטיה קיל: אחד המסמכים שהעברתי זה את הפריסה המדויקת של כל האמבולנסים שיש היום בארץ של מגן דוד אדום.

קטיה קיל: כמובן שמלבד האמבולנסים יש גם את הכוננים, שזה מכל החברות שדיברנו עליהם.

קטיה קיל: יש כוננים גם של מד"א וגם של איחוד הצלה שמגיעים בדרך כלל בדקות ספורות.

משה מוסקוביץ: אם מגיע אליהם המקרה.

יעל רון בן משה: יש לי את הנתונים.

יעל רון בן משה: רציתי לוודא אם אפשר להעלות את זה, כדי שגם המשתתפים פה ובזום יוכלו לראות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו מדברים על כוננים רגילים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ומה עם הנגשת טיפול נמרץ?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה בעצם הנושא של הדיון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש אמבולנסים רגילים ויש טיפול נמרץ.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כשנדרשת החייאה וטיפול נמרץ – הזמנים שציינת במסמך מתייחסים להזנקה רגילה של אמבולנס רגיל או - - -

קטיה קיל: של טיפול נמרץ.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אוקיי, רק של טיפול נמרץ.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני ממש ספורה בנתונים.

קטיה קיל: למה?

דוד מריזן: הנתונים מדברים פה על תשע דקות ממוצע הגעה.

דוד מריזן: הם לא אומרים פה כמה זמן יש חולים שלא מגיעים אליהם בתשע הדקות האלה.

יעל רון בן משה: רגע, ניתן לנציגת משרד הבריאות לסיים את דבריה.

יעל רון בן משה: תרשמו את ההערות ואני מבטיחה שכולם יוכלו לדבר.

קטיה קיל: במהלך השנים, משרד הבריאות עשה כמה עבודות לבחינת טיוב הנתונים, זה בעצם אחד הדברים שטרם נסגר סופית על ידי משרד הבריאות.

קטיה קיל: משרד הבריאות בעצם בונה תהליך, שהוא צריך להיות בצורה חכמה ולראות איך אנחנו בונים את כל הנושא של לראות האם יש מספיק נקודות הזנקה, איפה צריך לפתוח עוד נקודת הזנקה, האם הזמנים באמת מכל מקום – כי אנחנו אומרים: נכון, הזמנים ממוצעים ואנחנו צריכים להתייחס ממש נקודתית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ממוצעים בארץ.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אבל אי אפשר לחשב בארץ הגעה מקריות, מחיפה או במקום אחר.

קטיה קיל: אפשר לפי מרחבים, בטח, אפשר.

קטיה קיל: הנתונים ששלחתי הם לפי מרחבים.

קטיה קיל: לדוגמה, אם אנחנו מדברים על חיפה והקריות, אז יש את מרחב כרמל – זמן ממוצע של ניידת טיפול נמרץ הוא תשע דקות.

קטיה קיל: כן עשינו את זה לפי אזורים, אנחנו יכולים להתייחס גם לפריפריות וגם למרכז.

קטיה קיל: אחת התוכניות של המשרד היא לבנות – אנחנו צריכים איזשהו מהלך ולהתחיל תהליך שאני לא חושבת שאנחנו צריכים להתחיל אותו ממש כרגע, כי אנחנו אחרי שנתיים של קורונה, שיש איזושהי בעיה עם הנתונים כרגע, כי הכול השתנה בשנתיים האלה, החל מכוח אדם שהשתנה והקורונה, כמו שכולם יודעים, שינתה את כל המהלך.

קטיה קיל: כמות הפניות השתנתה, כמות ההזנקות השתנתה.

קטיה קיל: אנחנו צריכים לפתוח דף חדש ולבנות תוכנית שלא רק מסתכלת על אזור מבחינת מיקום, מבחינת מרחקים, מבחינת כמות קריאות אלא גם להסתכל על המחלקות לרפואה דחופה – מלר"ד – שנמצאים באזור.

קטיה קיל: כמה פניות יש לכל מלר"ד, האם הפניות האלה הם באמבולנס או אנשים שהגיעו באופן עצמאי.

קטיה קיל: יש המון-המון דברים שצריך להסתכל עליהם.

קטיה קיל: זה לא מספיק להסתכל על משהו נקודתי מאוד, וזה חלק מתהליך שאנחנו כמובן נתחיל אותו ונבנה תוכנית שמתאימה ונעשה את זה בשיתוף עם מד"א.

קטיה קיל: ונראה האם הנקודות שנמצאות כרגע מספיקות, האם הן לא מפסיקות, האם צריך לפתוח עוד תחנה.

קטיה קיל: שוב, יש פה תהליך גדול מאוד שאנחנו צריכים לעשות.

יעל רון בן משה: יש לך עוד נתונים בשלב הזה?

קטיה קיל: יש לי עוד, אבל תשאלו שאלות ואענה.

יעל רון בן משה: אני רוצה לשאול לגבי התהליך: מתי?

יעל רון בן משה: מי מוביל?

יעל רון בן משה: מה לוחות הזמנים להצגת מסקנות?

יעל רון בן משה: האם יש שיתוף ציבור?

יעל רון בן משה: יש הרבה גורמים שרוצים לקחת חלק, לא רק מד"א.

קטיה קיל: כמובן, חשוב מאוד לשתף את כולם בתהליך הזה, אני בטוחה שמכל גורם אנחנו יכולים לקבל מידע שהוא חשוב מאוד.

קטיה קיל: יהיה נכון להתחיל את התהליך דווקא – למרות שזה נשמע עוד הרבה זמן, אבל לא עוד הרבה זמן – ב-2023, בגלל השנתיים של הקורונה.

קטיה קיל: אם ניקח נתונים משנת 2020 עד 2022, זה יהיה קצת בעייתי, כי הנתונים הם לא מציאותיים.

קטיה קיל: הם נתונים מוטים ודי מעוותים עקב מה שהיה.

יעל רון בן משה: ואם חוזרים אחורה עוד שלוש שנים?

קטיה קיל: כן, אבל אני חושבת שאחד הדברים שהקורונה שינתה זה שהיא שינתה תפיסה לגבי מחלות.

קטיה קיל: אנחנו רואים היום במלר"דים המון פניות, גם על דברים שהם באמת יותר קלים – כמו שאנחנו מסתכלים עליהם – ולא על הדברים החמורים שפעם היו פונים למלר"דים.

קטיה קיל: צריך לעשות פה עבודה.

יעל רון בן משה: אני יודעת.

יעל רון בן משה: את חושבת שזה ישתנה?

קטיה קיל: אנחנו צריכים לעשות את הבדיקה הזאת.

קטיה קיל: אני לא רוצה לענות סתם כי אני חושבת שזה - - -

יעל רון בן משה: אתייחס לזה בסיכום דבריי, אבל אני רומזת לך שזה לא הכיוון.

יעל רון בן משה: אנחנו לא נקבל את זה שמחכים לראות מה יהיה ואם יש שינוי בדפוסים.

יעל רון בן משה: חלילה יהיה לנו עכשיו עוד גל קורונה, אז נדחה את זה עוד?

יעל רון בן משה: זוהי מציאות חיינו, אנחנו חיים לצד קורונה ואולי לצד דברים נוספים.

קטיה קיל: אין ספק.

קטיה קיל: אבל אני חושבת שצריך לקחת נתונים בעצם - - -

יעל רון בן משה: אלה הנתונים.

יעל רון בן משה: אנחנו כאילו מחכים שתחזור איזה שגרה, שאף אחד לא יודע אם היא תחזור, מתי היא תחזור, אבל אנחנו צריכים להכיר בזה שזו השגרה.

יעל רון בן משה: ואת יודעת לפחות כמוני, מדובר בחיי אדם כשעוסקים בתחום הזה ולכן צריך לעשות עבודת מטה עכשיו.

יעל רון בן משה: כאמור, בסוף דבריי אתייחס לזה, עד אז יש לך זמן לחשוב אם את רוצה להגיד משהו אחר לגבי מתי מתחילים את התהליך הזה.

קטיה קיל: בסדר גמור.

יעל רון בן משה: התייחסות מד"א ואחר כך גורמים נוספים, בבקשה.

יצחק ליבוביץ: צוהריים טובים, שמי יצחק איצו לייבוביץ ממד"א, אתחיל מהסוף, אנחנו במד"א חושבים שצריך לשפר שירותים, בדגש על הפריפריה, בדגש על הגליל והנגב, את זה אני אומר כבר בהתחלה בצורה חד משמעית.

יצחק ליבוביץ: כשאנחנו מסתכלים היום על זמני ההגעה, אמנם זה מדד אחד וזה העיקרי שמד"א מתבסס עליו, אבל כמו שקטיה אמרה נכון, יש מדדים נוספים שצריך לקחת בחשבון, שהמידע גם לא תמיד נמצא אצלנו או לאו דווקא אנחנו נוכל לקחת אותו בחשבון.

יצחק ליבוביץ: המדד העיקרי שאנחנו מסתמכים עליו הוא זמן הגעה של אמבולנסים ומספר תושבים בישוב.

יצחק ליבוביץ: ולכן אנחנו מסתכלים בצורה קבועה כל חצי שנה, בודקים את כל רשימת הישובים שיש במדינת ישראל ומסתכלים על זמני ההגעה ומפתחים נתונים לפי כל ישוב וישוב.

יצחק ליבוביץ: כלומר, מעבר למה שהצגנו פה בדמות מרחבים – שזה ברמת הכותרת משהו שהוא מאוד גדול – אנחנו גם מסתכלים ונוגעים בכל ישוב ובודקים מה רמת המענה.

יצחק ליבוביץ: אין ספק שבסוף, כשבן אדם מתקשר 101 – וכאן נרצה דקה להשלים את התמונה – ניידת טיפול זה אחד המענים שהוא יכול לקבל.

יצחק ליבוביץ: יחד עם זאת, יש מענים נוספים ששם אנחנו יכולים לחזק מאוד גם את הפריפריה.

יצחק ליבוביץ: כשבן אדם מתקשר 101, תורן המוקד שעונה לו הוא איש רפואה, זה לא מישהו שאין לו הכשרה רפואית, זה איש רפואה וגם כאלה שגם היו בשטח ומכירים מה זה אומר לתת טיפול מציל חיים.

יצחק ליבוביץ: ביחד עם זה שהוא מקבל את הקריאה, הוא כבר נותן דגשים והוראות רפואיות איך אפשר לטפל בבן אדם.

יצחק ליבוביץ: הוא מסתכל במערכת השליטה והבקרה, איפה הדפיברילטור הקרוב שנמצא לאותו מקרה, המערכת מזניקה כוננים אוטומטית, יוצאים אמבולנסים, שהם אמבולנסים רגילים עד למענה של טיפול נמרץ.

יצחק ליבוביץ: ויחד עם זה, יש מקרים שגם יש לנו ישובים שיש בהם אמבולנס שהוא אמבולנס קהילתי, אמבולנס שהוא על בסיס מתנדבים – בין אם זה פרמדיקים ובין אם זה חובשים שהם יכולים להיות מתנדבים או עובדים שלנו שכרגע כשנמצאים בישוב, לא בשעת משמרת, ויש קריאה ליד הבית שלהם, והם קופצים ונותנים מענה.

יצחק ליבוביץ: ברור שהכי קל זה לבוא ולהגיד: טוב, אז בכל ישוב תהיה ניידת טיפול נמרץ ובואו תביאו מיליוני שקלים למד"א.

יצחק ליבוביץ: בסוף, אנחנו מבינים מהי המציאות פה ולכן לאורך שנים, אנחנו מנסים לחשוב בצורה יצירתית, איך לשפר ולתת מענה יותר טוב.

יצחק ליבוביץ: וחלק מהמודלים זה אמבולנסים קהילתיים, אמבולנסים על בסיס מתנדבים.

יצחק ליבוביץ: ופרויקט משותף ונפלא, שהיה לנו ביחד עם המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, והם יוכלו להרחיב על זה, זה בעצם הכשרה של מתנדבים בפריפריה, וזה כולל לתת להם ציוד רפואי מתקדם.

יצחק ליבוביץ: וראינו שיש שיפור - - -

גיל הירשהורן: תגיד ראש הנקרה.

יצחק ליבוביץ: תכף ראש הנקרה יוכלו לתת דוגמה.

יצחק ליבוביץ: ראינו שיפור משמעותי במספר המתנדבים, בציוד ובמענה הראשוני שניתן עד להגעת אמבולנס, בין אם זה אמבולנס רגיל או אמבולנס טיפול נמרץ.

יצחק ליבוביץ: גם אם נוסיף אמבולנסים של טיפול נמרץ נוספים, ואנחנו חושבים שצריך להוסיף עוד אמבולנסים – צריך לזכור שבסוף כשאמבולנס מפנה לבית חולים, אמבולנס שמפנה מקצרין ומגיע לבית חולים, זה לוקח לא מעט זמן לפנות לבית חולים.

יצחק ליבוביץ: ובסוף, גם אם נוסיף עוד אמבולנסים בצפון, הזמן והמרחק מבתי חולים הוא זמן יקר והוא זמן קריטי.

יצחק ליבוביץ: לכן חשבנו על תוכנית, איך אפשר לייעל ולשפר את השירות הזה?

יצחק ליבוביץ: אחד מהרעיונות שחשבנו ביחד, והצגנו את זה למשרד הבריאות, זה היום כל אמבולנס שמגיע חייב לפנות לבית חולים, אין יכולת לפרמדיק בשטח להגיד לבן אדם: במקרה שלך, אתה יכול להישאר בבית, אתה יכול להיות מטופל בקהילה.

יצחק ליבוביץ: ולכן היום כל אמבולנס שנוגע במטופל, חייב להביא אותו לבית חולים.

יצחק ליבוביץ: אנחנו חושבים שבמיוחד בפריפריה, כדאי שתהיה תוכנית שאמבולנסים, פרמדיקים, מתקשרים לרופא ב-telemedicine, ויכולים ביחד עם בדיקות דם מתקדמות שמבצעים בבית, עם מרשם לתרופות שהוא יכול לתת בבית המטופל, אפשר להשאיר מטופלים שהם לא חייבים להגיע לבית חולים – זה יקל על העומסים בבתי החולים.

יצחק ליבוביץ: עשינו פיילוט כזה עם קופת חולים מכבי במחוז מסוים, זה הוריד ב-60% את הפינויים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ובעקבות כך גם אשפוזים ועומסים ב - - -

יעל רון בן משה: איצו, לגבי הפיילוט הזה ושיתוף הפעולה עם המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, אני מעוניינת שנרחיב.

יעל רון בן משה: אני בכל זאת רוצה להגיד שלום למנכ"ל מד"א, אלי בין, תודה שאתה משתתף איתנו בדיון הזה.

יעל רון בן משה: אני מניחה שזה לאור החשיבות שאתה נותן לנושא הצלה וחירום בנגב, בגליל ובגולן.

יעל רון בן משה: אם תרצה להגיד משהו, אז אתה מוזמן, בבקשה.

אלי אבידר: בוקר טוב, גברתי היושבת-ראש, תודה רבה על הדיון החשוב הזה, אני סבור שזה שאת מקדמת את הנושא ואת שמה אותו בראש סדר העדיפויות זה רק מצביע על כך שהמצוקה היא קשה, והיא לא קשה רק בנגב ובגליל, היא קשה בכלל בארץ, אבל בנגב ובגליל הם מורגשים בעיקר.

אלי אבידר: לצערנו הרב, הדברים האלו קורים תודות לכמה דברים, זה לא תודות, זה כישלונות של כמה דברים.

אלי אבידר: קודם כל יש כאן אתגר ענק מכיוון שאנחנו יודעים שאוכלוסיית מדינת ישראל גדלה.

אלי אבידר: אנחנו יודעים שהמצוקות, הנזקקות של האנשים, והמודעות שלהם לשירותי אמבולנסים וניידות טיפול נמרץ, היא בהחלט דבר שהיום הוא צורך חיוני, חשוב, והוא מצרך מתבקש בתוך מדינת ישראל.

אלי אבידר: יש במדינת ישראל גופים פרטיים שעושים עבודה מצוינת, נטלי ושחל הן חברות מצוינות, ויש חברות נוספות שנותנות שירותים, ועמותות נוספות – כולם בסופו של יום לא מגיעות ולא יכולות לתת את המענה הציבורי הכללי והשוויוני לכלל האזרחים.

אלי אבידר: ואת הדברים הללו, לצערי הרב, אנשים פשוט לא מבינים.

אלי אבידר: אנשים חושבים שהם יכולים להחליף את מגן דוד אדום, לתת מענה במקום מגן דוד אדום, לנגח את מגן דוד אדום, לגרום לכך שלא יגיעו אליו תקציבים, לעשות את הכול כדי לפגוע בהצלת חיים אמיתית.

אלי אבידר: זה מה שקורה לצערי הרב בשנים האחרונות במדינת ישראל.

אלי אבידר: מגן דוד אדום הפך להיות שק האגרוף של מספר גופים, כדי לקדם אינטרסים אישיים, לא מקצועיים ולא חיוניים למדינת ישראל, והכול באמתלה שהם יכולים להיכנס לנעליים של מגן דוד אדום, לתת את השירותים ולפתור את הבעיות.

אלי אבידר: לא כך הדבר, גברתי, לצערי הרב היו כאן מספר ועדות רבות בכנסות שונות, שדנו בצרכים של מגן דוד אדום.

אלי אבידר: אין יושבת-ראש או יושב-ראש שלא דן וקידם ועשה את הכול, ופתאום בדרך לא דרך, התקציבים נעצרו, הדיונים לא המשיכו, והכול נעצר, כדי לפגוע במגן דוד אדום.

אלי אבידר: בסופו של יום צריך לזכור: יש פה גוף שהוקם על פי חוק.

אלי אבידר: הוא צריך לתת את השירותים בצורה הזאת למגן דוד אדום, בצורה שוויונית, אמיתית, איכותית, תחת משרד הבריאות, שהוא הרגולטור.

אלי אבידר: בסופו של יום, אנחנו יכולים לאהוב, לא לאהוב את ההנחיות שלו, בסוף הוא נותן את ההנחיות במדינת ישראל.

אלי אבידר: הוא הגוף המקצועי, הוא הגוף המנחה של מד"א, הוא הגוף המבקר של מד"א.

אלי אבידר: כך מבקר המדינה, כך הגופים האחרים, כך הדרג המקצועי, כך הדרג הפוליטי.

אלי אבידר: מכל מקום, אנחנו סבורים – וגברתי, את צריכה לראות כשקורה אירוע, עכשיו קרה אירוע של הסלמה או הפרות סדר, המשטרה מקבלת מיד 180 מיליון שקל תקציב לעיבוי שירותים, תקנים וכולי.

אלי אבידר: הסלמה כזאת או אחרת – היד נפתחת, עוד מאות מיליוני שקלים לכל ארגוני ההצלה.

אלי אבידר: זה לא יכול להיות שבמגן דוד אדום, שמדינת ישראל מציבה בפני מגן דוד אדום, אתגרים כל כך רבים של הסלמה, תאונות דרכים, תאונות טבע, אסונות, קורונה, כל מיני דברים, והיא צריכה להתמודד כל יום ולהתנגח ולהתמודד במכרזים, ולעשות דברים ואין לה מעמד אמיתי של גוף לאומי במדינת ישראל.

יעל רון בן משה: ברשותך, מר בין, קודם כל תודה על הדברים, יכול להיות שנצטרך להידרש לדיון על המעמד של ארגוני ההצלה בישראל תקצובם וכולי.

יעל רון בן משה: אני כן רוצה שננסה להתמקד בנושא הדיון והוא הפריסה של הנט"ן בפריפריה הגיאוגרפית.

יעל רון בן משה: אני מבינה את הצורך של הארגון שאתה מייצג ושל צרכים אחרים.

יעל רון בן משה: אשתדל מאוד להשאיר את זה הפעם מחוץ לחדר הזה, וכן לדבר על הצורך של מר חברוני בראש הנקרה, גם כמתנדב, גם כאזרח לשכניו משלומי, וגם לשכנים של טטיאנה בכרמיאל, ושל אנשים שנמצאים איתנו בזום מהערבה וממקומות אחרים.

יעל רון בן משה: אותם אנשים יודעים בסוף שכשהם נקלעים לאיזשהו מצב חירום בריאותי, הם צריכים לקבל שירות.

יעל רון בן משה: זה האירוע מבחינתי.

יעל רון בן משה: איך אנחנו אחר כך בינינו, איך משרד הבריאות ינהל את זה – אני מוכנה לקיים על זה דיון נפרד, אבל זה לא הנושא כרגע.

יעל רון בן משה: אם אתה רוצה משהו כן להגיד על הנושא של פריסת הנט"ן בערבה, בגולן, בגליל, מה צריך לעשות כדי שגם בערבה זמן ההגעה של הניידת יהיה קטן יותר.

יעל רון בן משה: שם הבעיה העיקרית היא מבחינת זמני הגעה או כמות הנט"ן באזור הגליל המזרחי והגולן ששם מספיק שהניידת יצאה לפינוי אחד כבר אין שום חלופה באזור, אז מאוד אשמח לשמוע את עמדתך.

אלי אבידר: שוב, גברתי היושבת-ראש, קודם כל אני מקבל את מה שאמרת, עם כל זה, בנושאים של הצרכים בצפון ובדרום, אנחנו מודעים לכך.

אלי אבידר: הגשנו תוכנית נרחבת מאוד למשרד הבריאות כדי לעבות את השירותים שם.

אלי אבידר: לאחרונה דיבר איתי שר הבריאות ספציפית על הערבה ואני נותן פתרון נקודתי השבוע.

יעל רון בן משה: זאת בשורה מבחינתנו.

יעל רון בן משה: נמצאת איתנו בזום נציגה מהערבה, נשמע אותה אחר כך, הגברת אורית אביבי, אחת הפונות הראשונות, לפחות אלי, בעניין הזה.

יעל רון בן משה: שמענו אותה גם בדיון הקודם.

יעל רון בן משה: תספר מה הבשורה ואולי נשמע גם ממנה.

אלי אבידר: פנה אלי שר הבריאות בנושא כביש הערבה.

אלי אבידר: מנקודה ביוטבתה שאין לה מענה של 24 שעות וצרכים נוספים לאמבולנסים בישובים.

אלי אבידר: נעניתי לקריאתו, והוא אמר שהוא יתקצב את הנושא הזה.

אלי אבידר: המשרד יבדוק את הצרכים, אנחנו נגיש את זה בצורה סדורה.

אלי אבידר: אבל עד שהכול יוסדר, בסופו של יום, המשרדים הם משרדים בירוקרטיים, זה תהליך שלוקח זמן, ולכן בהצלת חיים אנחנו קודם כל ניתן את הפתרון, אחר כך נמצא את התקציבים.

אלי אבידר: ברגע שיש רצון טוב של המשרד, אז אנחנו מוכנים לקדם את זה.

אלי אבידר: אני מקווה שכבר בימים הקרובים נפתח שם את הנקודה ל-24 שעות.

אלי אבידר: נחליף שם את האמבולנסים, הייתה בקשה של הישובים בכל הערבה לאמבולנסים חדישים ומתקדמים יותר.

אלי אבידר: נעבה שם את השירותים בצורה קצת יותר טובה יחד עם משרדי המועצה, נקיים שם את הפגישה המקצועית, זה הפתרון כרגע לערבה.

יעל רון בן משה: יופי.

יעל רון בן משה: אז בערבה אולי יש התקדמות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לשאול: מה התהליך לעיבוי כוחות?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו אומרים שיש צורך, מה התהליך בהוספת ניידת טיפול נמרץ לאזור מסוים?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: האם זה קשור לרשות מקומית שצריכה להגיש בקשה לפי נוהל ממשלתי, קול קורא, זה נעשה דרך משרד הבריאות או שאתם יוזמים?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מי יוזם ומה התהליך?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה.

אלי אבידר: למעשה הצוות המקצועי של מגן דוד אדום, אגף המבצעים, כל שלושה חודשים, בודק את הצרכים, את זמני ההגעה, את זמני התגובה, את היכולות.

אלי אבידר: ממש במשך שלושה חודשים יש אדם מיוחד שיושב על הדברים האלו, בודק את זה ומעביר את הנתונים.

אלי אבידר: בדרך כלל זמני התגובה שלנו הם בתיאום יחד עם משרד הבריאות, הם עולים על כעשר דקות בממוצע בכל הארץ, וניידת טיפול נמרץ תשע וחצי דקות בכל הארץ.

אלי אבידר: אלו הזמנים הממוצעים.

אלי אבידר: אנחנו חושבים שהזמנים הללו פחות טובים.

אלי אבידר: צריך לזכור שזה ממוצעים, ומי שלא נופל על ממוצעים, אז יכול לקרות מצב שהוא יחכה גם 25 דקות ו-30 דקות, ומכאן אנחנו צריכים לעשות חשיבה, שצריך לעבות את השירותים ולתת את המענה בצורה יותר נרחבת.

אלי אבידר: הדברים האלו נבדקים.

אלי אבידר: לגבי התקצוב – זאת הבעיה המרכזית.

אלי אבידר: בניידות טיפול נמרץ משתתפים הרשויות, קופות החולים ומשרד הבריאות.

אלי אבידר: לגבי קופות החולים, הנושא של התשלומים שלהם מוסדר בחוק ההסדרים.

אלי אבידר: משרד הבריאות, אין איתו אף פעם בעיות, מכיוון שהוא הרגולטור והוא אחראי על הנושא הזה.

אלי אבידר: והרשויות, לצערנו הרב, יש רשויות שמשלמות ויש רשויות שפחות משלמות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כל רשות צריכה לשלם?

אלי אבידר: כל רשות ששותפה בניידת טיפול נמרץ או שיש לה ניידת טיפול נמרץ – משלמת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ואם מדובר בעיר אחת ברשות עירונית ומסביב רשויות אזוריות?

אלי אבידר: יש ניידות טיפול נמרץ שמחולקות לאשכולות.

אלי אבידר: ניידת טיפול נמרץ משרתת אשכולות של מספר ישובים, ואז החלוקה התקציבית בינם לבין הרשויות האחרות היא שוויונית, על פי חלוקה - - -

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה מתחלק, אין - - -

אלי אבידר: כן.

יצחק ליבוביץ: מי שקבע את זה זאת ועדת נט"ן עליונה.

אלי אבידר: זה ועדת נט"ן עליונה.

אלי אבידר: יש פרוצדורה של איך החלוקה מתבצעת.

אלי אבידר: הבעיה הקריטית היום, גברתי היושבת-ראש, שהרשויות המקומיות לא רוצות לשלם.

יעל רון בן משה: התבטאתי לגבי זה בדיון הקודם.

יעל רון בן משה: אם יש צורך אתבטא גם עכשיו – רשות מקומית לא צריכה לתקצב שירותי בריאות ורפואה.

יעל רון בן משה: אם יש צורך אתייחס לזה שוב.

קטיה קיל: אני רוצה להוסיף, וזה גם מה שאמרתי בהתחלה, שכל המטרה היא בעצם לבנות תוכנית משותפת ולראות באמת איפה המחסור ומפה אנחנו גם נפנה לאוצר ונבקש את התקציב.

יעל רון בן משה: שוב.

יעל רון בן משה: אקדים את הסיכום שלי, אבל אני חושבת שזה שאדוני, אתה מנהל את העניין הזה של איפה צריך להיות ואיך לתעדף – זה בסדר גמור בכיסא שאתה יושב, וטוב שאתה נדרש לדברים האלה, תוך ראייה רחבה, לאומית ואסטרטגית.

יעל רון בן משה: לנציגי הממשלה פה אני אומרת: זה לא התהליך הנכון.

אלי אבידר: יותר נכון הוא שאנחנו ממליצים בפניהם.

אלי אבידר: סליחה גברתי.

יעל רון בן משה: בסדר.

יעל רון בן משה: נציג המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, בבקשה.

יניב שטרן: בוקר טוב, שמי יניב שטרן, מנהל תחום פרויקטים מרחביים.

יניב שטרן: קיימנו שני מיזמים משותפים ומוצלחים מאוד, מיזם אחד עיקרי עם מד"א, שבו הוכשרו למעלה מ-1,600 חובשים, פרמדיקים, נאמני חיים.

יניב שטרן: עסקנו לא ברכישה או באחזקה של אמבולנסים, אבל כן בהכשרה והסמכה של כוחות רפואת חירום.

יניב שטרן: זה היה מיזם מוצלח מאוד.

יניב שטרן: במקביל, קיימנו מיזם נוסף, קטן יותר, עם איחוד הצלה, שבו הוסמכו כ-150 חובשים נוספים בכלים ובהתמחות של איחוד הצלה על אופנועים.

יניב שטרן: במסגרת תוכנית העבודה של השנה הנוכחית, תכננו ושקלנו אפשרות לקיים מיזמים נוספים, כולל איזשהו מענה לרפואת חירום נוסף שכולל בין היתר דפיברילטורים ואמצעים נוספים.

יניב שטרן: לצערנו נתקלנו בלא מעט בעיות שנתקעו ונשארו במשרד האוצר, באגף המשפטי, עם הסטטוטוריקה של הארגונים ועם דברים שהעלה אלי בין קודם בצדק.

יניב שטרן: באנו לעשות טוב, זה הצלת חיים, ומצאנו שיש חסמים שהם לא לפתחנו, אין לנו את הדרך לתת להם את הפתרון.

יניב שטרן: וכרגע גברתי, זה הושם לצערי בצד ורק מהסיבה הזו.

יעל רון בן משה: טוב.

יעל רון בן משה: נתייחס לזה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מה החסמים?

יניב שטרן: החסמים הם לצערי אי הסכמות למיניהן בין הארגונים, בין שני הארגונים העיקריים נקרא לזה, יש ארגון לאומי כפי שהזכיר המנכ"ל, ויש ארגון נוסף שהוא עמותה שעושה דברים יפים, אבל היא בכל זאת עמותה.

יניב שטרן: ואחד המענים שחיפשנו הוא מענה הוליסטי, שיש בו תפעול מבצעי, מענה רפואת חירום וגם ציוד.

דוד מריזן: ליתר דיוק, גם הארגון הלאומי הוא עמותה.

אלי אבידר: לא, אתה טועה.

יניב שטרן: ראשית, אשמח אם לא תפריע לי ושנית הוא לא עמותה.

יניב שטרן: עשינו הרבה עבודה בנושא, הוא הוקם על פי חוק, הוא גוף סטטוטורי.

יניב שטרן: יש גם תקנה שמאפשרת התקשרות איתו ולצערי, גברתי, כשמגיע הרגע ליישם את התקנה הזו, יש מי שקצת מתבלבל או מקשה ומוציא פתאום שהמחוקק קבע משהו ואפשר שלא ליישם את מה שקבע המחוקק.

יעל רון בן משה: אתה רוצה להרחיב בעניין?

יניב שטרן: כן.

יניב שטרן: יש תקנת פטור במסגרת תקנות חובת המכרזים, שמאפשרת התקשרות עם ארגון סטטוטורי שהוקם על פי חוק, לשם המטרות שהוקם הארגון הזה.

יניב שטרן: וכולנו בלי להיות משפטנים מבינים שמד"א עומד בדרישה הזו.

יניב שטרן: כשבאנו לבקש ולפעול במסגרת התקנה הזאת על מנת להפעיל ציוד רפואת חירום, מענה משולב שכרגע רק הארגון הזה יודע לתת אותו, מוקד ארצי שכבר נקבע, גם אם המהלך שעשתה חברתך, חברת הכנסת עידית סילמן, המוקד הזה מופעל כרגע כיום על ידי מד"א.

יניב שטרן: ואומרים לנו: לא, לא ניתן להתקשר על סמך התקנה הזאת.

יניב שטרן: ואין הסבר משפטי - - -

יעל רון בן משה: מי זה "הם"?

יניב שטרן: הגורמים המשפטיים במשרד האוצר שבאים ואומרים: לא ניתן להתקשר על סמך התקנה הזו.

יניב שטרן: לא קיבלנו הסבר משפטי מדוע לא.

יניב שטרן: נעשתה פה הרבה מאוד עבודה, עבודת מטה עם הרבה מאוד שעות עבודה, מתוך כוונה להפעיל תקציב כולל של כמדומני 11 מיליון שקל השנה, שחלקו יכול לפעול גם עם ארגונים נוספים כאיחוד הצלה וארגונים ועמותות נוספים, כפי שהזכיר אלי בין.

יניב שטרן: אבל המענה המסוים הזה, המשולב, שבסוף יש בו קשר ישיר למוקד הארצי – חלילה גברתי, במרחב הכפרי או במרחב העירוני, אדם ילקה באירוע לב או באירוע של אלרגיה מסכנת חיים, ובאנו לתת מענה שיש בו מזרקי אפיפן, ודפיברילטורים מתקדמים, וגם קשר ישיר.

יניב שטרן: אדם מגיע בלי טלפון או אדם מהחברה החרדית שלא מחזיק טלפון חכם, ועכשיו לוחץ על כפתור אינטרקום ומיד יוצר קשר עם המוקד והוא יכול לומר: יש כאן אירוע, נפל אדם וכולי – לא ניתן לעשות אותו אלא באמצעות הארגון שלוקח אחריות מלאה על הציוד ועל התפעול.

יעל רון בן משה: בסדר.

יעל רון בן משה: גאיה, בסוף הסבב ארצה לשמוע אותך.

יעל רון בן משה: גאיה היא נציגת אגף תקציבים במשרד האוצר.

יעל רון בן משה: אם אפשר, שתהיה גם התייחסות לנושא שהעלה מר שטרן, לגבי הקושי או החסם סביב הלשכה המשפטית על ההפעלה של התוכנית שהוא הציג.

יעל רון בן משה: אשמח אם תוכלי לברר את זה, תודה.

יעל רון בן משה: מר שטרן, בהמשך לדבריך, אני רוצה לשמוע ממשה חברוני, שאני מבינה שהוא חלק מהתוכנית הזו או מציע תוכנית אחרת.

יעל רון בן משה: מר חברוני, תציג את הדברים בבקשה.

משה חברוני: שמי חברוני משה, שימשתי בעברי כמנהל בית החולים ביקור חולים בירושלים, הייתי מנהל מחוז של קופת חולים מאוחדת בירושלים.

משה חברוני: יצאתי לפנסיה ועברתי לגור בראש הנקרה ליד הבת שלי, אני מתנדב, יושב-ראש הקיבוץ, בעצם יושב-ראש ועד היישוב.

משה חברוני: ובגלל הניסיון שצברתי, בין השאר בביקור חולים, באתי ליישוב ונדהמתי.

משה חברוני: ואציג את זה ואני שומע פה, משרד הבריאות וכולי, זורקים פה מספרים, בלי לפגוע באף אחד – זה לא זה.

משה חברוני: תנו חמש דקות ואציג את זה.

יעל רון בן משה: חמש דקות, בבקשה.

משה חברוני: אני רוצה קודם גם להגיד תודה למד"א.

משה חברוני: ובכן, הבעיה היא לא רק זמן ההגעה של אמבולנס, שזו סוגיה חשובה, אבל רבותיי, אנחנו ישוב צמוד גדר.

משה חברוני: בהרעשה או באירוע כבד, כוחות ההצלה גם לא יוכלו להגיע.

משה חברוני: וראינו את זה – סגרו לפני כמה חודשים אירוע שהיה, סגרו את השבילים – גם מד"א לא נכנס.

משה חברוני: באתי ואמרתי – וזה אחרי שיחה עם אלי בין ועם גיל מוסקוביץ' – שאנחנו צריכים להיערך למצב שלא מגיעים האמבולנסים ולא מגיעים כוחות חבירים.

משה חברוני: ואיך אנחנו פועלים אז?

משה חברוני: בתיאום עם מד"א עשינו קורס ויש לנו 16 חובשים ביישוב.

משה חברוני: קיבלנו אמבולנס קהילתי וחלק הוכשרו כבר כנהגי אמבולנס, וחלק מהחובשים, בדרך של ההסמכה להיות גם נהגי אמבולנס.

משה חברוני: קיבלנו שני אופנועי תלת גלגל כל אחד עם דפיברילטורים ועם ציוד החייאה.

משה חברוני: קיבלנו ערכות חובש.

משה חברוני: פיזרנו ביישוב חמישה דפיברילטורים נגישים 24/7, כחלק – והראיתי את זה מקודם לנציג מד"א – מהיישוב שלנו להיערכות במידה ולא ניתן להגיע לכוחות חיצוניים, סטטוטוריים.

משה חברוני: הקמנו באחד המקלטים חדר לפינוי נפגעים.

משה חברוני: קיבלתי מתוך תפקידי והיכרותי, קיבלנו מיטות עם ציוד החייאה, עם ציוד הנשמה.

יעל רון בן משה: רגע, רגע, תחזור – מה זה מתוקף תפקידי והיכרותי?

יעל רון בן משה: אלה הדברים שמעניינים את הוועדה הזו, התהליכים האלה.

משה חברוני: מתוקף תפקידי במשרד הבריאות, ועל בסיס היכרות, קיבלתי ציוד והפכנו את אחד המקלטים למרכז לרפואת חירום.

משה חברוני: מרכז עם מיטות אשפוז, ציוד החייאה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה נרכש מכספי - - -

משה חברוני: לא נרכש, זה בהתנדבות.

יעל רון בן משה: מי ממן את השיפוצים, את הדפיברילטור?

יעל רון בן משה: הישוב?

משה חברוני: חלק הישוב וחלק קיבלתי מתנה גם מגיל מוסקוביץ', ממד"א.

יעל רון בן משה: אוקיי, תרומות.

משה חברוני: ואחד רכשנו, אנחנו רכשנו.

משה חברוני: אני שוב אומר, דיברו פה על שבע דקות, שמונה דקות – חברים, אני לא מכיר את שדה עזה, אני יודע מה היה בירושלים כשהייתי בירושלים, אני יודע מה יש בראש הנקרה והוא שאנחנו צריכים להיערך למצב שלא ניתן להגיע.

משה חברוני: זה חלק מההיערכות לחירום, זה המודל שדיברתי עליו עם יושבת-ראש הוועדה.

משה חברוני: עשינו את המודל, זה מודל שצריך לקחת ולהעתיק אותו למקומות אחרים, במיוחד למקומות צמודי גדר.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה מודל נהדר להשלמת הצורך במקרה חירום, אנחנו מדברים גם על השגרה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הרבה אזרחים פשוט לא מספיקים לקבל את העזרה הראשונית.

משה חברוני: היום בהיערכות שלנו, בהזנקה של 101, הוא מוציא את נהג האמבולנס – תוך שלוש-ארבע דקות אנחנו מגיעים אל כל מקום.

משה חברוני: אנחנו נותנים מענה גם לבצת, גם ללימן.

משה חברוני: אנחנו נותנים מענה מתוך הכוחות שקיימים במקום, שזה חובשים, פרמדיקים וכולי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אתם מחוברים לאפליקציה של מד"א?

משה חברוני: כן, כן.

משה חברוני: משרתים את כולם.

יעל רון בן משה: בואו נחזור רגע לקרקע המציאות, זה ישוב של 2,000 אזרחים?

משה חברוני: 1,300.

יעל רון בן משה: ישוב של 1,300 אזרחים.

יעל רון בן משה: מי הכין את התוכנית?

יעל רון בן משה: כמה דפיברילטורים צריכים להיות?

יעל רון בן משה: איפה?

משה חברוני: אני.

יעל רון בן משה: אוקיי.

יעל רון בן משה: כי יש את הכוחות הפנימיים.

משה חברוני: אני יחד עם מד"א ונציג מד"א במרחב אשר.

יעל רון בן משה: ושיפצתם מקלט?

משה חברוני: נכון.

יעל רון בן משה: כמה עלה התהליך הזה, החל מייעוץ, ניהול הפרויקט, הצטיידות, הכשרות, תחזוק שוטף?

משה חברוני: אני יכול להכין את זה ולהעביר.

משה חברוני: אין לי את זה בשלוף, אני גם לא - - -

יעל רון בן משה: אוקיי, כי מה שנאמר כאן הוא שיכול להיות שזה מודל נהדר, אבל אם אנחנו אומרים: חבר'ה, המדינה לא יודעת לעסוק בזה, יישובי קו עימות, אם יש לכם את משה חברוני, זכיתם, אם לא – תסתדרו, אין לנו.

יעל רון בן משה: אז לא, הכנסת לא תקבל את זה, אני אומרת את זה לא כיושבת-ראש הוועדה הזו ולא כבחברה בוועדת כספים.

משה חברוני: אלא כתושבת.

יעל רון בן משה: וכתושבת הגליל וקו העימות.

יעל רון בן משה: מחר יבוא לפה תושב שלומי, ויגיד: אנחנו ישוב של 7,000 אזרחים או 7,500 – סליחה גבי נעמן, ראש המועצה – בראש הנקרה יש שלושה דפיברילטורים, ובשלומי, נגיד, אחד ל-400 נפשות, ובשלומי יש אחד ל-2,000 נפש ואנחנו נסתכל אחד על השני ונגיד: לא יודעים.

משה חברוני: זה המקלט, גברתי.

יעל רון בן משה: אני מקנאה בכם.

יעל רון בן משה: אין לי מה...

משה חברוני: מי שרוצה לראות, שיבוא אלינו.

יעל רון בן משה: יישר כוח.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הצלחתם להתארגן בזכותך.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כל הכבוד ויישר כוח.

משה חברוני: לא רק אותי, זה בגלל זה ש - - -

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש לי שאלה משלימה, איך אתם מוגדרים באפליקציה של מד"א, כמגישי עזרה ראשונה או כוננים?

משה חברוני: כוננים.

משה חברוני: הם כוננים במשרה מלאה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מי שעברו קורס, רשומים אצלכם במאגר?

קטיה קיל: אם הם רשומים ככוננים במד"א, אז כל הנתונים עוברים, בטח.

יעל רון בן משה: רק שהמודל של לשכפל אותך, אדוני, ל-2,000 ישובים, הוא כנראה לא ישים.

יעל רון בן משה: לכן אנחנו צריכים להגיע לנוסחה – ואת זה משרד הבריאות צריך לעשות, וזה אותו תהליך עומק שאמרת שצריך לעשות, אבל לא עוד שנה, בסדר, עוד מעט נדבר על הזמנים – ולהגיד: ישוב במדינת ישראל, מה צריך להיות כשירות חירום מציל חיים, ואנחנו מבינים שנט"ן זה חלק מהדבר, אבל לא רק.

יעל רון בן משה: אשמח באותו תהליך שהזכרתי קודם שצריך להיות בו שיתוף ציבור, להשתמש בכוחות כמו מר חברוני, ונוספים שבוודאי יש.

יעל רון בן משה: בבקשה אדוני, נא ציין שם ותפקיד בבקשה.

גיל הירשהורן: בוקר טוב, ד"ר גיל הירשהורן, סגן מנהל בית חולים העמק, כדי להשלים את התמונה, יש עוד שני אלמנטים – כשחולה או פצוע, הוא צריך להגיע למקום מתאים.

גיל הירשהורן: הוא צריך להגיע למתקן רפואי שיש לו את היכולות לטפל בו.

גיל הירשהורן: זה יכול להיות מצוין שמגיע מישהו עם אירוע מוחי תוך עשר דקות לבית חולים, אבל אם לבית החולים אין את היכולת לעסוק ולטפל בו, אז הזמו מצטבר.

גיל הירשהורן: ודבר נוסף, וזאת בעיה שאנחנו נתקלים בה על בסיס יום-יומי, מכיוון שלנו בבית החולים אין את כל היכולות – וזה בעוד בתי חולים – אנחנו נזקקים לשירותים של העברות של ניידות טיפול נמרץ, וגם שם הזמינות לא מאוד גבוהה.

דוד מריזן: תוציאו מכרז.

דוד מריזן: בית החולים היחידי שלא הוציא מכרז זה בית חולים העמק.

יעל רון בן משה: סליחה.

יעל רון בן משה: סיימת את דברייך?

גיל הירשהורן: כן.

יעל רון בן משה: בבקשה אדוני, שם ותפקיד?

דוד מריזן: דוד מריזן, אני כאן מטעם איחוד האמבולנסים הפרטיים.

דוד מריזן: אני פרמדיק ובעל חברת אמבולנסים, ליתר דיוק – עם ניידות טיפול נמרץ הכי המתקדמות היום במדינת ישראל.

דוד מריזן: לפני שאגיב לגיל, עשיתי רשימה קטנה ואגיב קודם לכן לקטיה שמייצגת את משרד הבריאות.

דוד מריזן: והדבר הראשון שכתבתי היה שהיא צריכה להציג גם כמה אמבולנסים פרטיים קיימים במדינת ישראל, כמה ניידות טיפול נמרץ ואת הפריסה שלהם.

דוד מריזן: נכון להיום, במדינת ישראל יש 180 חברות, ו-6,000 אמבולנסים פרטיים.

קטיה קיל: 160 חברות.

דוד מריזן: 160 חברות, סליחה, ירדו כמה בדרך.

דוד מריזן: 600 אמבולנסים פרטיים, לא פחות מזה, שיכולים לתת מענה לא פחות טוב ממד"א.

דוד מריזן: כולם מוכשרים על אותו בסיס.

דוד מריזן: זאת אומרת, פרמדיקים, ניידות טיפול נמרץ, כולנו עוברים את הבקרה של קטיה במשרד הבריאות.

דוד מריזן: אנחנו עומדים בה צמוד.

דוד מריזן: דבר שני, לגבי הנתונים שהוצגו כאן – ברור שהם ישנים, הם לפני תקופת הקורונה.

דוד מריזן: תשע דקות זה לא זמן ריאלי כיום.

יעל רון בן משה: לא, לא, הם מתקופת הקורונה.

דוד מריזן: תשע דקות זה לדעתי קצת יותר אם היא תיתן - - -

יעל רון בן משה: זה תשע עד 11 דקות בממוצע ארצי.

יעל רון בן משה: סליחה אדוני, אתה אומר משהו על נתונים שנמסרו, שבדקנו אותם, אתה רוצה להגיד שהם לא, אבל זאת פשוט לא האמת.

דוד מריזן: אבל אני אוסיף לזה.

יעל רון בן משה: זה מתקופת הקורונה, זה ממוצע.

יעל רון בן משה: זה נכון שאולי צריך להסתכל על החציון.

יעל רון בן משה: בסדר גמור, נבקש את הנתונים האלה ונקבל אותם.

דוד מריזן: כמה אחוזים מהסטיות האלה, הם מעל לזמן הממוצע?

יעל רון בן משה: תקשיב, יש דיונים שאנחנו חלוקים על הנתונים, פה אנחנו לא חלוקים על הנתונים.

דוד מריזן: אני יודע.

דוד מריזן: אבל כמה אחוזים מעל זמן ממוצע של תשע דקות שאליהם לא מגיע אמבולנס?

דוד מריזן: עליהם צריך לתת את הדין.

דוד מריזן: אלה החולים שמתים, אלה החולים שניידות טיפול נמרץ לא מגיעות אליהם, ואלה חולי טראומה, גם אם זה על הגדר וכולי, שהמקום שלהם הוא לא הדפיברילטור שיציל את החיים שלהם, אלא הפינוי המהיר באמבולנס לבית החולים.

יעל רון בן משה: איפה אתם עובדים?

דוד מריזן: אנחנו עובדים בטבריה.

דוד מריזן: יש לי אפס קריאות ממד"א.

דוד מריזן: אני כן יוצא כל יום לקריאות של מד"א דרך מערך הכוננים, כל יום.

דוד מריזן: אני יכול להגיד לך לדוגמה ששלשום בערב היה את אירועי מירון, ומד"א היו עסוקים באירועי מירון, ואני, עם הנט"ן שלי, עשיתי החייאה בטבריה.

דוד מריזן: הגעתי להתקף אנפילקטי בטבריה, ונתתי מענה עם הניידת שלי וחיכיתי שניידת טיפול נמרץ של מד"א בקו מוקלט, תגיע מרחוק.

דוד מריזן: הניידות היו תפוסות לטובת אירועים פרטיים, פשוט ככה.

דוד מריזן: עם כל הכבוד לכל הכוננים, כוננים זה לא אמבולנס.

דוד מריזן: כונן מגיע בציוד מוגבל ועם ידע מוגבל, וסמכויות מוגבלות מאוד.

דוד מריזן: ברמת המענה של מד"א, אם כן חוק מוקד חירום לאומי ואיך משלבים את האמבולנסים הפרטיים, מה שעידית סילמן ניסתה לעשות, וכרגע איפשהו זה "מתבחבש" כרגע.

דוד מריזן: בהקשר לזה, מד"א כן יודע להעביר את הקריאות לצה"ל, ברמת הגולן.

דוד מריזן: מד"א כן יודע להעביר את הקריאות לעמותות שפועלות דרכו תמורת אחוזי כסף וכדומה.

דוד מריזן: אבל לאמבולנסים פרטיים הוא לא מוכן, וזה משהו שהוא בעיני הזוי.

יעל רון בן משה: משפט אחרון בבקשה.

דוד מריזן: עם כל הכבוד למד"א, והמערך שלו הוא מצוין – בארצות הברית הגדולה, 60% מהאמבולנסים הם פרטיים.

דוד מריזן: הם יודעים לחלק.

דוד מריזן: היום יש GPS על כל אמבולנס ואפשר לדעת איפה הוא ולתת מענה.

דוד מריזן: זה לא המצאה וזה לא מדע בדיוני.

דוד מריזן: זה משהו שקיים ועובד.

יעל רון בן משה: אז אם אני מנקה את כל הדברים שאמרת, ואני מבינה שיש פה גם עניינים רגשיים, פוליטיים ואחרים, אתה אומר: אנחנו יכולים להיות זרוע הביצוע של מד"א.

דוד מריזן: כמובן.

דוד מריזן: ותמיד אמרנו את זה, תמיד פנינו למשרד הבריאות.

יעל רון בן משה: תודה רבה, זה יילקח בחשבון.

קטיה קיל: אני רוצה להגיב.

קטיה קיל: קודם כל, אני אומרת את זה גם בשם המשרד וגם באופן אישי בתור מי שמפקחת על האמבולנסים: אני רואה חשיבות גדולה מאוד בחברות הפרטיות.

קטיה קיל: עם זאת, חשוב להדגיש נקודה אחת קריטית: היום חברות פרטיות, בסופו של דבר, הן עושות הסכמים עם בתי חולים לדוגמה, אתה אומר שאתה יוצא לקריאות, אבל אתה לא מחויב לצאת לקריאה.

דוד מריזן: את טועה.

יעל רון בן משה: תן לה לסיים את דבריה.

קטיה קיל: זה אומר שלדוגמה, עכשיו יש לך העברה שסגרו לך שאתה צריך להעביר עכשיו מאיזה בית חולים.

קטיה קיל: אם עכשיו יש קריאה, אני מניחה שאתה לא תגיד: אני לא מגיע להעברה, נכון?

קטיה קיל: אין לך מחויבות לקריאה של 101, יש לך מחויבת לעבודה שלך.

קטיה קיל: לכן יש פה המון שיקולים שצריך להתייחס אליהם.

קטיה קיל: בסופו של דבר, כשמישהו פותח חברה פרטית, הוא לא מחויב לעשות נסיעות מסוימות, לקבל מקרים מסוימים.

קטיה קיל: לדוגמה בתקופת הקורונה, יש חברות שהמשרד פנה אליהם ואמר: אתם מוכנים לעשות העברות קורונה?

קטיה קיל: הם אמרו: לא, אנחנו לא מוכנים.

קטיה קיל: זו הייתה הבחירה שלהם.

קטיה קיל: אנחנו לא יכולים לבוא לחברה פרטית ולהגיד: אתם מחויבים לעשות.

דוד מריזן: ניסיתם?

קטיה קיל: רגע, אני רוצה לסיים.

קטיה קיל: חלק מהעניין הוא שבסופו של דבר, חברות פרטיות עושות בחירה.

קטיה קיל: לגבי מד"א, יש חוק מד"א.

קטיה קיל: מד"א נותנים את השירות הזה לכולם, ואנחנו חייבים להתייחס להבדל הזה.

קטיה קיל: בחברות האלה יש גם מתנדבים, גם מתנדב לא מחויב לשום דבר.

קטיה קיל: כמו שדיברנו על הכוננים שהזכרת, כשכונן מקבל הודעה שיש כרגע אירוע לידו – הוא לא חייב לצאת לאירוע הזה.

קטיה קיל: הוא לא חייב לעשות את זה.

יעל רון בן משה: בסדר, הנקודה ברורה, קטיה.

יעל רון בן משה: תשלים את מה שרצית להגיד.

דוד מריזן: בוא נתחיל בזה שאף פעם משרד הבריאות לא הרים את הכפפה ועשה את זה, כלומר, פנה לחברות הפרטיות.

דוד מריזן: דבר שני, לכל חברה פרטית יש מוקד.

דוד מריזן: אני חתמתי למשרד הבריאות כשהפעלתי נט"ן, לתת מענה תוך עשר דקות לנט"ן.

דוד מריזן: אם אין לי נט"ן פנוי, אני מחויב להעביר את זה לחברה אחרת.

דוד מריזן: ואני יודע את זה מראש במוקד.

דוד מריזן: אני וכל שאר 150 החברות, לכולנו יש מוקד רפואי שמקבל קריאות חירום יום-יום.

דוד מריזן: אם זה בבתי אבות, אם זה בבתים פרטיים, אם זה תאונות – כולנו מקבלים.

קטיה קיל: אני חושבת שאתה לא מכיר את ה - - -

דוד מריזן: אנחנו מכירים.

יעל רון בן משה: בסדר גמור.

יעל רון בן משה: בבקשה, נציג איחוד הצלה.

משה מוסקוביץ: בוקר טוב, שמי מושיקו מוסקוביץ, מנהל תחום ביטחון, מדיניות ושלטון, אני רוצה קודם כול לאחל מכאן רפואה שלמה לחברנו ממד"א שעבר תאונה, הפרמדיק שמייצג אותם בכנסת, יהודה גבאי, הוא כרגע במצב לא פשוט בסורוקה, קודם כול זה הכי חשוב.

משה מוסקוביץ: דבר שני, אני מצטרף לדברים שאמר פה דוד מרזין, וזה גם מה שדיברנו בוועדה הקודמת: אין פה טענות למד"א, אין פה משהו רגשי, מד"א ארגון טוב, ארגון חשוב שעושה עבודה טובה.

משה מוסקוביץ: אנחנו חושבים שמה שהיה נכון ל-1950, ל-1980, ולכל מיני הסכמים שהיו, אפשר היום לחלק את העוגה ועל זה דיברנו.

משה מוסקוביץ: צריך להגיד את זה: מד"א אולי גוף לאומי, אבל הוא גם גוף עסקי.

משה מוסקוביץ: הוא לוקח כסף מהרשויות, הוא לוקח כסף מהאזרחים, יש אולי איזשהו החזר מקופת חולים, יכול להיות שכן, יכול היות שלא – אבל בסוף הוא לוקח והוא רוצה גם כסף מהמדינה.

משה מוסקוביץ: דיברנו על זה וראינו את זה בוועדה בגליל, שאפשר במצב היום שבו זמני ההגעה הם גדולים מאוד – ואני לא חושב שהם עשר דקות, הייתי שם כמה ימים, הם לא עשר דקות – אפשר לפצל את זה לעוד אנשים.

משה מוסקוביץ: אם גם הוא לוקח לי כסף וגם מד"א לוקח כסף, ואיחוד הצלה אגב לא לוקח כסף, אפשר לפצל את העוגה לכולם.

משה מוסקוביץ: לא צריך רק כל הזמן – מד"א, ומד"א ומד"א.

משה מוסקוביץ: אפשר לפצל את העוגה לכולם.

משה מוסקוביץ: הזמנים האלה שדיברתם קודם, לדוגמה קצרין, אם האמבולנס לא נמצא בקצרין, מוציאים מצפת וזה חצי שעה נסיעה, זה לא כמה דקות.

משה מוסקוביץ: ויש שם חברה פרטית, ואמר את זה דוד והוא אמר את זה טוב – מד"א עושה עם מי שנוח לו, עם מי שיש לו אחוזים מזה הוא מפעיל את הפרטיים, איפה שיש את הפרטיים שיש לו איתם הסכמים.

משה מוסקוביץ: וזה בכל מיני מקומות כמו מג'ד אל כרום, בוקעתא, אז נוח לו, אז הוא מביא את האמבולנס הפרטי.

משה מוסקוביץ: אבל האמבולנס הפרטי, הוא אותו אמבולנס פרטי שמאושר בכל מקום.

משה מוסקוביץ: אז צריך לפצל את העוגה, צריך להשתמש בהרבה יותר יכולות.

משה מוסקוביץ: יכולות גם שלנו, כי אנחנו מפעילים אמבולנסים, אנחנו לא לוקחים כסף, לא לוקחים כסף מהמדינה.

משה מוסקוביץ: עשינו פרויקט מבורך מאוד עם המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, ואנחנו לא לוקחים כסף.

משה מוסקוביץ: לא יכול להיות שכל הזמן משרד הבריאות תולה את כל תקוותיו ואת כל תקוות המדינה, רק במד"א.

משה מוסקוביץ: יש ארגונים לא פחות חשובים שעושים עבודה.

משה מוסקוביץ: חשוב להבין את הנקודה הזאת, כי אנחנו כל הזמן דנים בזה.

יעל רון בן משה: תודה.

יעל רון בן משה: נמצאת איתנו בזום אורית אביבי, בבקשה.

אורית אביבי: בוקר טוב, קודם כל אני רוצה להזכיר את תאונת הדרכים בין משאית ושתי מכוניות מהמרכז שהייתה ב-26 באפריל.

אורית אביבי: הרוגה מחצבה, נתקעה במכונית אמא עם ארבע בנות שנסעו לאילת להנפיק דרכון.

אורית אביבי: אני לא חושבת שיש עוד מקום בארץ שצריך לנסוע שעה וחצי כדי להנפיק דרכון.

אורית אביבי: תאונה עם מעורבות של משאית והרוגה.

אורית אביבי: חבר'ה, תשכחו מכל מה שאמרתם.

אורית אביבי: בהצלחה לכל מי שהולך לעשות דוקטורט ולאסוף כל מיני נתונים מכל מיני דברים.

אורית אביבי: אני 30 שנה מתעסקת בזה, 50 שנה גרה בערבה – בין אילת לדימונה אין ניידת טיפול נמרץ.

אורית אביבי: אני לא יודעת מאיפה אתם מביאים שהגעה של ניידת טיפול נמרץ היא תשע דקות – לא היה ולא יהיה.

אורית אביבי: אין למד"א ואין למדינת ישראל ניידת טיפול נמרץ.

אורית אביבי: 12 מיליון אנשים עוברים על כביש 90, כביש דמים דו-סטרי, שעוברות בו מלא מכוניות, מלא משאיות כמו שלא עוברים בשום מקום אחר בארץ, ואתם מספרים לי על תשע דקות הגעה?

אורית אביבי: עכשיו אני שומעת ממד"א שמקימים ניידת טיפול נמרץ ביוטבתה, אני מברכת על זה, רק שתדעו לכל מי שיושב בוועדה, שזה שעה מהבית שלי.

אורית אביבי: ניידת טיפול נמרץ ביוטבתה זה 100 קילומטר מהבית שלי.

אורית אביבי: איזה תשע דקות?

אורית אביבי: יעל, הנתונים חשובים ומעוותים.

אורית אביבי: כל מי שהולך לאסוף נתונים בשנת 2023, גורם לעוד הרוגים על כביש הערבה ועוד פצועים.

אורית אביבי: גם אני עושה היום פרפור חדרים בתוך ניידת טיפול נמרץ, יש לי נסיעה של שעה וחצי לבית החולים הקרוב, שעה וחצי לסורוקה.

אורית אביבי: איפה תשע דקות?

אורית אביבי: יש הרוגים, יש פצועים, יש נכים, יש כרותי רגליים שחוזרים לגור בערבה.

אורית אביבי: לא יכול להיות שמועצה אזורית שיש לה 3,000 תושבים צריכה לתת מענה לכביש דמים הכי ארוך בארץ.

אורית אביבי: בין קטורה לצומת צמח, שני כיוונים, כל כיוון נתיב אחד, מצומת קטורה עד דימונה.

אורית אביבי: שני מסלולים לשני הכיוונים, מסלול אחד לכל כיוון.

אורית אביבי: לא יעלה על הדעת – סיבובי סדום, משאיות, דאבל קבינה, שתי עגלות ואין ניידת טיפול נמרץ.

אורית אביבי: אני לא יודעת מאיפה אתם מביאים את הנתונים.

אורית אביבי: יעל, הנתונים חשובים.

אורית אביבי: אמבולנס זה כולו אוטו, אבל אם הוא לא מאויש ומאויש רק במתנדבים ובמקרה נהג האמבולנס של מושב פארן, בחור מקסים ומדהים, נמצא חודש במילואים – אין למושב פארן ואין איך לעזור ואין ניידת לכל מי שעובר שם על כביש הערבה.

אורית אביבי: אין.

אורית אביבי: זאת לא מדינה שחברוני יושב שם וההוא יושב שם, וההוא משיג תרומות.

אורית אביבי: מדינת ישראל צריכה לתת מענה ל-12 מיליון תושבים שעוברים כאן על כביש הערבה, 24/7 טיפול נמרץ.

אורית אביבי: פה זה מתחיל ופה זה נגמר.

אורית אביבי: כל אחד שיושב עכשיו בקדנציה, שיחשוב מהמשפט הבא והלאה: איך הוא מקדם לפה ניידות טיפול נמרץ, ולא איך הוא מצדיק את המצב העגום שקיים פה.

אורית אביבי: זה לא יעלה על הדעת.

יעל רון בן משה: אורית, תודה רבה.

יעל רון בן משה: את מדברת מדם ליבך, זה ניכר והמסר ברור.

אורית אביבי: ברשותך עוד משפט אחד, שכל מי שנמצא בוועדה הזאת ושומע שמישהו נוסע לערבה, תגידו לו: אל תיסעו.

אורית אביבי: אל תיסעו כי זה מסוכן לכם.

אורית אביבי: אין מי שיחלץ אתכם באם קורה משהו.

יעל רון בן משה: אורית – לא.

יעל רון בן משה: בעיני המשפט הזה היה מיותר.

יעל רון בן משה: את מדברת מדם לבך, אז לא ניכנס לוויכוח.

אורית אביבי: - - - ואני נותנת מענה - - -

יעל רון בן משה: בסדר, אנחנו ממליצים לאזרחי ישראל לקיים חיי שגרה טובים.

יעל רון בן משה: טוב במדינת ישראל, גם בעתות קשות ביטחונית.

יעל רון בן משה: אנחנו לא ממליצים לאנשים לא לנסוע, התפקיד שלנו זה למצוא פתרונות.

יעל רון בן משה: בבקשה, נציג המועצה.

אלירן בן זינו: תודה גברתי, שמי אלירן בן זינו, אני מנהל נקודת ההזנקה של חבל איילות ביוטבתה.

אלירן בן זינו: אפתח ואומר שהבשורה שמנכ"ל מד"א נתן פה קצת הפתיעה אותי, לא הייתי ערוך אליה – תודה אדוני.

אלי אבידר: דיברתי עם ראש המועצה שלכם.

אלירן בן זינו: לא ידעתי שתגיד אותה פה, וזה קצת קלקל לי את מה שרציתי לומר.

אלירן בן זינו: אני מודה לך על העשייה, אני מודה גם לוועדה המכובדת שעושה ומקדמת את הנושא החשוב מאוד הזה, ותודה על הזכות לדבר פה.

אלירן בן זינו: אני רוצה לדבר על המועצה האזורית חבל איילות, אנחנו 13% משטח המדינה, זה המספר.

אלירן בן זינו: אנחנו סך הכול, ואני אומר את זה במירכאות, 5,500 תושבים שגרים בחבל ארץ זה.

אלירן בן זינו: בנוסף אלינו, מי שנמצא אצלנו בחבל וחוצה אותנו, אם זה חיילים, אם זה תיירים, אם זה אנשים שנוסעים לאילת ומאילת, על כבישים 90, 40 ו-12, אנחנו מדברים על הערכות של 15 מילון אנשים.

אלירן בן זינו: הכבישים האלה הם כבישים אדומים, כבישי דמים.

אלירן בן זינו: פוגשים שם אירועי טראומה, ואנחנו אמנם מרוחקי אשפוז בהגדרה, ומקבלים על זה איזשהו פיצוי כספי, אבל זה לא עוזר לנו להציל חיים.

יעל רון בן משה: רגע, למה נועד הפיצוי הכספי?

אלירן בן זינו: יש את קרן מרוחקי אשפוז, שעוזרת לקבל החזר בהסעה לבית חולים.

אלירן בן זינו: בגלל שאנחנו - - -

יעל רון בן משה: לאזרח, לא למועצה, לטיפול הנלווה.

אלירן בן זינו: בדיוק, לאזרחים.

קריאה: - - - מועבר מד"א.

קריאה: מגיע לו ההחזר.

אלירן בן זינו: אין גופים אחרים אצלנו.

אלירן בן זינו: בחבל איילות אנחנו חיים תחת עננה שכדאי מאוד להרגיש טוב במיוחד אחרי השעה 16:00, כי יש לנו רק אמבולנס לבן אחד עם עובד מד"א אחד ורק במשמרת בוקר.

אלירן בן זינו: אנחנו אומרים שאנחנו בחרנו לגור בערבה, בחרנו לגור במקום הזה, ויש מחירים שאנחנו משלמים.

אלירן בן זינו: אבל יש מחירים שאסור לנו לשלם, ואם נסכים איתם – אנחנו לא נחיה כדי להסכים איתם, זו האמת.

אלירן בן זינו: יש לנו מתנדבים שחיים בחבל, אנשים מעולים, עם תחושת שליחות ועשייה.

אלירן בן זינו: אבל החבר'ה מתבגרים, אלה אנשים שבאו ליישב את חבל הארץ הזה, הם הגיעו בני 20, היום רובם בני 60.

אלירן בן זינו: יש לנו חמישה אמבולנסים יישוביים שגם האמבולנסים שלנו מזדקנים, לכן שמחתי לשמוע, אלי, שאמרת את מה שאמרת.

אלירן בן זינו: מה שאני רוצה להגיד, אפרופו לעניין הגעה בתשע דקות, אני חושב שבאמירה אחראית, אנחנו צריכים להסתכל על תשע הדקות הללו, הם נכונות, אבל אנחנו אלה שמעלים את הממוצע מעלה, אצלנו זה לא תשע דקות.

אלירן בן זינו: הלוואי וזה יהיה אי פעם מספר כזה.

יעל רון בן משה: זאת אומרת שאם היינו מנטרלים את הערבה, אז גם היינו מוצאים בנתון הכלל ארצי - - -

אלירן בן זינו: מספר יפה יותר, יאמר לזכותה של מד"א לטובה.

אלירן בן זינו: אירועי טראומה, אירועים לבביים או אירועים מוחיים שיש לנו בערבה – הרבה פעמים נגמרים בגלל היעדר אמבולנס טיפול נמרץ – אט"ן – שיש לנו אחד באילת או בדימונה.

אלירן בן זינו: אמרו פה פינוי מוסקים, חבריי, מי שלא הנחית מסוק והמתין למסוק בשטח, אל תשלפו את הקלף הזה, זה 40 דקות המתנה למסוק, הנחתה שלו, קיפול האדם, עוד 40 דקות טיסה לפחות לבית חולים עם יחידת טראומה טובה שנמצא כ-200 קילומטר מאיתנו.

אלירן בן זינו: הייתי בסיטואציה הזו, אל תשלפו את הקלף הזה, אנחנו לא רוצים את הקלף הזה לאף אחד מאזרחי המדינה.

אלירן בן זינו: להמתין למסוק כשהחיים הם על קו דק של פרמדיק, איש מד"א או מתנדב שלנו – אנחנו לא רוצים את זה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לא תמיד מצבו מאפשר שינוע.

אלירן בן זינו: זה גם נכון.

אלירן בן זינו: ואני כל הזמן אומר שתושבי חבל אילות ואילת, יודעים לזהות את הצליל של המסוק אם זה ינשוף, יסעור או המסוק של מד"א.

אלירן בן זינו: זה עצוב.

אלירן בן זינו: זאת המציאות שאנחנו חיים בה ואנחנו רוצים לשנות אותה בזכותכם ובעזרתכם.

אלירן בן זינו: מפה אני ממש קורא לוועדה: תעזרו לנו, ולך אלי, ידידי, לקבל טיפול רפואי הולם 24/7, אמבולנס לבן אחד.

אלירן בן זינו: לתת עוד אט"ן, שייתן מענה באזור הערבה, אם זה לנו ולערבה התיכונה ביחד, ונמצא את הטכניקה לעשות, כי קבועי הזמנים שלנו הם מפחידים.

אלירן בן זינו: זו האמת.

אלירן בן זינו: אני מבקש ומודה לכם שוב על ההזמנה ועל ההקשבה.

יעל רון בן משה: תודה רבה.

יעל רון בן משה: דברים חשובים מאוד.

יעל רון בן משה: ראש מועצת מבואות חרמון, בני בן מובחר, בבקשה.

בני בן מובחר: אני רק רוצה לדעת מי נוסע עם אמבולנס מצפת לרמת הגולן בחצי שעה?

משה מוסקוביץ: זה מה שמד"א מציגים.

בני בן מובחר: זה מראה כמה הם מחוברים.

משה מוסקוביץ: זה נכון.

בני בן מובחר: אני שומע את חברתי מהערבה, וכיושב-ראש אשכול הגליל המזרחי, המחברת של דפרון שהייתה פעם עם 24 עמודים, העמודים מלאים מקרים של "יגיעו בזמן", "זמן הקריאה", "אנחנו מתנצלים", והתוצאות כבדות מאוד לאוכלוסייה כאן באשכול הגליל המזרחי שזה הגליל והגולן.

בני בן מובחר: מהרגע שהתחברתי, אני שומע על חברות פרטיות שמיחצנות, ויכול להיות בצדק, שיש להם את האמבולנסים הכי טובים והכי מיוחדים.

בני בן מובחר: אני לא מחלק ציונים לאף אחד.

בני בן מובחר: אנחנו פה בגליל, בגולן וגם החברים בערבה, שבעים מהבטחות.

בני בן מובחר: והגיע הזמן שייקחו את העניין הזה לידיים ויתנו לנו מענה.

בני בן מובחר: לא אכפת לי גם שצבע האמבולנס יהיה בכחול ובירוק ובבורדו.

בני בן מובחר: לא אכפת לי מה יהיה כתוב עליו, העיקר שכשתהיה לחיצה על כפתור החירום שצריך את האמבולנס או תהיה תאונת דרכים על כביש 90, בין אם זה בערבה ובין אם זה בכניסה למטולה או קרית שמונה או באגמון החולה – שיהיה מענה ויקבלו שירות ומענה כמו שמקבלים בין גדרה לחדרה.

בני בן מובחר: אני כבר, עוד לא מרים ידיים, רק השבוע היינו בוועידת הגליל, ובכל הוועדות אנחנו מרימים דגל – גם החקלאות, גם הרפואה.

בני בן מובחר: בואו נסתכל מה קרה השבוע כשהאוצר פרסם שהגיעו מכשירים חדשים ומתקדמים לבתי החולים, והפריפריה תהנה מהם.

בני בן מובחר: הרמתי טלפון למנכ"ל בית החולים רבקה זיו בצפת, ושאלתי אותו: נו, אתה מרוצה?

בני בן מובחר: הוא אמר לי: על מה?

בני בן מובחר: אמרתי לו: א' שעזבת את תפקיד פרויקטור הקורונה, וב' – הנה, נותנים לך מתנה, עוד מכשיר שאתה בטח צריך או מכשיר שיסייע לך לתת מענה רפואי לאור הנתונים שבגליל נפטרים בין שש לשמונה שנים צעירים יותר מאשר במרכז הארץ.

בני בן מובחר: אז אני רוצה ליידע אתכם ששום מכשיר לא הגיע לרבקה זיו בצפת.

יעל רון בן משה: עוד אין מכשירים.

יעל רון בן משה: מחר יתקיים דיון בוועדת הבריאות של הכנסת.

יעל רון בן משה: גם חברתי, היא חברה בוועדת הבריאות, אני לא חברה בוועדת הבריאות, אבל אהיה כמובן נוכחת בדיון, ואם אנחנו נראה שאין העדפה מתקנת של הקצאת מכשור לפריפריה, נדע להגיד את דברינו בוועדת בריאות.

יעל רון בן משה: ראש המועצה, אם כבר העלית את נושא המכשור הרפואי, הנושא הזה מצריך הרבה מאוד משאבים של כוח אדם מיומן, ומעבר להקצאת המכשירים, צריך לראות עם מה זה עוד מגיע.

יעל רון בן משה: זה הדיון של מחר.

יעל רון בן משה: ברשותך, בוא נתמקד בנושא טיפול נמרץ או פריסת ניידות טיפול נמרץ.

בני בן מובחר: חברתי, יושבת-ראש הוועדה, הנושא בקריסה מוחלטת.

בני בן מובחר: וצריך לקחת את זה מפה, אין מקום נמוך יותר מהמענה שמקבלים היום.

בני בן מובחר: ואני אומר לכם שאני לא מקצין.

בני בן מובחר: אני 25 שנה בתפקיד, שומע רק – ישפרו, שומע רק – אין כסף, שומע רק – איך רוצים להגדיל את הסכום שהמועצות צריכות לשלם כדמי חבר במד"א.

בני בן מובחר: די.

בני בן מובחר: תנו שירות כמו שנותנים שירות בכל מדינת ישראל.

בני בן מובחר: אני מתחבר מאוד לחברתי מהערבה שדיברה כאן, והיא דיברה דברים אמיתיים.

בני בן מובחר: זאת האמת וגם אם קשה לאנשים לשמוע.

בני בן מובחר: בערבה, בדרום, בעין יהב, בקרית שמונה, חדר מיון קדמי בקרית שמונה שלא יודעים איך להחזיק אותו פתוח – יש דברים שהמדינה צריכה לתת.

בני בן מובחר: ובנושא שאתם מקיימים היום את הדיון המבורך, אני קודם כל מודה למובילות של הדיון הזה, ואני מצפה מאוד שמכאן נוכל לקבל בשורות שתושבי הגליל והגולן, יוכלו לקבל מענה כמו שמקבלים במקומות אחרים בארץ.

בני בן מובחר: תודה.

יעל רון בן משה: תודה רבה, ראש המועצה, יושב-ראש אשכול גליל מזרחי.

יעל רון בן משה: נציגת השלטון המקומי, בבקשה.

הילה זהבי: שלום לכולם, שמי הילה זהבי ממרכז השלטון המקומי, אני רוצה לומר שאני מתחברת לדברים שנאמרו על ידי ראשי רשויות וגם בדיונים הקודמים דיברנו על זה ששירותי הנט"ן הם לא שירותים מוניציפליים ואין שום סיבה הגיוניות שהרשויות ימשיכו לממן אותם, כמו שהן עושות עד היום.

הילה זהבי: אין גם בסיס חוקי לכל החיוב של הרשויות, ועל זה דיברנו במשך שנים, אני מתעסקת בזה הרבה מאוד שנים.

הילה זהבי: ניסינו יחד עם מד"א לדרוש מהמדינה שתתקצב את זה במהלך משותף וזה לא קרם עור וגידים.

הילה זהבי: אנחנו חושבים שצריך לעשות מהלך רציני ומסודר יותר, וכל הגורמים הרלוונטיים צריכים לשבת על הנושא, לסדר את הנושא הזה כמו שצריך.

הילה זהבי: לסדר גם את הפריסה, שתהיה פריסה מיטבית שתתאים לצרכים של התושבים.

הילה זהבי: לסדר את זמן ההגעה שדרוש ולא כמו שקיים היום.

הילה זהבי: פנינו למנכ"ל משרד הבריאות לפני חצי שנה בדרישה שתקום ועדה, קיבלנו הסכמה לכך, אבל טרם קרה עם זה משהו.

יעל רון בן משה: ועדה לעניין התקצוב של הרשויות המקומיות?

הילה זהבי: לעניין התקצוב ולעניין הפריסה.

הילה זהבי: כרגע עוד לא קרה עם זה כלום, ואנחנו רוצים מאוד לראות שזה יתחיל לרוץ.

הילה זהבי: לסיום, כל הכבוד על הדיון הזה, והלוואי שנצליח גם מבחינת הבריאות וגם מבחינת המענים לתושבים שיקודמו.

יעל רון בן משה: תודה רבה, גברתי.

יעל רון בן משה: בבקשה, אדוני.

וג'יה חורי: שמי חורי וג'יה, אני הבעלים של חברת חיאת טיפול נמרץ.

וג'יה חורי: אני מפעיל כבר 30 שנה ניידות טיפול נמרץ באזור שפרעם והסביבה, ללא שום עזרה מהמדינה.

וג'יה חורי: שום עזרה.

וג'יה חורי: להפך, מלחמות קשות נגדנו ממשרד הבריאות.

יעל רון בן משה: אדוני, אתה רק אמרת את הדברים האלה בדיון הקודם.

יעל רון בן משה: אם אתה רוצה להתייחס לעניין הפריסה שלכם, זמן ההגעה שלכם – אני רוצה שנמקד את ההתייחסות.

וג'יה חורי: מה שאני מבקש הוא שיעזבו אותנו בשקט, אנחנו נשתפר ונוסיף ניידות טיפול נמרץ.

וג'יה חורי: דבר אחר זה עניין הגבייה הישירה – תפתרו את עניין הגבייה הישירה, למה זה חל רק על מד"א?

וג'יה חורי: עם כל הכבוד למד"א, גם לנו מגיע לקבל את ההחזר - - -

יעל רון בן משה: זה קשור לעניין הפריסה?

משה מוסקוביץ: ברור, זה יקל עליו.

וג'יה חורי: בטח, בטח.

יעל רון בן משה: תסביר לנו.

וג'יה חורי: לראיה שנענתי להוסיף עוד שני ניידות טיפול נמרץ ממחר בבוקר.

וג'יה חורי: תפתור את העניין של הגבייה, למה אני צריך לרוץ לבית משפט?

יעל רון בן משה: תסביר את הנקודה הזאת בבקשה כי אני לא בקיאה בזה.

וג'יה חורי: היום אם מישהו מועבר ממד"א, הוא לא הולך לשום דבר, הוא הולך לקופת החולים, למזכיר, נותן לו את שטר החוב וזהו, הוא יוצא מהתמונה.

וג'יה חורי: ההתחשבנות היא ישירה מקופת חולים למד"א.

וג'יה חורי: אנחנו מבקשים את אותו הדבר.

וג'יה חורי: זה לא חל על חברה פרטית.

וג'יה חורי: משרד הבריאות לא רוצה להתעסק עם זה.

יעל רון בן משה: ואז אתה צריך לעסוק בגבייה.

וג'יה חורי: אני צריך לרוץ אחריו, להגיע איתו לבית משפט, בשביל שישלם.

וג'יה חורי: למה?

וג'יה חורי: החוק הזה נעשה להקל על המבוטח.

וג'יה חורי: ככה מנכ"ל משרד הבריאות אומר.

אלי אבידר: אני חושב שמר וג'יה מטעה את הוועדה.

אלי אבידר: משרד הבריאות בכלל לא צד בעניין של ההסדר הזה.

אלי אבידר: זה לא חוק.

אלי אבידר: זה סך הכול הסדרים מול הקופות.

אלי אבידר: מד"א בהסדר מול הקופות לגבייה ישירה עם מערכות המחשוב שלנו.

אלי אבידר: אין שום קשר לחוק או למשרד הבריאות.

וג'יה חורי: החזר משרד - - -

אלי אבידר: אדוני, אתה מטעה.

וג'יה חורי: היא יושבת פה, תגידי בבקשה, זה חוזר משרד הבריאות או לא?

קטיה קיל: לא, אין קשר.

וג'יה חורי: חוזר מספר 39/2009.

קטיה קיל: ההסכם הוא מול קופות החולים.

קטיה קיל: אני לא הייתי אז בתפקיד, אבל אני יודעת שבעבר, כשחברות פרטיות פנו אלי, אז בדקתי עם מי שעבד במשרד אם הוא בדק את הנושא, והוא אמר שהוא פנה בזמנו לקופות החולים כדי לראות אם הם רוצים לעשות הסכמים מול החברות הפרטיות, והם סרבו.

קטיה קיל: אנחנו לא יכולים להכריח אותם לעשות את ההסכם, זאת החלטה של הקופות.

יעל רון בן משה: אגיד לכם בכנות, לגבי החברות הפרטיות וגם לגבי מד"א: זה לא מעניין אותי איך אתם גובים.

יעל רון בן משה: אני רוצה שיהיו ניידות ויהיה שירות טוב לאזרחים.

יעל רון בן משה: אם אתה פותר את העניין הזה של הגבייה ויכול לתת שירות יותר טוב, פה זה מתחיל לעניין אותי.

יעל רון בן משה: אם יש בעיה בתמיכה של משרד הבריאות, הסכמים עם קופות חולים – בואו נדבר על זה עניינית.

יעל רון בן משה: כל המלל מסביב הוא לא עניין הוועדה הזאת.

משה מוסקוביץ: זה אותו דבר כמו בלידות.

משה מוסקוביץ: אותו דבר כמו שדיברנו בוועדה הקודמת לגבי הלידות.

משה מוסקוביץ: ביטוח לאומי מכיר רק במד"א בשביל החזרי לידות, וחברות פרטיות ואיחוד הצלה לא מכיר בהחזרי לידות.

משה מוסקוביץ: זה בביטוח לאומי, זה כבר לא הסכם.

יעל רון בן משה: אני שואלת אם יהיה לזה פתרון, יהיה יותר שירות לאזרחים?

משה מוסקוביץ: כן, ברור שיהיה.

אלי אבידר: אמרת שאתה לא גובה כסף, שאתה לא רוצה כסף.

משה מוסקוביץ: אני לא רוצה כסף.

אלי אבידר: אז למה אתה צריך שיהיה הסדר?

משה מוסקוביץ: אני עוזר פה לאיחוד האמבולנסים.

אלי אבידר: אז עוזר לאיחוד האמבולנסים, אתה לא - - -

משה מוסקוביץ: אני עוזר לכולם, לכל מי שעושה טוב למדינה – אני עוזר.

דוד מריזן: אני כחברה פרטית, יוצא לי המון לפנות חיילים, אם זה העברות בין בתי חולים – אנחנו מחזיקים מכרזים של בתי חולים.

דוד מריזן: אני יכול להגיד לך שמול צה"ל יש לנו אפס גבייה.

דוד מריזן: נכון להיום אני עושה את זה כתרומה למדינה.

דוד מריזן: אם אני עם חיילים – למה הם לא מכירים בנו, רק במד"א?

דוד מריזן: כנ"ל לידות שאנחנו עושים בבית.

דוד מריזן: היולדות במד"א לא משלמות ישירות לביטוח לאומי, ולכן אנחנו אין לנו פה אינטרס - - -

יעל רון בן משה: אין לנו את הנתונים האלה וזה לא - - -

דוד מריזן: אבל זה חוזרים שלכם.

יעל רון בן משה: בסדר.

יעל רון בן משה: בבקשה אדוני, סיים את דבריך בדקה.

יעל רון בן משה: אחר כך אתה, ולאחר מכן עוד אדון ולאחרי זה אנחנו מתכנסים לסיום.

וג'יה חורי: דבר אחרון, בקשר לסובסידיה של הממשלה – אם אתם מערבים את החברות הפרטיות לקבל חלק מהסובסידיה הזו, אנחנו הצלחנו בלי שום עזרה כספית מהמדינה.

וג'יה חורי: ואני מפעיל ניידות טיפול נמרץ.

וג'יה חורי: למה צריך לתת למד"א ולא לתת גם לחברות הפרטיות?

יעל רון בן משה: אדוני, אני רוצה לשאול אותך שאלה מאוד-מאוד רחבה, אתה לא חייב לענות עליה: האם אתה מרוויח מהחברה שאתה מנהל?

וג'יה חורי: אני מרוויח הרבה.

יעל רון בן משה: יופי.

וג'יה חורי: את רוצה להוסיף ניידות טיפול נמרץ, נכון?

יעל רון בן משה: לא, אני רוצה להגיד - - -

וג'יה חורי: אפשר להוסיף שתי ניידות טיפול נמרץ - - -

יעל רון בן משה: אני רוצה שלתושבי שפרעם יהיה את השירות הטוב ביותר.

יעל רון בן משה: אם אתה גם מצליח להתפרנס מזה – מצוין.

יעל רון בן משה: האם המדינה צריכה להיות בתקציב איפה שאין כשל שוק?

יעל רון בן משה: לא.

יעל רון בן משה: האם בערבה יש כשל שוק?

יעל רון בן משה: כן.

יעל רון בן משה: לכן אנחנו מדברים פה כאילו אנחנו באיזה - - -

דוד מריזן: יש פה כשל שוק בכל מה שאין חברות פרטיות.

יעל רון בן משה: בבקשה, אדוני.

מאלק שחאדה: אשלים את דברייך - - -

יעל רון בן משה: והייתי עדינה בדבריי, ניסיתי לגעת - - -

דוד מריזן: איפה שאין חברות פרטיות יש כשל.

מאלק שחאדה: לפי דעתי השיקול התקציבי, הוא שיקול ענייני לוועדה, למה?

מאלק שחאדה: כי המשאבים מוגבלים.

מאלק שחאדה: היום אין כסף.

יעל רון בן משה: האם החברה שלך רווחית?

מאלק שחאדה: לא הכול ורוד, החברה שלי גם, ברוך השם - - -

יעל רון בן משה: לא אבקש מכם להציג את הנתונים.

מאלק שחאדה: אתן לך רקע, אתן לך הכול, אין לי בעיה לשקף מול הוועדה, מול כולם.

מאלק שחאדה: אני אומר שהשיקול הכספי הוא שיקול ענייני לוועדה שלכם, למה?

מאלק שחאדה: כי המשאבים מוגבלים.

מאלק שחאדה: הכסף מוגבל.

מאלק שחאדה: לא הכול ורוד.

מאלק שחאדה: לא עניין של ממוצע תשע דקות הגעה והכול סתם.

מאלק שחאדה: לפי דעתי זה סתם ושטויות, ואפשר לנצל את המשאב הזה על הצד הטוב.

מאלק שחאדה: לא יכול להיות בתאונה שיש בה פצוע אחד, בכביש 70, כביש דמים, מגיעים לתאונה הזו עשרה אמבולנסים – זה בזבוז.

מאלק שחאדה: חמישה אמבולנסים של מד"א מגיעים לתאונה ועוד ארבעה אמבולנסים של חברות פרטיות.

מאלק שחאדה: כאן לתאונה מגיעים עשרה אמבולנסים, ובערבה או במרום הגולן, לא מגיע אף אמבולנס אחרי שעה.

מאלק שחאדה: שמענו את הסיפורים שם.

דוד מריזן: כי אין שם תחרות.

מאלק שחאדה: התחרות?

מאלק שחאדה: אין בעיה, התחרות עשתה את זה.

מאלק שחאדה: לא היו ניידות טיפול נמרץ במגזר הערבי כולו.

מאלק שחאדה: בשנות ה-90 התחלנו עם הנט"ן הפרטי הראשון, לא היו עד אז ניידות טיפול נמרץ.

מאלק שחאדה: לא היו.

מאלק שחאדה: איפה היה מד"א וכל המדינה?

מאלק שחאדה: לא היה אף אחד.

מאלק שחאדה: כשקמו החברות הפרטיות, ניערנו את התחרות וזה טוב, זה לא רע.

מאלק שחאדה: לפי דעתי מי שמרוויח בסוף מהדבר הזה זה התושב והאזרח.

מאלק שחאדה: וזה דבר כיף, למה לא?

מאלק שחאדה: היום החברות הפרטיות, אומרים לכם, חברים – בואו תעזרו בנו, בואו תיקחו את השירות שלנו.

דוד מריזן: אנחנו מרימים את הכפפה למד"א, אתם גוף לאומי.

יעל רון בן משה: סליחה, שאחרי שעה ורבע, אתם מתחילים - - -

דוד מריזן: אמרנו את זה אין-סוף פעמים.

משה מוסקוביץ: אמרנו את זה גם בפעם הקודמת.

יעל רון בן משה: כמה דיונים אבל נעשה - - -

מאלק שחאדה: היום יוצא אמבולנס מנהריה או מעכו לאזור כפר יאסיף, עד לפני שנה שהקמתם את הנקודה האומללה שם בכפר יאסיף – היו מגיעים וחוזרים.

מאלק שחאדה: התחננתי למנהל מחוז אשר אז, אמרתי לו: בוא נשתף פעולה.

מאלק שחאדה: בוא תגיד לי על התאונה, אהיה הראשון, אעזור לך אם יש ואני אתן לך את הביצוע, אין לי בעיה.

מאלק שחאדה: בוא נשתף פעולה, שלא תגיע סתם.

מאלק שחאדה: הכסף הזה שאתה מבזבז, אנחנו משלמים אותו, אנחנו, משלמי המיסים.

מאלק שחאדה: לפי דעתי הארגון צריך לארגן את הנקודה הזו של פריסת כוחות ההצלה – למען האזרח.

מאלק שחאדה: תנצלו אותנו.

יעל רון בן משה: בסדר גמור.

יעל רון בן משה: תודה רבה.

דוד מריזן: יושבת-ראש הוועדה, את צריכה להבין, אנחנו מדברים היום חלילה על אירוע רב נפגעים – עם כל הכבוד ליושבת-ראש הוועדה, אדון בין וכל מד"א, לא יודעים כמה אמבולנסים יש לי.

דוד מריזן: לא יודעים לתקשר איתי.

דוד מריזן: חלילה יהיה אירוע של רעידת אדמה, ואתם לא יודעים.

יעל רון בן משה: הנקודה ברורה.

יעל רון בן משה: בבקשה, אדוני.

אפי פלדמן: שמי אפי פלדמן, מנכ"ל איחוד האמבולנסים.

יעל רון בן משה: מה זה איחוד האמבולנסים?

אפי פלדמן: איחוד האמבולנסים הוא הארגון היציג של האדון שיושב פה ושל שאר החברים.

דוד מריזן: של 150 החברות.

אפי פלדמן: של 150 החברות.

אפי פלדמן: הקמנו ב-2017 גוף שייצג את החברות האלה, גם פה וגם בשאר המקומות.

יעל רון בן משה: יש לך חברה משלך ואתה גם מהאיגוד.

אפי פלדמן: יש לי חברה משלי ואני גם משמש כיושב-ראש, כאשר יש חברים, מנהלי חברות שמשמשים כחברי הנהלה.

אפי פלדמן: באנו כדי לקדם את התחום הזה, מתוך ראייה והבנה שאנחנו נדרשים – אם לא היינו נדרשים אז לא היו קיימות כל כך הרבה חברות.

אפי פלדמן: אני לא נכנס ל"מי לא", אבל אם הוא העלה קודם את הנושא של ההתחשבנות הישירה, ההסבר והנגיעה של זה לוועדה היא בכך שכשיש צורך בעוד ניידות טיפול נמרץ, ועל זה אין חולק, אני חושב שאף אחד לא מתנגד לזה – ועל זה שיש חברות פרטיות שכבר מפעילות את הדבר הזה ויכולות להביא עוד, בלי שהמדינה תצטרך כרגע להוציא על זה שקל.

אפי פלדמן: הדבר היחיד שנדרש הוא הורדת חסמים והורדת בירוקרטיה.

אפי פלדמן: זה מה שנדרש פה.

אפי פלדמן: הנושא של ההסכמים מול מד"א, מול קופות חולים, יכול להיות ויש הסכמים כאלו, אני לא מכיר ולא יודע.

אפי פלדמן: אני יודע שיש חוזר של חטיבת הרפואה במשרד הבריאות שמסדיר את נושא ההתחשבנות הישירה.

אפי פלדמן: יכול להיות שמה שקדם לזה זה הסכמים.

אפי פלדמן: בסופו של דבר, הרגולטור עשה לזה חוזר.

אפי פלדמן: הוא הזכיר פה קודם את המספר שלו, ואפשר להציג את זה לוועדה, זה משהו שמפורסם ברשומות.

אפי פלדמן: החוזר הזה אומר שקופות החולים ישלמו ישירות למד"א על פינויים של נפגעים; אם זה בניידות טיפול נמרץ; אם זה באמבולנסים רגילים, אם מגיע להם, אם יש להם זכאות.

אפי פלדמן: באותו חוזר כתוב שאת אותו הדבר אפשר להחיל גם על החברות הפרטיות, ברצון קופות החולים.

אפי פלדמן: הסדר זה יכול לשמש גם בין קופות החולים לחברות הפרטיות.

אפי פלדמן: פנינו לקופות החולים, היה על זה תביעה בבית המשפט אל מול הדבר הזה, בדרישה להחיל את זה גם על החברות הפרטיות.

אפי פלדמן: בית המשפט הפנה את אותה חברה שיצאה לתביעה כנגד קופות החולים לרגולטור.

אפי פלדמן: בית המשפט אמר: מי שרשם את החוזר הזה, זה משרד הבריאות.

אפי פלדמן: אם אתם רוצים להחיל את ההסדר הזה גם על החברות הפרטיות, תפנו למשרד הבריאות, לא קופות החולים הבעיה – הרגולטור צריך לשנות את זה.

אפי פלדמן: ופה המקום של הוועדה להיכנס לנושא הזה, ולא בגלל שהחברות הפרטיות לא מרוויחות כסף, ברור לכולם שאם אין כסף להניע את האמבולנס או לשים עליו נהג או פרמדיק – זה לא יקרה.

אפי פלדמן: אם אנחנו רוצים לראות עוד 30 או 40 ניידות טיפול נמרץ, וכמו שאמרו כאן קודם, גם תחת ההפעלה של המוקד הלאומי, הצגנו את זה בישיבה לגבי המוקד האחוד, שאנחנו מוכנים שהמוקד הלאומי יפעיל את זה.

אפי פלדמן: אנחנו רוצים, לא רק מוכנים.

אפי פלדמן: אנחנו רוצים שיאמצו את המודלים הקיימים במדינות אחרות בעולם, שהמוקד הלאומי של אותה מדינה מפעיל אותם.

אפי פלדמן: אבל, בשביל זה צריך שכשאזרח מתפנה או אזרח התקשר לחברה פרטית כי הוא יודע שדרך מד"א הוא יחכה חצי שעה, והוא מעדיף לקרוא לחברה שנמצאת בכפר שלו, כי הוא יודע שיש להם טיפול נמרץ – הוא לא יצטרך להיות מטורטר ולשלם מכיסו ורק אז לגשת ולקבל החזר מקופת החולים, אלא קופת החולים תשלם ישירות.

יעל רון בן משה: אתה אומר: כשירות לאזרח.

אפי פלדמן: כשירות לאזרח.

אפי פלדמן: והדבר הזה יגרום שהחברות בפן כלכלי ירצו להוסיף עוד ועוד ניידות טיפול נמרץ לטובת התושבים במקומות אלו במיוחד.

אפי פלדמן: ואז בערבה, ובחבל אילות ובכל מקום אחר, יהיה כדאי כלכלית גם לחברות פרטיות להפעיל עוד ועוד ניידות טיפול נמרץ, אם ההתחשבנות תהיה של האזרח ישירות.

יעל רון בן משה: הנקודה הובנה כבר כשאדוני ציין שאם פותרים - - - בסדר גמור, הבנתי את זה כבר אז.

יעל רון בן משה: כמובן שאני שמחה שאתם חברות רווחיות.

יעל רון בן משה: אני אומרת שוב: איפה שאנחנו שמים כספים של המדינה, אנחנו צריכים לראות שאלה המקומות הנכונים.

יעל רון בן משה: אם אני לא טועה, 50% ואולי יותר מההכנסות של מד"א הם תרומות.

אלי אבידר: 30%.

יעל רון בן משה: 30%, סליחה.

יעל רון בן משה: הנקודה הובנה, האדון הקודם כבר אמר את זה.

דוד מריזן: חברת הכנסת צריכה לזכור שיש עוד פן.

קטיה קיל: פתחתי בינתיים את החוזר, ואני רוצה להדגיש שרשום שם בפירוש: ניתן להשתמש בו במודל התחשבנות בין קופות החולים לספקים אחרים.

אלי אבידר: זה חוזר שבא בעקבות הסדר שהיה לנו עם הקופות.

אלי אבידר: זה לא שייך בכלל למשרד הבריאות.

יעל רון בן משה: בסדר.

יעל רון בן משה: ויכול להיות שמשרד הבריאות כן צריך לשנות תקנות ורגולציה.

קטיה קיל: הוא לא מונע, זה בדיוק העניין.

יעל רון בן משה: לא מונע.

יעל רון בן משה: בסדר.

יעל רון בן משה: גם אני לא מונעת.

וג'יה חורי: זאת הבעיה, כי זה לא מכריח את קופת החולים.

יעל רון בן משה: הבנתי את הנקודה.

אלי אבידר: הם גם לא מחייבות - - -

יעל רון בן משה: בבקשה, משפט אחרון.

דוד מריזן: יש עוד פן בניידות טיפול נמרץ, במיוחד בפריפריה.

דוד מריזן: בפריפריה בגלל שחסרים הרבה שירותים בבתי החולים, אנחנו מבצעים המון העברות בין בתי החולים, כמו שאמר פה ד"ר גיל.

דוד מריזן: חוץ מבית חולים העמק, לדעתי אין במדינת ישראל בית חולים שלא הוציא מכרז לשירותי אמבולנסים, ולדעתי 99% מהם אמבולנסים פרטיים.

דוד מריזן: אם נכון להיום, ניידת טיפול נמרץ במד"א, לפי המחירון, עולה 7,800 שקל מצפת לאיכילוב, בניידת טיפול נמרץ פרטית זה עולה לבית החולים פחות מחצי, פחות מחצי זה עולה למדינה.

דוד מריזן: צריך להיות למדינה אינטרס להפעיל את האמבולנסים הפרטיים.

דוד מריזן: זה עולה לכם פחות.

דוד מריזן: הרבה פחות.

דוד מריזן: אתם מקבלים שירותים הרבה יותר טובים ויותר מתקדמים, ואני אומר את זה במלוא מובן המילה.

דוד מריזן: אני יכול להגיד שאני היחידי במדינה שמחזיק אמבולנס לאקמו.

דוד מריזן: במהלך הקורונה, עשיתי מעל 150 העברות אקמו בכל מדינת ישראל, מסורוקה עד צפת.

דוד מריזן: אין כזה, אין.

דוד מריזן: עם כל הכבוד למד"א, אין להם אמבולנס כזה.

יעל רון בן משה: בסדר גמור, הנקודה הובנה.

משה מוסקוביץ: היושבת-ראש, הנושא של ביטוח לאומי הוא קריטי, דיברנו על זה גם בפעם הקודמת.

משה מוסקוביץ: ההתחשבנות הזאת היא נושא קריטי, כי זה באמת של המדינה.

משה מוסקוביץ: אפשר להתווכח על נושא החוזר עם קופות החולים, אבל מה שעם ביטוח לאומי, צריך להיות לכולם.

משה מוסקוביץ: לא הגיוני שרק מד"א יקבל את ההחזר של מי שלוקח יולדת.

יעל רון בן משה: לא יודעת מה הגיוני או לא, אבל הנקודה ברורה.

יעל רון בן משה: זה מצריך תהליך עומק - - -

משה מוסקוביץ: משרד הבריאות צריך להיות פה הוגן בקטע הזה.

יעל רון בן משה: אל תכנס איתי לפינות האלה של מי הוגן ומי לא.

משה מוסקוביץ: זה עובדתית, זאת פשוט עובדה.

יעל רון בן משה: בסדר, אבל אחרי זה נדבר על איך מתנהלים בדיון בכנסת.

יעל רון בן משה: אתה רוצה שנביא לפה גם נציגים של ביטוח לאומי ואחר כך קטיה תגיד: אנחנו כן הוגנים ולא הוגנים – זה פשוט לא יהיה.

משה מוסקוביץ: זו עובדה.

משה מוסקוביץ: עובדה שכרגע רק מד"א יכול לקבל את ההחזר הזה.

יעל רון בן משה: שמעתי את העובדה.

יעל רון בן משה: אמרתי שזה צריך להיות מטופל במסגרת תהליך העומק – לא צריך להוסיף על זה עכשיו עוד סופרלטיבים.

יעל רון בן משה: גאיה, אשמח להתייחסות אגף התקציבים במשרד האוצר, בבקשה.

גאיה עפר: שלום, שמי גאיה עפר מאגף התקציבים במשרד האוצר, תהליך העומק שקטיה הזכירה חשוב מאוד.

גאיה עפר: חשוב שלמשרד הבריאות יהיה כלים ויכולת ויהיה מנגנון שעושה תכנון לאומי של פיזור האמבולנסים ונקודות ההזנקה בראייה רוחבית, בראייה שרגולטור צריך לעשות וזו חובתו.

גאיה עפר: כמובן זה צריך להיות בראיית כלל המשאבים, גם משאבי מד"א כמובן, שכבודו ומקומו בחוק, ויש משימות לאומיות שאין חולק על כך שרק מד"א יכול, צריך וראוי שיעשה.

גאיה עפר: אבל, יש צורך להתייחס לכלל המשאבים, ובתוך כך לבחון גם את הנושאים הרגולטוריים שעלו פה, וחסמים כאלה ואחרים שיוכלו להקל ולספק שרות הרבה יותר טוב למבוטחים ולאזרחים בכל רחבי הארץ.

גאיה עפר: כלול בתוך זה נושא המוקדים ואיחוד המוקדים, ואיך שהוא יכול לשפר את השירות.

גאיה עפר: כל הנושאים האלה צריכים להיבחן כמקשה אחת.

גאיה עפר: נושא שעלה פה, סוגיה משפטית, ניסיתי לברר את העניין, אני לא גורם משפטי, לכן לא אתייחס לפרטים, רק אגיד שזה קשור לחוק חובת המכרזים, ושוועדת הפטור בחשב הכללי היא הגורם המוסמך לדון ולאשר פטור ממכרז במקרים המנויים בחוק.

יעל רון בן משה: אוקיי.

יעל רון בן משה: קטיה, את רוצה להגיד משהו לפני שאני מסכמת?

קטיה קיל: די אחזור על מה שאמרתי, אני חושבת שאנחנו צריכים להתחיל פה תהליך.

קטיה קיל: עשיתי לפני הדיון הזה תחקיר על כל הדברים שלא הכרתי אותם.

קטיה קיל: ויש פה המון עבודה לעשות, וזאת עבודה חשובה מאוד, ואני מברכת על הוועדה הזאת כי יש לה המון משמעויות.

קטיה קיל: יש פה באמת צורך לעשות בדיקה ולראות את הפריסה, ולהסתכל על זה, בדיוק כמו שאמרת, להסתכל על כל הפרמטרים ולראות איך אנחנו משפרים את רפואת החירום בארץ.

יעל רון בן משה: אוקיי.

יעל רון בן משה: חברוני, משפט מהמקום, בבקשה.

משה חברוני: יושבת-ראש הוועדה – לוחות זמנים.

משה חברוני: אני בסך הכול עכשיו מתנדב - - - את הרקע שלי, אם לא יהיו לוחות זמנים, לא יקרה - - -

יעל רון בן משה: בסדר גמור.

יעל רון בן משה: ברשותכם אסכם.

יעל רון בן משה: ראשית תודה ראשונה לציבור, לאזרחים, שממשיכים לפנות אלינו ומפנים מזמנם, שעולים בזום, שמגיעים הנה.

יעל רון בן משה: הקול שלכם מאוד-מאוד חשוב בדיונים האלה.

יעל רון בן משה: עם כל הכבוד לנו, כל אחד בתפקידו, האמת והידע נמצאים בסוף אצל האזרחים.

יעל רון בן משה: וזה גם מסר שאני רוצה להעביר לנציגים של ארגוני ההצלה שנמצאים כאן:

יעל רון בן משה: אנחנו יכולים להיפגש שבוע אחר שבוע, וכל אחד יסביר כמה הוא הכי טוב במה שהוא עושה.

יעל רון בן משה: אני מוכנה לעשות טקס אמיתי, רציני ומכובד ולחלק לכם תעודות, זה לא נאמר בציניות.

יעל רון בן משה: אבל אני מבקשת, אחרי הטקס הזה, תשימו בצד את השיח הזה – זה פשוט לא משרת את אזרחי המדינה.

מאלק שחאדה: לא בשביל זה הגענו, ולא דיברנו על העשייה שלנו.

מאלק שחאדה: אני אישית לא דיברתי על העשייה שלי.

מאלק שחאדה: דיברתי על הצורך שקיים כאן וצריך לארגן את הדברים האלה.

מאלק שחאדה: לא באנו בכדי לקבל ציון לשבח או משהו אחר.

מאלק שחאדה: בסוף, העבודה שלנו היא לטובת האזרחים – תאמיני לי – וגם לטובתנו.

מאלק שחאדה: יש בזה שיקול כלכלי, אין בעיה, זה ענייני לפי דעתי.

יעל רון בן משה: אין חולק על זה שהעבודה שלכם ושל האנשים שלכם בשטח, היא לטובת האזרחים, לטובת המדינה, על מנת להציל חיים.

יעל רון בן משה: גם אם יש רווח כלכלי בצד זה, זה בסדר גמור, הלוואי וכל אזרחי מדינת ישראל יוכלו להתפרנס ולקבל שירותי בריאות, ולצרוך שירותי בריאות ברמה הגבוהה ביותר.

יעל רון בן משה: אני מסכימה איתך, אני חלילה לא מטילה דופי במישהו.

מאלק שחאדה: הסיפור האישי שלי - - -

יעל רון בן משה: כשיושבת-ראש ועדה מסכמת – לא קוטעים אותה.

מאלק שחאדה: אבא שלי נפטר בשנת 1983, אני הייתי בכיתה י"א, ואז לא הגיע נט"ן אליו, לשפרעם.

מאלק שחאדה: הוא לקה בדום לב בתוך הכנסייה.

מאלק שחאדה: עד שהגיע נט"ן, הוא הגיע אחרי שלושת רבעי שעה ממוצקין, וקבע את מותו.

מאלק שחאדה: רק קבע.

יעל רון בן משה: אדוני, תודה רבה.

מאלק שחאדה: - - - נותנת לדבר - - -

יעל רון בן משה: תודה רבה.

יעל רון בן משה: לא.

יעל רון בן משה: עוד משפט אחד אוציא אותך החוצה, סליחה.

יעל רון בן משה: לא קוטעים יושב-ראש בזמן סיכום, גם אם זה סיפור מאוד קשה.

יעל רון בן משה: אני בטוחה שאתם וודאי האנשים בשטח עושים הכול למען אזרחי מדינת ישראל.

יעל רון בן משה: אני חושבת שבשיח פה, לא עסקנו באיחוד שירותים ולא באיחוד מוקדים.

יעל רון בן משה: וחבל שאתם באים עם הגישה הזאת של – איך הארגון שלי יהיה יותר או פחות, ומה עשו לי ומתי לקחו לי.

יעל רון בן משה: זה פשוט לא משרת את המטרה.

יעל רון בן משה: כל אחד מכם שרוצה פגישה איתי, נעשה פגישה, תגידו שם את הדברים, הציבור צופה בנו, אזרחים צופים בנו.

יעל רון בן משה: יושבים פה נציגים של משרדי ממשלה, ואנחנו נהיה רק עניינים לגבי איך אנחנו משפרים את השירות לציבור.

יעל רון בן משה: בתוך הדברים האלה, יעלו גם דברים שצריך לתקן.

יעל רון בן משה: ציינתם את סעיף 39.

יעל רון בן משה: הסכמים כאלה ואחרים.

יעל רון בן משה: זה בסדר גמור – עם הפנים לציבור.

יעל רון בן משה: העניין שלי הוא לא בארגון א' או ארגון ב' או ארגון ג', אלא בכך ששירותי ההצלה והחירום שמקבלים אזרחי ישראל יהיו הטובים ביותר.

יעל רון בן משה: את זה אני אומרת בפתיח של דבריי.

יעל רון בן משה: נציגת משרד הבריאות – העסק לא מנוהל.

יעל רון בן משה: כמו שאת אומרת, גם את עוד לומדת את הדברים, זה חלילה לא ביקורת אישית או מקצועית עלייך ספציפית ולא על מישהו אחר במשרד הבריאות.

יעל רון בן משה: אין אדם שזה תפקידו במשרד הבריאות באופן קבוע כבר תקופה ארוכה.

יעל רון בן משה: אני לא יודעת גם מתי יהיה.

קטיה קיל: בקרוב

יעל רון בן משה: מתי אמרו לנו את "בקרוב"?

יעל רון בן משה: לדעתי עוד לפני הפגרה.

יעל רון בן משה: אני לא יודעת מה זה בקרוב בהגדרה של משרד הבריאות.

יעל רון בן משה: יכול להיות שלפני זה יהיו בחירות וכבר יהיה יושב-ראש אחר לוועדה הזו.

יעל רון בן משה: אז אני לא יודעת למה אתם מתכוונים במונח בקרוב.

יעל רון בן משה: אבל זו אמירה ברורה שלמדינת ישראל אין מישהו קבוע בתפקיד שכרגע את עושה ומפה אולי הכשל הולך ומתרחב.

יעל רון בן משה: יש את מד"א שרוצה מאוד להמשיך ולשרת, לתת שירות מצוין בכל מקום.

יעל רון בן משה: יש את המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל שהיה רוצה מאוד, בטח בנגב ובגליל לפתח שירותים.

יעל רון בן משה: יש את הארגונים הפרטיים.

יעל רון בן משה: התפקיד של משרד הבריאות להיות הגורם הרגולטורי, המנהל – ואני בכוונה לא משתמשת במילה מתכלל – של הדבר הזה נעדר מן התמונה.

יעל רון בן משה: אני לא יודעת מה זה בקרוב, אני לא יודעת מה זה נתחיל תהליך עומק ב-2023.

יעל רון בן משה: זה לא נשמע לי מספיק טוב.

יעל רון בן משה: אני מבקשת שנוציא מכתב למנכ"ל המשרד, גם להאיץ בו באיוש התפקיד, גם להקים כמה שיותר מהר את הצוות שיבחן את הנושא הזה.

יעל רון בן משה: לוודא שבצוות יש נציגים של ארגוני ההצלה, אני לא יודעת אם באמצעות האיגוד שלהם או בשיטה אחרת שיבחרו, נציגות לשלטון המקומי, בעלי תפקידים בשלטון המקומי, נציגים של המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.

יעל רון בן משה: נציגות של מרכז השלטון האזורי, שהמועצות האזוריות שדנו בהן פה, מתנהלות במשותף דרכו.

יעל רון בן משה: ושיתוף ציבור רחב – ההערות ששמענו פה מאורית הן משמעותיות מאוד, ראוי שהן יובאו בדיון כזה.

יעל רון בן משה: הדגש על הערבה – הערבה, כנראה, כמו שכולם מבינים, מצריכה מענה ייחודי.

יעל רון בן משה: לא צריך לחכות, לתפיסתי, לתהליך עומק, גם כשיהיו מסקנות של תהליך עומק, לערבה צריך פתרון ייחודי, בגלל המרחקים הגדולים, בגלל מיעוט האוכלוסייה.

יעל רון בן משה: אפילו מודל חברוני, לא בטוח שיספק שם מענה בגלל המרחק מבית החולים הקרוב.

יעל רון בן משה: אני מבקשת לגבי הערבה – לא לחכות.

יעל רון בן משה: תכנסי לעובי הקורה, יכול להיות שלא צריך לחכות גם למחליפך.

יעל רון בן משה: אני לא יודעת, אם זה יום יומיים, אז בסדר, אבל אם זה מעבר לכמה ימים – אני מבקשת שתכנסי לעובי הקורה.

קטיה קיל: למרות שהתפקיד לא מאויש, אנחנו מטפלים בכול.

יעל רון בן משה: בסדר, נושא הערבה - - -

קטיה קיל: זה לא שמשהו פה נטוש ולא מתייחסים אליו.

קטיה קיל: כל הגורמים, כולם, יודעים שהם יכולים לפנות אלי בכל זמן.

יעל רון בן משה: הערבה נטושה.

יעל רון בן משה: הערבה נטושה.

יעל רון בן משה: זה שמנכ"ל מד"א עוסק בעניין זאת ברכה.

יעל רון בן משה: את צריכה להיות מעורבת בדבר הזה, לראות שראש המועצה מעורב, שנציגיו, הקב"ט וכדומה.

יעל רון בן משה: וכן שתושביו יודעים על הדבר הזה, לשמוע מה הם חושבים על זה.

יעל רון בן משה: לראות איך מעבים את המענים לערבה ולא להמתין בבקשה לצוות הרחב.

יעל רון בן משה: אני מבקשת בתוך שלושה שבועות לקבל עדכון מה בוצע בעניין הערבה, גם אם זה ברמה של פגישות, של מסמכים, של איסוף נתונים – לדווח בתוך שלושה שבועות לוועדה מה מתבצע ומה התוכנית להמשך, כולל לוחות זמנים.

יעל רון בן משה: במסגרת תהליך העומק, לבחון את המודל שמציע חברוני.

יעל רון בן משה: ופה אני קוראת גם לגורמים נוספים, אם יש לכם מודלים נוספים, בייחוד ליישובי ספר שנמצאים בגליל, בנגב, בערבה, בבקעה, על הגבולות.

יעל רון בן משה: חלקם ישובים של המגזר הכפרי, חלקם ישובים שהם לא של המגזר הכפרי, כמו שלומי, קרית שמונה.

יעל רון בן משה: אם יש מודלים נוספים, להפנות אותם לוועדה ונדאג שיועברו גם למשרד הבריאות.

יעל רון בן משה: אבל לוודא בוודאי בתהליך העומק שאתם מתייחסים לזה.

יעל רון בן משה: הפרויקט שמר שטרן הציג, של נגב-גליל – גאיה, אני מבקשת שנקבל עמדה מסודרת של משרד האוצר.

יעל רון בן משה: יכול להיות שזה יהיה מהייעוץ המשפטי, יכול להיות שזה יהיה משולב של הייעוץ המשפטי ושל אגף תקציבים, איפה זה עומד, יש תקציבים, יש תוכנית, מה החסם, איך מתכוונים לפתור את זה מבחינתכם.

יעל רון בן משה: שוב, בתוך שלושה שבועות שזה יישלח לוועדה ולמשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.

יעל רון בן משה: יניב, נבחן יחד שזה מתקדם.

יעל רון בן משה: התהליכים הבאים זה שאתם מוציאים קול קורא לישובים, לרשויות מקומיות?

יניב שטרן: הכוונה הייתה שככל שהיה מאושר תקנת הפטור, אז היינו פועלים בהתקשרות בהתאם.

יניב שטרן: ואילו היה מתאפשר מכרז – מה שגם לא התאפשר – היינו מקיימים אותו.

יניב שטרן: ואחר כך את ההקצאה עצמה של המשאבים באמצעות קול קורא לרשויות באמצעים שוויוניים לחלוטין.

יעל רון בן משה: אני מבקשת לוודא שקול הקורא לרשויות המקומיות, לכשייפתר החסם הזה, יוצא, יש וועדה שבוחרת את הרשויות המקומיות וזה מבוצע עוד במסגרת תקציב 2022.

יעל רון בן משה: לא להגיע אחר כך לוועדת כספים ולבקש העברה על הדבר הזה.

יניב שטרן: גברתי, אני מקווה מאוד שכן.

יניב שטרן: כפי שאמרתי, מאחר והדבר הזה נתקע, אז אני מקווה שהתקציב הזה עדיין פנוי לנושא הזה.

יניב שטרן: אבדוק את זה.

יניב שטרן: אבל הייתה כוונה אמיתית לעשות את זה, היה שיח עם הארגונים.

יניב שטרן: הדבר נמשך חודשים.

יניב שטרן: באיזשהו שלב היינו צריכים לפחות להתחיל בפעילויות אחרות שאנחנו עושים.

יעל רון בן משה: בתחום הבריאות?

יניב שטרן: גם בתחום הבריאות פעלנו, אגב, עם בתי החולים, עם מנהלת המחקר הביו-רפואי בצפון שאנחנו מפעילים כבר כמה שנים.

יניב שטרן: בנושא הספציפי הזה נצטרך לבדוק.

יעל רון בן משה: בסדר.

יעל רון בן משה: אם התקציב הזה כבר הוסט לנושא אחר, אני מבקשת לראות שלתקציב 2023, אני מקווה שנצליח להעביר, מחזירים את הבריאות לקדמת הבמה.

יעל רון בן משה: אני יודעת שהשר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, מחויב מאוד לנושא הבריאות.

יעל רון בן משה: הוא הקצה לזה תקציבים גם במסגרת התקציב הנוכחי, ואני מקווה שכך יימשך.

יעל רון בן משה: אבל בואו נראה שזה מתקדם, אם לא במסגרת תקציב 2022, אז בתקציב הבא.

יעל רון בן משה: קטיה, לוחות זמנים לביצוע תוכנית העומק.

יעל רון בן משה: כפי שאמרתי, אפנה בכתב למנכ"ל המשרד.

יעל רון בן משה: תוכנית העומק שתכלול שיתוף ציבור אזרחים, בעלי תפקידים בשלטון המקומי, ארגוני הצלה, כל הגורמים שציינתי קודם – תסיים את עבודתה עד סוף שנת 2022, לא תתחיל את עבודתה ב-2023, תסיים את עבודתה בסוף שנת 2022.

יעל רון בן משה: אנחנו לא מחכים לתקופה שאחרי הקורונה, ולא לתקופה שאחרי התקציב ולא לתקופה של אולי יהיו בחירות – אנחנו עובדים עכשיו.

יעל רון בן משה: אם צריך יהיה לעשות התאמות ב-2023, 2024, משרד הבריאות הגדול והחזק של מדינת ישראל יעשה התאמות.

יעל רון בן משה: עד סוף שנת 2022, החומרים יוגשו לוועדה הזו, לוועדת הבריאות, ואם צריך גם לוועדות נוספות בכנסת.

יעל רון בן משה: בוודאי ניפגש בוועדת כספים.

יעל רון בן משה: ומכיוון שתקציב המדינה לשנים 2023 ואולי גם 2024, עובדים עליו עכשיו והוא צריך להיות מאושר לממשלה עד 16 ביוני, אני מציעה לא להמתין, לעשות הערכת מצב מה צריך בנושא הקצאות לטיפול נמרץ בנגב, בגליל, בגולן ובערבה.

יעל רון בן משה: בכל מקום שיש מחסור, לראות מה אפשר לעשות בתקציב 2023, ואפילו לא להמתין לסוף העבודה של הוועדה עד סוף 2022.

יעל רון בן משה: ציין פה איצו – יצחק לייבוביץ – בתחילת הדיון, פתרונות חדשניים.

יעל רון בן משה: כמובן שאנחנו כאן בכנסת ובמשרדי הממשלה, רוצים מאוד לעודד חדשנות.

יעל רון בן משה: אותה יכולת לעשות בדיקות מרחוק, ציוד שאפשר בהנחיה, אני לא רוצה להיכנס למנוחים המקצועיים.

יעל רון בן משה: קטיה, אני מבקשת לראות מול איצו או נציגי מד"א אחרים, מתייחסים למודלים האלה, אולי עושים פיילוטים.

קטיה קיל: אנחנו מכירים את זה היטב.

קטיה קיל: זה חלק מהתהליך.

קטיה קיל: יש כמה חסמים משפטיים, אבל אנחנו לגמרי מטפלים בזה.

קטיה קיל: יש דברים שלצערי לא בידיים שלנו.

יעל רון בן משה: נכון, אני גם יושבת - - -

קטיה קיל: אם יכולנו לאשר הכול, תאמיני לי, הדברים היו נראים אחרת.

אלי אבידר: שנתיים עם הקורונה אנחנו תקועים עם זה.

קטיה קיל: לצערי, יש דברים שלא בידיים שלנו.

אלי אבידר: היינו - - - ב-20 מיליון שקל.

יעל רון בן משה: תראו, אני גם פועלת בתוך ארגון שהוא מאוד-מאוד בירוקרטי.

יעל רון בן משה: אנשים אומרים – אתם רק מדברים.

יעל רון בן משה: אז אני רוצה להגיד לכם משהו, גם בישיבה הבאה אנחנו רק נדבר, עוד לא התחלנו לעשות דברים אחרים.

יעל רון בן משה: אבל אני כן רוצה לראות התקדמות בדיון הבא.

יעל רון בן משה: להגיד שזה תקוע על עניין משפטי שנתיים – אז נזמין את היועצים המשפטיים, גם של מד"א וגם של משרד הבריאות.

יעל רון בן משה: אבל אם יש פתרונות על המדף, ואנחנו דיון קודם קיימנו לפני ארבעה-חמישה חודשים, ועדיין לא הייתה שום התקדמות עם הפתרונות האלה שאני מבינה שהם יחסית זולים מבחינה תקציבית ויכולים לשרת נאמנה בעיקר את המקומות המרוחקים – אני מבקשת, תוך שלושה שבועות להבין איפה עומד הפתרון שאיצו הציג.

יעל רון בן משה: אם זה עניין משפטי, אם זה תקציבי, אם זה רגולטורי, כי זה מכשירים שכן קיבלו אישור, לא קיבלו אישור – אני רוצה לדעת מה הדברים וננסה ביחד לקדם את זה.

יעל רון בן משה: תודה לכולם על ההשתתפות.

יעל רון בן משה: הדיון נעול.