ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 147, 2022-05-23 12:00

שרן השכל: בוקר טוב לכולם.

אורית סטרוק: כמעט צוהריים.

שרן השכל: וואו, אולם מלא.

שרן השכל: אולי היינו צריכים לעשות את זה באולם נגב.

שרן השכל: פעם באה.

שרן השכל: תודה רבה לכל חברי הכנסת.

שרן השכל: תודה רבה לכל הנציגים שהגיעו.

שרן השכל: אני, קודם כול, רוצה להתנצל על התחלה המאוחרת.

שרן השכל: הדיון הזה כינסתי אותו כדיון חירום.

שרן השכל: אני חושבת שהדין הזה הוא קריטי ומהותי על השינויים שחלים כרגע או כבר לאורך מספר שנים באקדמיה, באוניברסיטאות ובמכללות ברחבי הארץ.

שרן השכל: כשאנחנו רואים ואנחנו מגיעים למצב שבו סטודנטים פונים אליי, לוועדת החינוך, ואומרים שהם פוחדים להיכנס לתוך הקמפוס והם מבקשים ללמוד בזום מתוך חשש לביטחונם האישי, משהו כאן לא מתפקד.

שרן השכל: משהו כאן לא בסדר.

שרן השכל: לא יכול להיות שבמדינת ישראל, איפה שסטודנטים מובילים, בין אם זה כן גם מחאות ושינויים ומהפכות ובונים שם גשרים לעתיד טוב יותר למדינה שלנו, לעם שלנו, סטודנטים ירגישו מאוימים ושהם לא מסוגלים להגיע.

שרן השכל: הדבר הזה פשוט בלתי מתקבל על הדעת.

שרן השכל: אני חושבת שלאורך השנים לא נקטו ביד קשה כלפי אנשים שמסיתים, כלפי אנשים אלימים.

שרן השכל: בגלל זה גם ביקשתי לזמן את כל ראשי האוניברסיטאות, גם את המל"ג, כדי לבוא ולתת תשובות, כדי לראות איך מפה אנחנו מתקדמים הלאה.

שרן השכל: האירועים בשבועות האחרונים חצו קו אדום, קו אדום של אלימות שהיא פשוט בלתי מתקבלת על הדעת.

שרן השכל: ולמיטב הבנתי, גם לאלימות שהייתה עוד לפני כן, כל פעם זה היה בטפטופים, לא נקטו ביד קשה כלפי אותם אנשים אלימים, וכנראה בגלל זה הרגישו אולי קצת יותר בנוח להמשיך למתוח את קווי הגבול שם.

שרן השכל: אני חייבת לומר שאני ברמה האישית הזדעזעתי.

שרן השכל: הזדעזעתי בשבוע שעבר משום שבתוך ההפגנה, ולא משנה איזו הפגנה זו, בטח שבתוך האוניברסיטה שתלמידים זה לצד זה, ראיתי וידאו עם סטודנטית, אני לא זוכרת את שמה.

קטי קטרין שטרית: היא פה.

קטי קטרין שטרית: היא פה.

שרן השכל: מי הסטודנטית?

דורית יצחק: והיא לא סטודנטית.

דורית יצחק: אני סיימתי את הלימודים שלי לפני כעשרים שנה.

אלון טל: זו מחמאה.

שרן השכל: מה שמך?

דורית יצחק: עד שרואים אותי במציאות.

משה אשכנזי: לא רואים.

משה אשכנזי: לא רואים.

שרן השכל: מה שמך?

דורית יצחק: שמי דורית יצחק.

שרן השכל: דורית יצחק.

שרן השכל: אני חייבת לומר שאני הזדעזעתי.

שרן השכל: למה הזדעזעתי?

שרן השכל: משום שכשאני רואה או קוראת גם ברשתות ובתקשורת על גיבורה לאומית שהעיזה להניף את דגל ישראל בקמפוס, זה גיבור לאומי?

קטי קטרין שטרית: אבסורד.

שרן השכל: זה אמור להיות דבר - - -

סמי אבו שחאדה: אני מניח שהסתפקת בלראות את הווידאו ולא לברר את העובדות, כי הייתי שם.

שרן השכל: סליחה.

שרן השכל: זה אמור להיות דבר - - -

סמי אבו שחאדה: לא רק שלא מדובר בגיבורה לאומית.

שרן השכל: לא לקטוע אותי בדברי הפתיחה, אני מבקשת.

סמי אבו שחאדה: מדובר בעם שחוגג נכבה.

שרן השכל: חבר הכנסת אבו שחאדה, אני קוראת לך לסדר פעם ראשונה.

סמי אבו שחאדה: אלה אנשים שמחייבים טיפול פסיכולוגי.

שרן השכל: חבר הכנסת אבו שחאדה, אני קוראת לך לסדר פעם שנייה.

סמי אבו שחאדה: על מה?

סמי אבו שחאדה: על את קוראת לי לסדר?

סמי אבו שחאדה: על מה?

שרן השכל: כי בדברי הפתיחה לא קוטעים את היושב-ראש.

יעקב מרגי: בדברי פתיחה של יושב-ראש לא מפריעים.

סמי אבו שחאדה: אבל אדוני - - -

שרן השכל: אני מציעה שתגיע אולי יותר לישיבות ועדת החינוך כדי להבין שבדברי פתיחה לא קוטעים את היושב-ראש.

שרן השכל: אני גם לא מקבלת התפרצויות פה.

שרן השכל: אנחנו מקיימים דיון ענייני ומעמיק ולכולם תינתן זכות הדיבור, לכולם.

שרן השכל: אף פעם לא הזנחתי אף צד.

שרן השכל: אז בטח שלא לקטוע אותי.

סמי אבו שחאדה: גברתי.

שרן השכל: לא לקטוע אותי בדברי הפתיחה.

שרן השכל: אנחנו נתחיל דובר, חבר כנסת; דובר, חבר כנסת.

סמי אבו שחאדה: מדברת על הענייני והמעמיק?

שרן השכל: אני מתנצלת.

שרן השכל: אבל יושבת פה יושבת-ראש ועדה, ומותר לה לפתוח את הוועדה עם הדברים שלשמם היא מקיימת את הדיון.

סמי אבו שחאדה: הענייני?

שרן השכל: סליחה.

שרן השכל: זה לא אכפת לי.

סמי אבו שחאדה: אוקיי.

קטי קטרין שטרית: מה זה "הענייני"?

קטי קטרין שטרית: מה זה הזלזול הזה?

קטי קטרין שטרית: מה זה "הענייני"?

שרן השכל: אני אחזור על הדברים.

שרן השכל: הזדעזעתי ממצב שבו במדינת ישראל, מדינה ריבונית, מדינתו של העם היהודי, שבה הוא צריך להניף את דגלו בגאווה, גיבור לאומי נחשב מי הולך עם דגל ישראל בתוך קמפוס.

שרן השכל: זה מזעזע אותי.

שרן השכל: אבל אני אומרת לך באמת, בכנות, כל הכבוד.

שרן השכל: כל הכבוד שהעלית את הנושא הזה לשיח.

שרן השכל: כל הכבוד שהיה לך את האומץ באמת לעשות את זה, למרות שהבנתי שהיו גם דחיפות או ניסיונות אלימים ממש כלפייך.

דורית יצחק: ניסיון לחטוף לי את הדגל.

שרן השכל: סליחה?

דורית יצחק: ניסיון לחטוף לי את הדגל באלימות.

שרן השכל: כן, כן.

שרן השכל: אנחנו נתחיל את הדיון הזה.

שרן השכל: מה שאנחנו נעשה הוא שאני ארשום את כל חברי הכנסת.

שרן השכל: ואנחנו נעשה דיון של דובר, חבר כנסת; דובר, חבר כנסת.

יעקב מרגי: ברשותך.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: לפי בעצם סדר הישיבה.

אורית סטרוק: למה לא לפי סדר הגעה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני התנחלתי.

יעקב מרגי: אני לא ראשון.

שרן השכל: אתה התנחלת?

שרן השכל: אוקיי.

אורית סטרוק: למה לא לפי סדר הגעה?

יעקב מרגי: רק שאלה לסדר, שאלה לסדר.

יהודית גידלי: חברת הכנסת סטרוק הייתה הראשונה.

שרן השכל: את יכולה לרשום לי מי הגיע?

יעקב מרגי: שרן, שאלה לסדר.

שרן השכל: אני ארשום אצלי לפי סדר הגעה.

שרן השכל: אורית, את יודעת שאני עושה את זה בדרך כלל לפי סדר הגעה.

אורית סטרוק: כן.

אורית סטרוק: יהודית הייתה כאן.

אורית סטרוק: והיא יודעת.

יעקב מרגי: שאלה לסדר.

שרן השכל: רגע.

יעקב מרגי: רק שאלה, שאלה.

יעקב מרגי: את אמרת בדברי הפתיחה שהזמנת את ראשי האוניברסיטאות.

יעקב מרגי: השאלה שלי היא: האם הם הגיעו?

יעקב מרגי: זהו.

שרן השכל: אנחנו מייד נראה.

יעקב מרגי: כרגיל.

יעקב מרגי: למה שהם יבואו?

שרן השכל: לא הגיעו?

קריאה: לא הגיעו.

יעקב מרגי: למה שהם יבואו, מגדל השן?

קטי קטרין שטרית: או המל"ג.

יעקב מרגי: עזבי.

יעקב מרגי: זה כבר נעלם.

קטי קטרין שטרית: או שאני העליתי יותר מדי גבוה את הרף.

יעקב מרגי: זה מועדון, זה מועצת מנהלים של בית הקשיש.

שרן השכל: חבר'ה, תודה.

שרן השכל: תודה על הערה.

שרן השכל: זה זימון שלי.

שרן השכל: לא פעם לא רצו בהתחלה להגיע גורמים שונים שזימנו.

שרן השכל: אנחנו ידענו בסוף איך להביא אותם ולעשות פה שינויים מרחיקי-לכת בתוך ועדת החינוך.

שרן השכל: מי שמגיעים פה לא מעט, אז אתם מכירים גם את השינויים שהצלחנו לעשות אחרי שלא רצו להגיע.

שרן השכל: יש לנו את הדרכים שלנו גם לעשות את זה.

שרן השכל: אני רוצה, קודם כול, שנתחיל עם הסטודנטים עצמם.

שרן השכל: יש לנו פה רכזים מאוניברסיטאות שונות.

שרן השכל: אני רוצה שנשמע אותם.

שרן השכל: ולאחר מכן אני רוצה באמת, בין אם זה המל"ג או ראשי האוניברסיטאות, מי שכן נמצא, מי שלא נמצא, אני אשמח לקבל רשימה של מי שלא נמצאים.

משה טור פז: נמצא פה יושב-ראש אגודת הסטודנטים.

שרן השכל: כן, כן.

שרן השכל: בוודאי.

שרן השכל: בעצם לבוא ולתת לנו סוג של סקירה על מה שהיה עד עכשיו ואיך הסטודנטים בעצם מתמודדים עם המשבר הזה, אני הייתי קוראת לזה, של מה שקורה באקדמיה.

שרן השכל: אני רוצה להתחיל בעצם עם יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, אלחנן פלהיימר.

שרן השכל: בבקשה, זכות הדיבור אצלך.

שרן השכל: אני אומרת לכולם, לרוב האנשים יהיו בין שתיים לשלוש דקות.

שרן השכל: אז תהיו עדכניים עם הזמן.

שרן השכל: אני אסמן סטופר וזה יצלצל ברגע שיהיה.

שרן השכל: בבקשה.

אלחנן פלהיימר: אז בוקר טוב, יושבת-ראש הוועדה, דיון מאוד מאוד חשוב, ולכל חברי וחברות הכנסת ולכל האורחים החשובים שהגיעו לכאן.

אלחנן פלהיימר: אני אלחנן פלהיימר, אני יושב-ראש התאחדות הסטודנטים הארצית.

אלחנן פלהיימר: ואני מייצג 350,000 סטודנטים וסטודנטיות במדינת ישראל, מתל חי ועד אילת.

אלחנן פלהיימר: חשוב לי להדגיש ולומר בראש ובראשונה שאנחנו בעד חופש ביטוי.

אלחנן פלהיימר: אנחנו בעד פלורליזם, בעד אקטיביסטיות של סטודנטים, של תאים סטודנטיאליים, בין אם הם פוליטיים ובין אם הם א-פוליטיים.

אלחנן פלהיימר: אנחנו מעודדים את זה.

אלחנן פלהיימר: זה דבר חשוב, ומבחינתנו הוא בראש סדר העדיפויות.

אלחנן פלהיימר: אבל, וזה אבל גדול, עד שזה גובל בהסתה ובאלימות.

אלחנן פלהיימר: והאירועים שאנחנו ראינו בשבועות האחרונים, מבחינתנו, זה לא בא בחשבון.

אלחנן פלהיימר: והמוסדות צריכים להתעסק בזה ולשים את זה בראש סדר העדיפויות שלהם.

שרן השכל: כמה פניות הגיעו אליך מלבד אלה שהעברתם אלינו?

אלחנן פלהיימר: הגיעו אלינו מאות פניות מכל רחבי המדינה, ממוסדות פה בירושלים, ממוסדות האקדמיים בבאר שבע, בצפון, במרכז, בכל המוסדות האירועים האלה קרו.

אלון טל: תתאר את האירוע.

אלון טל: מה טיב התלונה?

אלחנן פלהיימר: אנחנו מקבלים תלונות מסטודנטים וסטודנטיות, אני עוד רגע ואפרט גם, אבל סטודנטים וסטודנטיות שמביעים חשש להגיע לקמפוס ומביעים חשש לבוא ולהתבטא.

אלחנן פלהיימר: וכמו שאמרתי קודם, כל עוד זה מגיע ונמצא ברמת שיח, אז זה בסדר גמור.

אלחנן פלהיימר: אבל כשסטודנטים וסטודנטיות מאוימים ומאוימות, זה לא יכול לעבור לסדר-היום שלנו.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה להבין, כבודו, כדי שננהל דיון ענייני.

סמי אבו שחאדה: בכל הקמפוסים במדינת ישראל קיבל יושב-ראש אגודת הסטודנטים תחושת חוסר ביטחון של סטודנטים וסטודנטיות בכל הקמפוסים בכל הארץ בימים האחרונים, בשבוע האחרון, בשנה האחרונה או שאתה מתייחס למשהו ספציפי או יש תופעה רוחבית?

אלחנן פלהיימר: אני מתייחס ספציפית לאירועים שקרו בשבועות האחרונים ומזה אני משליך לתחושה הכללית של מעתה והלאה.

סמי אבו שחאדה: אילו אירועים?

אלחנן פלהיימר: יש אירועים בשבועות האחרונים - - -

סמי אבו שחאדה: אילו אירועים?

אלחנן פלהיימר: יש אירועים בשבועות האחרונים שהובילו להתססות בקמפוסים, וזה לא מתקבל על הדעת.

אלחנן פלהיימר: זה לא משנה מה האירועים, מה סיבת האירוע.

אלחנן פלהיימר: עצם זה שזה מגיע למקומות של הסתה ושל אלימות, זה לא מתקבל על הדעת.

אלחנן פלהיימר: ודבר נוסף שנגעת בזה, יושבת-ראש הוועדה, אנחנו לא באיראן, ולהניף דגל ישראל זו לא פרובוקציה.

אלחנן פלהיימר: ואנחנו קיבלנו ודיווחו לנו על סטודנטים במוסדות אקדמיים שמפחדים להניף את דגלי ישראל או מוסדות אקדמיים שלא נתנו לסטודנטים וסטודנטיות להיכנס עם דגלי ישראל.

אלון טל: אילו אוניברסיטאות עשו דבר כזה?

יעקב מרגי: בן גוריון.

קטי קטרין שטרית: גם בבר אילן.

קטי קטרין שטרית: גם בבר אילן, במעונות של בר אילן.

יעקב מרגי: אני מתבייש כבאר שבעי שאני תומך במוסד הזה.

מיכל מרים וולדיגר: יש סרטון של בחור בדואי או דרוזי, הוא רצה להיכנס, ולא נתנו לו.

קטי קטרין שטרית: דרוזי.

אלחנן פלהיימר: יושבת-ראש הוועדה, ופה אני חושב שצריכים לצאת קריאות ברורות לכל המוסדות גם בעניין הטרור והסתה בקמפוסים, גם בעניין של התבטאויות גם של סטודנטים וסטודנטיות וגם של מרצים ומרצות.

אלחנן פלהיימר: צריכים לשים סוף לדברים האלה.

אלחנן פלהיימר: ובכל מה שקשור לדגלי ישראל בקמפוסים, גם שם לברר מי נתן הנחיה לא להכניס דגלי ישראל לקמפוסים, ממי הגיעה הנחיה, ולהעמיד אותו לדין משמעתי.

אלחנן פלהיימר: ומפה, בשורה התחתונה, אני קורא לכל הסטודנטים והסטודנטיות במדינת ישראל: אם אתם מרגישים מאוימים, ואם אתם מרגישים שאתם חוששים, ואם יש אירועים בקמפוסים, תצלמו לנו ותדווחו לנו, ואנחנו נטפל באירועים האלה.

אלחנן פלהיימר: אבל אני אומר שוב, חופש ביטוי כן.

אלחנן פלהיימר: הסתה ואלימות חד משמעית לא.

אלחנן פלהיימר: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה לך על הדברים.

שרן השכל: ואני אעבור לחברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: כן.

אורית סטרוק: קודם כול.

אורית סטרוק: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש על כינוס הדיון החשוב הזה.

אורית סטרוק: אני באמת מציעה שאנחנו נקרא לילד בשמו ולא נדבר באופן ערטילאי על אלימות או על חוסר נוחות.

אורית סטרוק: אנחנו מדברים על השאלה: האם האוניברסיטאות שלנו והקמפוסים שלנו נצבעים בצבעי פלסטין כן או לא? ואני חושבת שהתשובה של הוועדה הזו ושל הכנסת חייבת להיות חד-משמעית לא.

אורית סטרוק: ואני רוצה להסביר למה.

אורית סטרוק: דגלי פלסטין, דגלי אש"ף, הם דגלים של הרשות הפלסטינית שבתוך ספר החוקים שלה, חוק מספר 17 של הרשות הפלסטינית, לא תוכנית לימודים, לא קריאת כיכרות, חוק, חוק של הרשות הפלסטינית, הוא חוק שמעודד ומייצר רצח של יהודים, כי זה חוק שקובע, בתוך ספר החוקים, זה חוק שקובע שכל מי שמבצע פיגוע נגד ישראל, נגד ישראלים, נגד יהודים בעולם גם, הוא יתוגמל כספית לפי "טיב", במירכאות, הפיגוע שהוא ביצע.

אורית סטרוק: The more you slay, the more you get paid.

אורית סטרוק: ככה, זה החוק.

אורית סטרוק: זה חוק בספר החוקים.

אורית סטרוק: ולכן הרשות הפלסטינית היא רשות עוינת את מדינת ישראל ואת היהודים באשר הם.

אורית סטרוק: לא צריכים להגיע על החמאס.

אורית סטרוק: הרשות הפלסטינית, שזה בספר החוקים שלה, עד שהיא לא תעקור את חוק הרצח הזה מתוך ספר החוקים שלה, היא רשות עוינת לא פחות מאיראן.

אורית סטרוק: והדגל שלה לא יכול להיות מונף במדינת ישראל ובטח לא בקמפוסים, לא רק בגלל שזה מאיים על הסטודנטים שלומדים שם, אלא בגלל שזה מבזה אותנו כמדינה.

אורית סטרוק: וזה לא בא בחשבון, הדבר הזה.

אורית סטרוק: עכשיו אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת-ראש, שאני כבר ביום רביעי שאלתי את שרת החינוך במליאה על האירועים האלה בקמפוסים.

אורית סטרוק: קיבלתי גם פניה מסטודנטים, חלקם יושבים כאן, מאוניברסיטת בן גוריון.

אורית סטרוק: ושאלתי אותה, ואני רק רוצה להגיד מה שהיא אמרה.

אורית סטרוק: מצד אחד היא מאה אחוז הזדהתה איתי ומאה אחוז אמרה שזה לא יכול להימשך כך.

אורית סטרוק: היא אמרה שהעלתה את זה בישיבה עם המל"ג ושהיא ביקשה מהצוות המשפטי שלה להגיש לה המלצות איך אפשר לנקוט בסנקציות נגד סטודנטים שמניפים דגלים כאלה ועושים אירועים כאלה, וגם נגד אוניברסיטאות שאוסרות על הסטודנטים להכניס דגלי ישראל ולהניף דגלי ישראל.

אורית סטרוק: אבל בסוף דבריה היא אמרה רק אבל אחד קטן, רק אבל אחד קטן, שאין לה סמכות, שאין לה בעצם סמכות לגרום להנהלות האוניברסיטאות לנהוג על פי אמות המידה שהיא הייתה רוצה.

אורית סטרוק: וזה דבר שצריכים לברר כאן בוועדה: האם לשרת החינוך יש או אין סמכות?

אורית סטרוק: האם לוועדה הזו יש או אין יכולת לגרום להנהלות האוניברסיטאות לפעול בהתאם לקודים הבסיסיים של מדינת ישראל?

אורית סטרוק: ולמה בעצם ראשי האוניברסיטאות לא כאן?

אורית סטרוק: פשוט מצפצפים עלינו צפצוף ארוך.

אורית סטרוק: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: ואני רוצה לתת את ההזדמנות ל"אם תרצו", שאני מבינה שהיו ככה בלב הבלגן או מקרי האלימות שהיו שם.

שרן השכל: מי מכם רוצה את זכות הדיבור?

מתן אשר: שי.

שרן השכל: שי, שלום.

שי רוזנגרטן: כן.

שי רוזנגרטן: שלום.

קטי קטרין שטרית: בזכותם אנחנו יודעים בכלל מה קורה בקמפוסים.

עופר כסיף: בזכותם אתם יודעים מה שמשקרים על הקמפוסים.

קטי קטרין שטרית: בזכותם .

קטי קטרין שטרית: עופר, הינה, שמענו אותך.

קטי קטרין שטרית: שמענו.

קטי קטרין שטרית: שמענו.

שי רוזנגרטן: אני אשמח לדבר.

קטי קטרין שטרית: את יודעת, אלה תנאי הקבלה לאוניברסיטאות.

דורית יצחק: עופר, מתי היית פעם האחרונה באוניברסיטת תל אביב?

דורית יצחק: אני גרה סמוך לאוניברסיטה.

שרן השכל: רגע, רגע, חברים.

שרן השכל: שנייה.

עופר כסיף: לפני שבוע.

עופר כסיף: בגאווה גדולה הייתי ביום הנכבה.

עופר כסיף: ואני אמשיך להגיע עם חבריי ולהניף את הדגלים שנגד הכיבוש.

דורית יצחק: יום נכבה תעשה בג'נין.

דורית יצחק: את יום הנכבה תעשה בג'נין.

יוסף חדאד: עופר, אתה במדינה מתוקנת צריך להיות כרגע במעצר, במקרה הטוב.

עופר כסיף: אתה תשתוק.

עופר כסיף: אין לך זכות דיבור.

יוסף חדאד: במקרה הטוב.

מיכל מרים וולדיגר: תעבור לפלסטין.

מיכל מרים וולדיגר: אתה מוזמן.

מיכל מרים וולדיגר: עופר, אתה מוזמן לעבור לרשות הפלסטינית ולהיות שם.

מיכל מרים וולדיגר: אתה מוזמן.

עופר כסיף: אתה תשתוק, אין לך זכות דיבור.

עופר כסיף: אתה מבין את זה?

עופר כסיף: אתה תשתוק.

יוסף חדאד: אל תגיד לי לשתוק.

שרן השכל: חברים, אני אומר ככה.

שרן השכל: אני אחזור עוד פעם על הנהלים למי שמגיע.

יוסף חדאד: חבר כנסת אומר לי: אתה תשתוק.

עופר כסיף: יש פה חצוף שהוא לא חבר כנסת ומפריע.

שרן השכל: עופר, אבל אתה עכשיו מפריע לי.

עופר כסיף: אז תגידי קודם לחצוף הזה.

שרן השכל: אבל אני מנסה להבהיר את הנהלים של הוועדה, ואתה כרגע קוטע אותי.

עופר כסיף: מה את אומרת?

שרן השכל: כן.

שרן השכל: כן.

עופר כסיף: שהוא לא חבר כנסת והוא מתחצף ככה?

שרן השכל: עופר, אתה יודע שבדרך כלל אני גם מרימה את הקול ואני צועקת במקרים כאלה.

שרן השכל: הגרון שלי לא מסוגל לעשות את זה כרגע.

עופר כסיף: תהיה בריאה.

שרן השכל: אז אני מבקשת גם להתחשב ביושבת-ראש הוועדה בעניין הזה.

משה אשכנזי: עופר, דיברנו על כור היתוך.

שרן השכל: היי, היי, היי.

משה אשכנזי: אוקיי.

משה אשכנזי: שרן, זה בסדר.

שרן השכל: אני מבקשת לחזור על נהלי הוועדה.

יעקב מרגי: זה לא בסדר.

שרן השכל: לאף אחד מהמוזמנים אין רשות לדבר שלא בזכות דיבור.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: היחידים שמותר להם להתפרץ בתוך הוועדה ולקרוא קריאות ביניים ולקרוא הערות הם חברי הכנסת.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: מי מהמוזמנים שיתפרץ שלא בזכות דיבור שניתנה לו, שיקלל או יגדף את אחד מחברי הכנסת, וזה לא משנה ממי וממה, יוצא החוצה בידי הסדרנים.

יעקב מרגי: Fair enough.

שרן השכל: אנחנו רוצים פה לשמוע את כולם.

שרן השכל: הגיעו פה אנשים מכל רחבי הארץ.

שרן השכל: תנו לנו לא ההזדמנות לשמוע את הדברים בנועם.

שרן השכל: התפרצויות, צעקות ודברים כאלה, תנו לי לטפל בח"כים אם הם מפריעים לכם בזכות דיבור.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: שאף אחד לא יתפרץ לדבריהם.

שי רוזנגרטן: כן.

שרן השכל: כן.

שרן השכל: שי, אני מבקשת שתתאר לנו, בבקשה, גם את סדר האירועים שהיו בעצם בחודשים האחרונים שהובילו לסוג של פיצוץ כזה שראינו בעצם בתקשורת, שהתבטא בלא מעט כתבות גם בטלוויזיה וגם בעיתונות.

שי רוזנגרטן: נכון.

שי רוזנגרטן: אני הכנתי מצגת.

שי רוזנגרטן: אני אשמח אם נוכל להציג אותה.

שי רוזנגרטן: כי שם יש לצורך העניין לא רק מילים, אלא גם עדויות וסרטונים.

שי רוזנגרטן: כך שיהיה ברור יותר איפה אנחנו נמצאים.

יעקב מרגי: תציג את עצמך, מאיפה אתה, מה, מי.

שרן השכל: יש לך רק ארבע דקות, אז תחשב את זמנך.

שי רוזנגרטן: אז אני אעשה את זה זריז, ברשותך.

שי רוזנגרטן: שמי שי רוזנגרטן, רכז פעילים ארצי של תנועת "אם תרצו".

שי רוזנגרטן: קודם כול, תודה רבה, יושבת-ראש הוועדה, על כינוס הוועדה הזו.

שי רוזנגרטן: אני שמח על כל מי שנצמא כאן.

שי רוזנגרטן: כאמור, ועדה חשובה.

שי רוזנגרטן: ואני מצר מאוד על מי שבחר לא להגיע.

שי רוזנגרטן: הטרדות, הסתה לאלימות ותמיכה בטרור בקמפוסים, אני אנסה טיפה להסביר לכם.

שי רוזנגרטן: דובר קודם באמת באופן כללי על אלימות, על הסתה וכו'.

שי רוזנגרטן: אני לא נמצא מהאו"ם.

שי רוזנגרטן: אנחנו מייצגים תנועה ציונית, הגדולה בישראל, תנועה ציונית סטודנטיאלית.

שי רוזנגרטן: ואנחנו, לצורך העניין, רואים במהלך החודשים האחרונים, גברתי היושבת-ראש, עלייה ניכרת במקרי הסתה לאלימות, תמיכה בטרור בקמפוסים.

שי רוזנגרטן: אנחנו רואים את זה, קודם כול, מאז אירועי "שומר חומות" לפני כשנה, ביתר שאת, מאז גל הטרור שהתקיים בחודשים האחרונים וספק אם נגמר.

שי רוזנגרטן: האירועים הללו מקרינים, וחשוב להבין את זה.

שי רוזנגרטן: לא מדובר על שתי זירות נפרדות.

שי רוזנגרטן: האירועים שהמתרחשים בציבור הישראלי וגל הטרור מקרינים באופן חד-משמעי על מה שקורה באקדמיה.

שי רוזנגרטן: עכשיו, אני אדלג על השקף הראשון.

שי רוזנגרטן: אשמח אם תוכלו להעביר.

שי רוזנגרטן: קודם כול, קצת על המאפיינים של התופעה.

שי רוזנגרטן: אמרתי, קשר הדוק לגל הטרור שמתרחש והתרחש לנגד עינינו.

שי רוזנגרטן: האירועים בדרך כלל מתקיימים בשני מישורים, גם במישור הפיזי וגם במישור של הרשתות החברתיות.

שי רוזנגרטן: ההתוודעות הראשונית, אגב, היא כמעט תמיד של הסטודנטים עצמם.

שי רוזנגרטן: אנחנו לא מצאנו כמעט מקרים שבהם הנהלת הקמפוסים עצמה מצליחה לאתר ולשים לב מתי האירועים הללו מתרחשים.

שי רוזנגרטן: בדרך כלל, המעגל הראשון שמקבל את האירועים הללו הם הסטודנטים עצמם.

שי רוזנגרטן: ותכף נדבר למי הם בוחרים לפנות ומדוע.

שי רוזנגרטן: זה סימן שאלה מאוד גדול, ואני מקווה שהדבר הזה גם בסופו של דבר ישתנה.

שי רוזנגרטן: אנחנו נעבור טיפה על מעט מהאירועים שקרו לאחרונה.

אלון טל: אפשר לקבל את המצגת?

אלון טל: כי אני בתור פרופ' אגיד לך, בדרך כלל, זה מצליח יותר במצגת.

שי רוזנגרטן: כרגע, יש הרבה אירועים, לצערי.

שי רוזנגרטן: ולכן אנחנו נצטרך לראות גם קצת הרבה מלל.

אלון טל: אחרי זה אני אסביר לך איך לעשות את זה.

שי רוזנגרטן: בסדר.

שי רוזנגרטן: תודה.

שי רוזנגרטן: אז אם אנחנו מתייחסים לאירועים שיש כרגע גם בחודשים האחרונים בירושלים, גברתי היושבת-ראש, קודם כול, 29 במרץ – שני סטודנטים ערבים מאוניברסיטה העברית נעצרים לאחר ששרו שירי הסתה: אימא, אני הולך לגי'האד.

שי רוזנגרטן: זה קרה ממש בלב גל הטרור.

שי רוזנגרטן: יום למוחרת הפגנות המוניות עם דגלי אש"ף.

שי רוזנגרטן: שמענו את זה קודם.

שי רוזנגרטן: 25 באפריל – סטודנטים בבצלאל יוצאים להפגנה עם דגלי אש"ף בשטח הקמפוס.

עופר כסיף: אני רק מבקש.

שי רוזנגרטן: כן.

עופר כסיף: זה דגל הפלסטיני, זה לא דגל אש"ף.

קטי קטרין שטרית: זה דגל אש"ף.

קטי קטרין שטרית: זה דגל אש"ף.

עופר כסיף: זה דגל פלסטיני.

עופר כסיף: זה לא דגל של ארגון, זה דגל של עם.

קטי קטרין שטרית: תפסיק להגיד את זה.

עופר כסיף: אני מבקש לדייק.

עופר כסיף: לא משנה מה יגידו, זאת האמת.

קטי קטרין שטרית: זה דגל אש"ף.

קטי קטרין שטרית: ארגון הטרור ממשיך, יושב בהנהגה שם.

שרן השכל: עופר, בזכות הדיבור שלך תוכל לומר מה שאתה רוצה.

אורית סטרוק: דגל של הרשות הפלסטינית, שהיא רשות לרצח יהודים.

עופר כסיף: לא.

עופר כסיף: שידייקו.

עופר כסיף: שידייקו.

עופר כסיף: זאת האמת.

עופר כסיף: זה דגל של עם.

סמי אבו שחאדה: הוא לא יכול לקרוא לזה מה שהוא רוצה.

אורית סטרוק: דגל של הרשות הפלסטינית, שהיא רשות לרצח יהודים.

סמי אבו שחאדה: דרך אגב, לאש"ף יש סמלים משלה.

סמי אבו שחאדה: זה לא הדגל.

אורית סטרוק: בחוק שלה, בחוק שלה מעודדים רצח יהודים.

סמי אבו שחאדה: ואם תמשיכו לשקר, זה לא יעזור.

קטי קטרין שטרית: זה דגל של שמשקף את חיסולה של מדינת ישראל.

קטי קטרין שטרית: זאת המטרה של הדגל.

קטי קטרין שטרית: חיסולה של מדינת ישראל.

סמי אבו שחאדה: לא, לא.

סמי אבו שחאדה: אם אנחנו בוועדת חינוך, שיעור ראשון בחינוך.

סמי אבו שחאדה: הדגל עם ארבעת הצבעים זה דגל פלסטין.

אורית סטרוק: זאת רשות שבחוק שלה מתגמלים רוצחי יהודים.

אורית סטרוק: שחאדה, זאת רשות שהחוק מתגמל רוצחי יהודים.

אורית סטרוק: זה מה שזה.

שרן השכל: שחאדה, אני אצטרך להוסיף להם עכשיו תוספת זמן בגלל שאתם קוטעים אותם.

סמי אבו שחאדה: גברתי היושבת-ראש, עובדות, עובדות.

סמי אבו שחאדה: אבל אי-אפשר לקרוא לזה, נגיד, דגל דנמרק.

סמי אבו שחאדה: אי-אפשר לשקר כך.

שרן השכל: גם חברי הכנסת לפעמים מעוותים דברים.

אורית סטרוק: זה דגל של רשות שקוראת לרצח יהודים.

שרן השכל: ואני לא מתקנת אותם כי יש להם את זכות הדיבור.

סמי אבו שחאדה: אז תמשיך לעוות דברים, תיפאדל.

שרן השכל: גם תנועת "אם תרצו" יכולה להשתמש באילו מילים שהיא בוחרת להשתמש בהן.

סמי אבו שחאדה: יכולים לעוות דברים.

סמי אבו שחאדה: הבנתי.

סמי אבו שחאדה: הבנתי את המסר.

סמי אבו שחאדה: גם ל"אם תרצו" מותר לעוות.

סמי אבו שחאדה: תעוותו, בבקשה.

שרן השכל: כל עוד זה לא קללות וזה לא איומים.

שרן השכל: תודה רבה.

שי רוזנגרטן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

שרן השכל: אני אוסיף לך עוד דקה.

שי רוזנגרטן: תודה רבה.

שי רוזנגרטן: אני באמת לא רוצה להיסחב יותר מדי עם המילים, אבל יש לנו אירועים גם ב-28 באפריל, בימי הזיכרון לחללי צה"ל ויום הזיכרון לשואה, צעקות, קללות וקריאות ביניים לביזוי, ביזוי הצפירות.

שי רוזנגרטן: אלה אירועים שאנחנו ראינו לא רק בירושלים.

שי רוזנגרטן: ראינו אותם גם בתל אביב, בבאר שבע, במקומות אחרים.

שי רוזנגרטן: וכאמור, הצעקה האחרונה גם ביום הנכבה וגם כמה ימים לפני כן הסיפור של מותה כתבת אל-ג'זירה והמחאות ההמוניות.

שי רוזנגרטן: אני רוצה עכשיו להראות לכם, אם נעבור רגע שקף, טיפה, כדי שתוכלו לחוות מעט מהדברים שנאמרים, אם אפשר להפעיל את הסרטון.

שי רוזנגרטן: (צופים בסרטון)

קטי קטרין שטרית: בבקשה.

קטי קטרין שטרית: בבקשה.

שי רוזנגרטן: הדברים כן, כאמור, בתוך הקמפוס עצמו, האוניברסיטה העברית: "ברוח, בדם, נפדה אותך, שאהיד".

שי רוזנגרטן: נעביר הלאה לסרטון הבא.

שי רוזנגרטן: (צופים בסרטון)

שי רוזנגרטן: אני חושב שהמילים מדברות בעד עצמן: "תתלו את הבוגד ומשתף הפעול על חרטום הטנק".

שי רוזנגרטן: שיהיה ברור, לא מדובר פה על סתם קריאות, לצורך העניין, של: אנחנו באנו בעד כתבת כזו או אחרת.

שי רוזנגרטן: הסתה לאלימות פר אקסלנס.

שי רוזנגרטן: אם אפשר לעבור הלאה, רק כדי שתבינו, התופעות האלה חובקות את כל הארץ.

שי רוזנגרטן: אני רק רוצה לעבור מעט גם על תל אביב.

שי רוזנגרטן: היה לנו שם תופעות יחסית דומות, שבראשן ציון יום הנכבה, כפי שהוא מכונה.

שרן השכל: הסרטון שראינו הוא מהאוניברסיטה העברית?

קטי קטרין שטרית: העברית.

שי רוזנגרטן: מהאוניברסיטה העברית.

שי רוזנגרטן: ותכף אנחנו נראה גם מאוניברסיטת תל אביב.

עופר כסיף: זמנו מוגבל, לא?

שרן השכל: כן.

שרן השכל: ככל תתפרצו, אני אצטרך - - -

עופר כסיף: אני שואל.

עופר כסיף: אני שואל.

אורית סטרוק: אנחנו רוצים לשמוע אותו ואנחנו רוצים לראות.

עופר כסיף: כדי לראות שאין הטיה.

שרן השכל: תודה.

שי רוזנגרטן: צר לי שהזמן מוגבל, כי יש באמת הרבה מה לראות.

שי רוזנגרטן: אנחנו נעביר, אתם רוצים ישירות?

קטי קטרין שטרית: דיברו על חופש הביטוי.

קטי קטרין שטרית: זה סתימת הפיות.

עופר כסיף: אה, כי להם צריך לתת חצי שעה, נכון?

עופר כסיף: נכון?

עופר כסיף: למה?

עופר כסיף: למה צריך לתת כל כך הרבה זמן?

עופר כסיף: כי הם מוצאים חן בעיניכם?

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק ככה.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מדינת ישראל, מתחברות לאמת, לאמת, עופר.

מיכל מרים וולדיגר: אמת לאמיתה.

שרן השכל: חברי הכנסת, בבקשה.

שרן השכל: אתם מאריכים לו את הזמן.

שרן השכל: זה לא אף אחד אחר.

שרן השכל: ככל שאתם תקטעו אותו, ניתן לו יותר זמן.

סמי אבו שחאדה: הכול בסדר.

סמי אבו שחאדה: אפשר להציע אפילו פשרה.

סמי אבו שחאדה: אפשר לתת לו לתת את ההרצאה, ונבוא אחר כך.

אורית סטרוק: כמה שהוא צריך.

סמי אבו שחאדה: מתי הוא אמור לסיים?

סמי אבו שחאדה: נבוא.

מיכל מרים וולדיגר: אתה יכול לבחור בזה, סמי.

סמי אבו שחאדה: מתי מסתיימת ההרצאה?

שרן השכל: סמי, אני נמצאת עם סטופר.

שרן השכל: ככל שאתם תמשיכים להפריע, הדיון נגרר.

סמי אבו שחאדה: אוקיי.

סמי אבו שחאדה: אין בעיה.

סמי אבו שחאדה: אפשר לסיים את ההרצאה.

קטי קטרין שטרית: הם לא יכולים לשמוע את זה.

קטי קטרין שטרית: מה לא מובן?

קטי קטרין שטרית: הם לא יכולים לשמוע את האמת.

קטי קטרין שטרית: הם לא יכולים לשמוע.

קטי קטרין שטרית: גם לסתום לנו את הפניות.

שרן השכל: אז אם תהיו בשקט ולא תתפרצו, נצליח לעשות את זה.

עופר כסיף: בתקווה שייתנו גם לסטודנטים אחרים לדבר אחר כך.

שרן השכל: אנחנו ניתן אם תשאירו להם זמן, בקום כל שנייה להעיר.

שרן השכל: אנחנו חמש דקות מתווכחים בינינו לבין עצמנו במקום לתת להם לדבר.

עופר כסיף: ממש.

שרן השכל: אז תוסיפו להם עוד דקה ועוד דקה ועוד דקה.

שרן השכל: תמשיכו להתפרץ.

עופר כסיף: ממש.

שי רוזנגרטן: תודה.

שי רוזנגרטן: אין תחליף למראה עיניים.

שי רוזנגרטן: בואו נראה דברים שקרו באוניברסיטת תל אביב ב-7 באפריל.

שי רוזנגרטן: (צופים בסרטון) גם זה בכניסה לקמפוס תל אביב.

שי רוזנגרטן: קצת קשה לראות פה את הכתוביות: "מהפכה, מהפכה".

שי רוזנגרטן: קריאות להתקוממות עממית.

שי רוזנגרטן: תכף אנחנו נראה גם קריאות לפתיחה באינתיפאדה.

סמי אבו שחאדה: איפה "מוות לערבים" שהיה שם?

שי רוזנגרטן: הינה: "צאו לרחובות, יא מתנגדים; תגרמו לרחובות לבעור".

שי רוזנגרטן: העדויות מדברות בעד עצמן.

שי רוזנגרטן: זה לא אני אומר, אלא תיעודים אחד לאחד.

שי רוזנגרטן: אפשר להעביר לסרטון הבא, אם אפשר?

שי רוזנגרטן: הזה כבר מה-12 במאי גם כן מחאות.

שי רוזנגרטן: (צופים בסרטון)

משה טור פז: איפה זה?

שי רוזנגרטן: זה באוניברסיטת תל אביב, בכניסה לאוניברסיטה.

שי רוזנגרטן: גם זה ב-12 במאי, מחאות לכאורה, התאבלות כביכול על מותה של כתבת אל-ג'זירה: "ברוח, בדם, נפדה את פלסטין".

שי רוזנגרטן: וזה אגב, לפחות לעניות דעתי, ואני חושב שגם לדעת רובכם, בין זה לבין מחאת או עצרת התאבלות אין שום דבר.

שרן השכל: משפט סיכום, בבקשה, שי.

שי רוזנגרטן: כן.

שי רוזנגרטן: אז אני רוצה להעביר ישר.

שי רוזנגרטן: יש לנו באמת הרבה מאוד תופעות שראינו, ואנחנו גם העברנו לך את כל החומרים שהיו לאחרונה.

שי רוזנגרטן: המלצות שלנו לכלי ההתמודדות, אפשר להעביר עוד ועוד.

שי רוזנגרטן: אני רוצה להגיד בכמה מילים.

שי רוזנגרטן: קודם כול, התמודדות של ראשי המוסדות.

שי רוזנגרטן: לצערנו הרב, גם שהם לא נמצאים פה, אנחנו לא רואים טיפול שהוא, לצערי אני אומר את זה, טיפול עיקש ואמיתי וממשי שיכול למנוע אירועים מהסוג הזה.

שי רוזנגרטן: לצערנו הרב, הרבה מאוד מראשי המוסדות, גברתי היושבת-ראש, מסתפקים בשליחת מיילים לומר שהם מתנגדים לאלימות משני הצדדים תוך שהם מדגישים, לצורך העניין, את הרצון להדגיש את הסימטריה.

שי רוזנגרטן: לא רוצים להגיד מי ומה קרה.

שי רוזנגרטן: רק שהם מתנגדים לאלימות וכו' וכו'.

שי רוזנגרטן: וסטודנטים רבים בוחרים, גברתי היושבת-ראש לפנות לאנשים, לצורך העניין, שהם חיצוניים לאוניברסיטה, בין אם זה גופים כמו תנועת "אם תרצו" ובין אם זה ישירות לתקשורת.

שי רוזנגרטן: זה כשלעצמו מעיד על אוזלת היד של האקדמיה.

שי רוזנגרטן: עצם העובדה שסטודנטים בוחרים לדלג על הנהלה של האקדמיה ושל המכללות והאוניברסיטאות ולפנות לגורמים חיצוניים מעיד בפני עצמו.

שי רוזנגרטן: וכלי המלצה שאנחנו מבקשים, גברתי היושבת-ראש, באמת בקצרה.

שי רוזנגרטן: קודם כול, אנחנו חושבים שראוי, לאור כל התופעות הללו, להקים אגף לזכויות סטודנטים, קו חם בלתי תלוי להגנה על סטודנטים שמרגישים מאוימים, ותכף אנחנו נשמע אותם, סטודנטים מירושלים, מתל אביב, מבאר שבע וכו', כדי שיוכלו לפנות בצורה חדה וברורה ובצורה בטוחה אל מול התופעות הבאמת מאיימות שאנחנו רואים, כי סטודנטים באמת פוחדים להתהלך ופוחדים להסתובב גם עם דגל ישראל וגם בלי.

שי רוזנגרטן: והדבר השני – אני לא יודע איזה תהליך חקיקה מדויק צריך לעשות בעניין הזה – צריך להכתיב לכל ראשי המוסדות להכניס לתוך תקנות המשמעת ולתקנוני המשמעת, לא לסבול ולא לקבל בשום צורה שהיא קריאות להסתה, קריאות לאלימות, קריאות לטרור, התקוממות אלימה.

שי רוזנגרטן: הדבר הזה לא יכול לעבור בשתיקה.

שרן השכל: משפט סיכום.

שי רוזנגרטן: כן.

שי רוזנגרטן: לא יכולים, גברתי היושבת-ראש, להשאיר את הטיפול הזה רק למשטרה, להגיד שהמשטרה תטפל.

שי רוזנגרטן: אם המשטרה תגיע, וראינו מקרים שלפעמים היא הגיעה, צריך שגם המכללות ואוניברסיטאות בעצמן יגידו אמירה ערכית שהן בעצמך אומרות: מי שמסית לטרור ומי שמסית לאלימות, לא נמצא במוסד האקדמי שבו אנחנו נמצאים.

שי רוזנגרטן: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני רוצה לתת את זכות דיבור לסמי אבו שחאדה.

שרן השכל: חבר הכנסת, בבקשה.

שרן השכל: לרשותך שתי דקות.

עופר כסיף: מה שתי דקות?

שרן השכל: שלוש דקות.

שרן השכל: חברי כנסת, שלוש דקות.

עופר כסיף: ל"אם תרצו" עשר דקות.

עופר כסיף: אני מבין שזאת החלוקה.

שרן השכל: יש פה דוברים.

שרן השכל: יש פה סטודנטים שהגיעו כדי להציג את הדברים, כדי להציג תמונה.

שרן השכל: אני רוצה לתת להם את ההזדמנות לדבר.

עופר כסיף: אני בעד.

עופר כסיף: השאלה היא שזה יהיה פרופורציונלי.

שרן השכל: אבל אנחנו מנסים.

שרן השכל: כל עוד תיתנו לנו לנהל את הוועדה כמו שצריך, בלי התפרצויות, אז אנחנו נצליח גם לעשות את זה.

שרן השכל: בבקשה, חבר הכנסת אבו שחאדה.

סמי אבו שחאדה: גברתי היושבת-ראש, נושא מאוד חשוב, חופש הביטוי בקמפוס.

סמי אבו שחאדה: ואני חושב שצריך להפריד בין הדברים.

סמי אבו שחאדה: הדיון הכללי הזה של קלישאות וסיסמאות ושירותי הביון של "אם תרצו" עם הדוחות שלהם, את זה צריך לקחת בערבון מוגבל.

סמי אבו שחאדה: ואת מה שקרה באוניברסיטת תל אביב, איפה שהייתי גם אני וגם חבר הכנסת עופר באותו זמן, משהו אחר.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, לא צריך לדבר על חשיבות חופש הביטוי.

סמי אבו שחאדה: אבל אני לא חושב שחגיגות של נכבה של עם אחר הן במסגרת הנסבל בחופש הביטוי.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שהחלטה של בני אדם, לא משנה מיהם - - -

שרן השכל: חבר הכנסת אבו שחאדה, אני רוצה לשאול אותך בכנות.

שרן השכל: באמת אני רוצה לשאול אותך בכנות.

שרן השכל: אתה חושב שבקמפוס כשאתה שומע: בדם ובאש נפדה אותך; האיומים האלה על אלימות, על רצח, הילול של רצח, אתה באמת חושב שזה חוסה במסגרת חופש הביטוי?

סמי אבו שחאדה: אני אמשיך את הטיעון שלי כדי לא לקטוע את קו המחשבה, ואני אשיב גם לשאלה.

שרן השכל: בסדר גמור.

סמי אבו שחאדה: אז קודם כול, אני חושב שהחלטה של קבוצה כלשהי, "אם תרצו" או כל הזויה אחר, לחגוג נכבה של עם אחר, אני חושב שזה פשע.

אורית סטרוק: אנחנו חוגגים את יום העצמאות שלנו, כן.

אורית סטרוק: וזה לא פשע.

קטי קטרין שטרית: איזו חוצפה.

קטי קטרין שטרית: חוצפה.

קטי קטרין שטרית: אתה לא תגיד את זה לא ברצפת ולא באנגליה, לא בשום מקום.

עופר כסיף: גברתי היושבת-ראש, את לא - - -

אורית סטרוק: אם זה נכבה תלך לסוריה.

קטי קטרין שטרית: איזו חוצפה לבוא להגיד לנו לא לחגוג את יום העצמאות.

עופר כסיף: גברתי היושבת-ראש, את יכולה לקרוא להן לסדר?

עופר כסיף: מה זה?

אורית סטרוק: אם אתה חושב שיום עצמאות שלנו זה נכבה, תלך לסוריה.

שרן השכל: חברת הכנסת אורית סטרוק.

עופר כסיף: מה זה הדבר הזה?

אורית סטרוק: תלך לסוריה.

אורית סטרוק: לא הייתה מקבל שם גרם ממה שאתה מקבל פה.

קטי קטרין שטרית: הוא היה נתלה על איזה עץ גבוה.

קטי קטרין שטרית: על מה את מדברת?

קטי קטרין שטרית: מי בכלל היה משאיר אותו חי.

אורית סטרוק: תגיד תודה שהייתה נכבה.

אורית סטרוק: אחרת, לא היית יושב פה.

אורית סטרוק: אחרת, היית בתנאים הרבה יותר גרועים.

אורית סטרוק: חצוף.

שרן השכל: חברת כנסת סטרוק, אני מבקשת.

עופר כסיף: אולי את לא יכולה לצעוק בגלל הגרון.

עופר כסיף: אבל אני יכול.

עופר כסיף: הן מפריעות.

שרן השכל: עופר, אני מבקשת לתת לו להשלים את הדברים.

אורית סטרוק: הוא לא יגיד שאנחנו חוגגים נכבה.

אורית סטרוק: כן אנחנו חוגגים את יום עצמאות שלנו.

אורית סטרוק: כן.

סמי אבו שחאדה: אני הייתי שם.

סמי אבו שחאדה: הגיעו אנשים עם מוזיקה, עם תופים, עם דגלונים שכתוב עליהם: נכבה שמח; נכבה חרטא.

סמי אבו שחאדה: צעקו דברים מזעזעים.

אורית סטרוק: מה מזעזע?

אורית סטרוק: מצוין.

שרן השכל: אורית, אורית, אני מבקשת.

סמי אבו שחאדה: ובאים בטקס של אזכרה של, גם אם הם לא מאמינים, זה לא משנה.

סמי אבו שחאדה: אנחנו כן מאמינים שזה מה שהיה שם, זה הנרטיב הלאומי שלנו.

סמי אבו שחאדה: אוקיי?

סמי אבו שחאדה: ובאים אנשים לחגוג.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, עזבי, הם יכלו, נגיד, לעמוד, להפגין.

סמי אבו שחאדה: אבל לבוא לחגוג נכבה, אני חושב שזה כבר עבר הרבה מעבר למה שאפשר לסבול בחופש הביטוי.

סמי אבו שחאדה: דרך אגב, אני באמת חושב שזה מעיד על מחלה, על מחלה נפשית רצינית.

שרן השכל: האם זה מצדיק אלימות?

אורית סטרוק: מחלה - - -

מיכל מרים וולדיגר: את המחלות הנפשיות תשאיר לוועדה אחרת.

סמי אבו שחאדה: לחגוג את הסבל - - -

שרן השכל: חברים, ככל שהדברים היו קשים כלפי אותם אנשים, האם זה מצדיק אלימות?

סמי אבו שחאדה: גברתי, אני מבקש.

שרן השכל: אני שואלת אותך בכנות.

שרן השכל: האם זה מצדיק אלימות?

סמי אבו שחאדה: גברתי, אני רוצה לענות לך, לכל השאלות.

סמי אבו שחאדה: אבל אני רוצה להגיד, לפחות אני הייתי שם, בניגוד לכל מי שיושב ומסית פה, ואני ראיתי.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה להגיד מה אני ראיתי ואיך אני חוויתי את הדברים.

סמי אבו שחאדה: ואז אני אענה לכל שאלה שאת רוצה.

סמי אבו שחאדה: אבל לפחות לשים את הדברים על השולחן.

סמי אבו שחאדה: הדבר הזה צריך להיפסק.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, אני מבין שיש הכחשה של נכבה.

סמי אבו שחאדה: חברה מכחישה.

סמי אבו שחאדה: צריך לטפל בזה.

סמי אבו שחאדה: אבל חברה שחוגגת נכבה זה כבר פשע.

סמי אבו שחאדה: זה פשע.

אורית סטרוק: באמת פשע לחגוג את העצמאות שלנו.

שרן השכל: שנייה, אורית.

סמי אבו שחאדה: דבר שני, דגל פלסטין, עובדה היסטורית.

מיכל מרים וולדיגר: בכנסת ישראל.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, אפשר לחלוק מה שאתם רוצים.

סמי אבו שחאדה: יש עובדות היסטוריות בעולם.

סמי אבו שחאדה: דגל פלסטין קיים הרבה לפני אש"ף.

סמי אבו שחאדה: לקרוא לזה במכוון דגל אש"ף כדי להסית, לא יעבוד.

סמי אבו שחאדה: דבר שני, לאש"ף יש סמלים משלה.

סמי אבו שחאדה: דבר שלישי, ישראל חתומה על הסכם שלום עם אש"ף.

סמי אבו שחאדה: הדגל הזה חוקי במדינת ישראל.

אורית סטרוק: הוא לא חוקי.

סמי אבו שחאדה: חוקי.

מיכל מרים וולדיגר: לא תיקנו שום חוק.

מיכל מרים וולדיגר: אסור להניף.

קטי קטרין שטרית: הוא לא חוקי.

סמי אבו שחאדה: הוא מייצג את העם הפלסטיני בכל מקום.

קטי קטרין שטרית: מ-1967 אסרו על הנפת הדגל.

קטי קטרין שטרית: אתה יודע מתי זה השתנה?

קטי קטרין שטרית: זה השתנה בהסכם אוסלו.

עופר כסיף: זה לא נכון.

עופר כסיף: יש חוות דעת של היועץ המשפטי.

סמי אבו שחאדה: צריך ללמוד.

סמי אבו שחאדה: זה הדגל שמייצג את כל העם הפלסטיני בכל מקום, בכל מקום.

סמי אבו שחאדה: ימשיך לייצג את העם הפלסטיני בכל מקום.

סמי אבו שחאדה: מי אוהב, מי שלא אוהב, לא משנה, זו החלטה.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, ניסיון המחיקה של העם הפלסטיני כשל.

אורית סטרוק: אין עם פלסטיני.

סמי אבו שחאדה: כשל.

סמי אבו שחאדה: לא יעזור.

קטי קטרין שטרית: אין עם פלסטיני.

קטי קטרין שטרית: אין.

קטי קטרין שטרית: לא קיים.

סמי אבו שחאדה: צריך ללמוד.

סמי אבו שחאדה: תלמדו מאנשים אחרים.

סמי אבו שחאדה: ניסיון המחיקה של העם הפלסטיני כשל.

קטי קטרין שטרית: זאת המצאה.

קטי קטרין שטרית: יש בירדן.

קטי קטרין שטרית: ירדן.

קטי קטרין שטרית: שם המדינה הפלסטינית.

קטי קטרין שטרית: בירדן.

סמי אבו שחאדה: יש דברים אחרים שאנחנו לא הצלחנו בהם, אני מודה.

אורית סטרוק: אין.

אורית סטרוק: אין עם פלסטיני.

אורית סטרוק: אין.

סמי אבו שחאדה: כפלסטיני אני אומר, יש הרבה דברים שלא הצלחנו בהם.

סמי אבו שחאדה: ניסיון המחיקה של העם הפלסטיני כשל.

אורית סטרוק: שרן - - -

שרן השכל: לא.

שרן השכל: אז אני צריכה להוסיף לו זמן אחר כך, אם אתן מתפרצות לדברים שלו.

אורית סטרוק: תוסיפי לו זמן, תוסיפי.

אורית סטרוק: זה מה שהוא אומר בצוהריים.

אורית סטרוק: ואחרי צוהריים, את תסתמכי עליו כדי להעביר חוקים במליאה.

אורית סטרוק: זהו.

שרן השכל: לא באמת.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: כי כמעט כל החלטות של הגוש שלהם נסמכו על האופוזיציה, על ידיכם.

אורית סטרוק: גוש העם הפלסטיני.

אורית סטרוק: תסתמכי עליו אחר הצוהריים כדי להעביר חוקים במליאה.

קריאות: - - -

סמי אבו שחאדה: מחיקת העם הפלסטיני נכשלה.

קטי קטרין שטרית: תלוי כמה כסף שילמו להם.

קטי קטרין שטרית: שרן, תלוי כמה כסף שילמו להם.

קטי קטרין שטרית: כל חוק.

משה טור פז: סליחה, מי נשען על המשותפת כחלק 60:60?

משה טור פז: כשאת אומרת 60:60, את מי את סופרת?

משה טור פז: אותו.

אורית סטרוק: הוא עושה לך הנשמה מפה לפה.

אורית סטרוק: הוא עושה לך.

אורית סטרוק: הוא.

סמי אבו שחאדה: ניסיון המחיקה של העם הפלסטיני נכשל.

משה טור פז: מה לעשות?

משה טור פז: ככה את סופרת.

משה טור פז: זה גם צודק עובדתית, מה לעשות?

סמי אבו שחאדה: נכשל.

סמי אבו שחאדה: ניסיון המחיקה של העם הפלסטיני נכשל.

סמי אבו שחאדה: נקודה.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, לגבי השאלות, אני מתנגד לאלימות, מתנגד להסתה.

שרן השכל: לא, לא, לא.

שרן השכל: 30 שניות, משפט סיכום.

שרן השכל: נגמר.

סמי אבו שחאדה: אני עונה לך על השאלות.

שרן השכל: ולחברות הכנסת, מי שיתפרץ עכשיו וינסה להכניס לי כל מיני תכסיסים פוליטיים, אני אתחיל לקרוא אתכם לסדר.

שרן השכל: הדיון הזה צריך להיות דיון ענייני.

שרן השכל: אתן רוצות להכניס פוליטיקה, אין בעיה.

שרן השכל: אני אכנס בהן גם ב-120 קמ"ש.

שרן השכל: לא על חשבון הסטודנטים שהגיעו לפה.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה לענות.

שרן השכל: 30 שניות, סיכום.

סמי אבו שחאדה: אני מתנגד לאלימות.

סמי אבו שחאדה: אני מתנגד להסתה.

סמי אבו שחאדה: אני מתנגד לפגיעה בחפים מפשע בכל מקום בעולם.

סמי אבו שחאדה: אני עקרונית בעד חברה דמוקרטית שמבוססת על צדק ועל שוויון לכל האזרחים.

סמי אבו שחאדה: זה הפרויקט הפוליטי שלי.

סמי אבו שחאדה: ואנחנו מוכנים לשבת עם נשיאי האוניברסיטאות, ראשי האוניברסיטאות ולהגיע להסכמות בסיסיות.

סמי אבו שחאדה: חלק מההסכמות הן שצריך להפסיק את הכחשת הנכבה.

סמי אבו שחאדה: תודה.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני רוצה לעבור לדובר הבא.

שרן השכל: נמצא איתנו כאן יוסף חדאד, מנכ"ל "ביחד ערבים זה לזה", בבקשה.

שרן השכל: לרשותך גם שתי דקות.

שרן השכל: אני נאלצת לקצר בגלל חברי הכנסת שממשיכים להתפרץ אחד לדברי השני.

שרן השכל: אז בבקשה, שתי דקות לכל דובר.

יוסף חדאד: תודה רבה.

יוסף חדאד: שומעים אותי?

שרן השכל: כן.

יוסף חדאד: טוב.

יוסף חדאד: בכל מקרה, זה מעניין.

יוסף חדאד: לפני שאני אתחיל, אני באתי מסודר עם קצר.

יוסף חדאד: אבל וזה מעניין, כי חבר הכנסת אבו שחאדה מדבר על אלימות.

יוסף חדאד: אבל באייטם על אלימות בערוץ 12, שהוא תמיד נגדי, החליט לקרוא לי חלאת אדם ועוד כמה דברים.

יוסף חדאד: זה מעניין לראות אותך ולשמוע אותך מדבר על אלימות כשאתה בעצמך אלים ומסית.

יוסף חדאד: ואתה יודע מה עוד יותר מדהים אותי?

יוסף חדאד: מה שמדהים אותי זה - - -

שרן השכל: כן.

שרן השכל: וזה עצוב.

יוסף חדאד: רגע, שנייה אחת, גברתי.

יוסף חדאד: תקשיבו לי, בבקשה.

יוסף חדאד: וחברת הכנסת אורית, אני חייב להגיד לך שאת פשוט נותנת לו דלק.

עופר כסיף: מה פתאום שהוא מדבר כך לחבר הכנסת?

יוסף חדאד: את נותנת לו דלק להמשיך כל דבר.

יוסף חדאד: עופר, כמו שאמרתי לך, אתה אמור להיות במעצר כרגע.

יוסף חדאד: תן לי כרגע לדבר.

עופר כסיף: מה זה הדבר?

עופר כסיף: הוא אומר לחבר כנסת שצריך להיות במעצר.

יוסף חדאד: סליחה.

יוסף חדאד: סליחה.

מיכל מרים וולדיגר: למה אסור לו להגיד את זה?

עופר כסיף: - - -

יוסף חדאד: רגע, אני לא מבין למה.

מיכל מרים וולדיגר: למה אסור לו להגיד את זה?

מיכל מרים וולדיגר: סליחה, אין זכות ביטוי?

יוסף חדאד: עופר, עופר, מה עם חופש הביטוי?

יוסף חדאד: נגמר חופש הביטוי?

שרן השכל: סליחה, יוסף, אני מבקשת.

אלון טל: אדוני, תדבר לעניין.

אלון טל: אל תתקוף חבר כנסת.

אלון טל: זה לא מכובד.

שרן השכל: אחד, אני אומר שדבריו של חבר הכנסת אבו שחאדה כן גובלים בסוג של הסתה שמנסים להגיד שאנחנו מנסים להכחיש דברים או להעלים כל מיני דברים כאלו ואחרים.

שרן השכל: עם כל הכבוד, בואו.

סמי אבו שחאדה: מה ההסתה?

סמי אבו שחאדה: מה ההסתה, סליחה?

סמי אבו שחאדה: מה ההסתה?

שרן השכל: אם אתה חושב כמו שתיארתי.

סמי אבו שחאדה: מדינת ישראל מכחישת נכבה, גברת.

סמי אבו שחאדה: מדינת ישראל באופן רשמי מכחישה נכבה.

סמי אבו שחאדה: מה קורה לכם?

שרן השכל: חבר הכנסת אבו שחאדה, אם אתה חושב - -

עופר כסיף: יש פה אורח שמדבר בחוצפה לחברי הכנסת.

עופר כסיף: זה העניין.

שרן השכל: - - שקריאות הסתה כמו: בדם, ברוח, נפדה את פלסטין, ואתה חושב שהן לגיטימיות במסגרת חופש הביטוי, זו הסתה לאלימות.

שרן השכל: באמת, בואו, אתם יכולים כל פרובוקציה שאתם רוצים.

שרן השכל: אבל זו המציאות.

עופר כסיף: את הופכת את היוצרות פה, זה פשוט לא ייאמן.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: ואני מבקשת שתיתנו לו.

עופר כסיף: במקום להעיר לו איך שהוא אומר שצריך להכניס חבר כנסת למעצר, את מעירה לחבר כנסת?

עופר כסיף: מה זה?

עופר כסיף: מה זה?

שרן השכל: סליחה, יוסף, המלצה שלי - - -

סמי אבו שחאדה: את מי?

סמי אבו שחאדה: את יוסף?

סמי אבו שחאדה: את יוסף?

סמי אבו שחאדה: אחרי הביקור הגרוע שלו בצ'ילה, איפה שזרקו אותו מכל הקמפוסים ומכל המדרגות, אני יכול להבין את התסכול שלו.

סמי אבו שחאדה: אבל את זה שאת מנהלת את הדיון בצורה הזאת?

יוסף חדאד: אז בוא אני אספר לך על הקמפוסים.

שרן השכל: חבר הכנסת שחאדה, אתה בקריאה השנייה.

שרן השכל: אני מבקשת לשמור על השקט.

סמי אבו שחאדה: אני מבקש לא להסית נגדי.

סמי אבו שחאדה: אני מבקש ממך לא להסית נגדי במשך כל הדיון, אם את יכולה.

סמי אבו שחאדה: אם את יכולה.

יוסף חדאד: תשתקו לאיזו שנייה.

יוסף חדאד: אי-אפשר.

שרן השכל: אני לא רוצה להוציא אותך, אוקיי?

יוסף חדאד: למה סגרו לי את המיקרופון.

שרן השכל: אני מבקשת, כדאי.

יוסף חדאד: כן.

יוסף חדאד: כן.

יוסף חדאד: אין בעיה.

שרן השכל: אני ממליצה לך, יש לך זמן מוגבל.

יוסף חדאד: אין בעיה.

שרן השכל: דקה כבר עשית.

שרן השכל: נשארו לך 60 שניות.

שרן השכל: אני הייתי ממליצה לך להתרכז בדברים שבאת לומר מאשר לתקוף ברמה האישית חברי כנסת.

שרן השכל: בבקשה, ב-60 שניות.

יוסף חדאד: אין בעיה.

יוסף חדאד: מסכים.

יוסף חדאד: אני רק אגיד לגבי צ'ילה, שרן, חברי פרלמנט הזמינו אותי לנאום בוועדת החוץ והביטחון.

שרן השכל: אני מציעה לך לא להתייחס לזה.

שרן השכל: אתה סתם מבזבז את הזמן.

שרן השכל: בוא תדבר על מה שקורה.

שרן השכל: יש לך 60 שניות.

יוסף חדאד: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, חברים יקרים, שלום לכולם.

יוסף חדאד: אני מסתובב בארץ ובעולם בשנים האחרונות ומקיים הרצאות בפני סטודנטים בקמפוסים.

יוסף חדאד: כשאני בעולם, אני רגיל לחוות מחאות נגדי וניסיונות להשתיק אותי ולבטל אותי רק כי אני מישראל.

יוסף חדאד: זה קרה לי ממש לאחרונה בצ'ילה.

יוסף חדאד: זה קרה לי ממש לאחרונה באיסלנד.

יוסף חדאד: וזה קורה כמעט בכל מדינה שאני מגיע אליה.

יוסף חדאד: אבל יש תופעה חדשה לאחרונה, שאני חווה את זה גם פה בארץ.

יוסף חדאד: ואני רוצה לשתף אתכם בשני מקרים ממש מהזמן האחרון.

יוסף חדאד: בתחילת החודש הגעתי להרצאה באוניברסיטת תל אביב, וקבוצה של סטודנטים שמזהה את עצמה כפלסטינית, התחילה מייד למחות נגדי ונגד ההגעה שלי, וחטפתי קללות ואיומים ואפילו מישהו כתב לי: כדאי להגיע עם שכפ"ץ.

יוסף חדאד: מחר אני מגיע למכללת ספיר.

יוסף חדאד: גם שם, ברגע שזה פורסם לפני כמה ימים, התחילו מחאות, וסטודנט מאגודת הסטודנטים במכללה בשם סלימאן אפילו רשם שהם מתנגדים להגעה שלי כי מדובר באירוע פוליטי, כי אני "ערבי מחמד" ושההגעה שלי פוגעת בשקט הנפשי של הסטודנטים הערבים במכללה.

יוסף חדאד: וחשוב לי להגיד שהוא וחבריו הובילו החודש אירוע נכבה במכללה עם דגל פלסטין, אבל להרצאה שלי הוא קורא אירוע פוליטי.

יוסף חדאד: הוא וחבריו, שמגדירים את עצמם פלסטינים, רוצים חופש ביטוי, אבל כשזה מגיע רק מצד אחד, מהצד שלהם.

יוסף חדאד: כשבא ערבי ישראלי שמדבר אחרת, ולא מזהה את עצמו כפלסטיני, ורוצה לקדם שותפות, הם מנסים להשתיק אותי ועושים את זה באופן הכי אלים שיש.

יוסף חדאד: אנחנו מדינה דמוקרטית, וחשוב שכל אחד ירגיש חופשי להגיד את דעותיו בגבולות חופש הביטוי.

יוסף חדאד: אבל אותם סטודנטים קיצוניים מנצלים את אותו חופש ביטוי שהם זכאים לו כדי להסית, כדי לעורר פרובוקציות, כדי להעביר מסרים אלימים ותוקפניים, ולזה צריך לשים סוף.

יוסף חדאד: כאן זו מדינת ישראל.

יוסף חדאד: מי שלא מקבל את זה ולא מכיר בזה, יכול לעבור ללמוד באוניברסיטה הפלסטינית אחרת, אולי של חמאס.

יוסף חדאד: אבל לא ייתכן שהמדינה לא תעשה כלום בזמן שהם הופכים את הקמפוסים שלנו לכלים במאבק שלהם נגד זכות קיומה של מדינת ישראל.

יוסף חדאד: לסיום, וחשוב לי עוד לומר – יותר משהם פוגעים בסטודנטים היהודים, הם קודם כול פוגעים בסטודנטים הערבים ישראלים, שרוצים ללמוד, להתקדם ולבנות לעצמם עתיד כחלק אינטגרלי בחברה הישראלית.

יוסף חדאד: אבל בגלל אותן קבוצות של סטודנטים פנאטיים ורדיקלים, הם מסומנים וסופגים אש.

יוסף חדאד: כן, אותם סטודנטים שבאים רק ללמוד.

יוסף חדאד: בשבילם אני נאבק, לא בשבילי, כי אני אמשיך לספוג מהם את ההתקפות ואעמוד בהן על אפם וחמתם.

יוסף חדאד: אבל אני נלחם בשביל הסטודנטים הערבים, בשביל השותפות, בשביל שנדע לעמוד על שלנו במדינה ושנפריד בין חופש הביטוי לחופש להסית וללבות את האש.

יוסף חדאד: ומה ששני חברי הכנסת האלה פה עושים זה להסית וללבות את האש.

עופר כסיף: לא.

עופר כסיף: זה לא יכול להיות.

יוסף חדאד: זה הכול.

יוסף חדאד: תודה רבה.

עופר כסיף: מה זה?

משה טור פז: יפה מאוד.

משה טור פז: דיברת יפה מאוד.

שרן השכל: תודה רבה לך.

רות וסרמן לנדה: היושבת-ראש, יש לי שדולה.

עופר כסיף: מה זה "יפה מאוד"?

עופר כסיף: מדברים ככה לח"כים?

משה טור פז: כל הכבוד.

משה טור פז: יפה מאוד.

עופר כסיף: אתה לא מתבייש?

משה טור פז: הוא דיבר יפה.

מיכל מרים וולדיגר: עופר כסיף שקרא לחברת כנסת תרגולת, בוא.

יוסף חדאד: חבר הכנסת עופר כסיף, זו מדינת ישראל.

שרן השכל: תעוף מפה.

שרן השכל: תעוף מפה.

יוסף חדאד: אל תגיד לי לעוף.

יוסף חדאד: אל תגיד לי לעוף.

שרן השכל: יוסף.

עופר כסיף: תוציאי אותו.

יוסף חדאד: חצוף.

יוסף חדאד: חצוף.

עופר כסיף: מה זה?

יוסף חדאד: חצוף.

שרן השכל: היי, יוסף, אני מבקשת בלי התפרצויות.

עופר כסיף: מה זה?

יוסף חדאד: הוא חצוף.

שרן השכל: עופר, בלי הערות.

עופר כסיף: שיעוף.

עופר כסיף: תוציאי אותו.

עופר כסיף: מה זה?

יוסף חדאד: אתה שמעת איך פונה אליי?

יוסף חדאד: חתיכת חצוף.

עופר כסיף: כך הוא מדבר לחבר כנסת?

עופר כסיף: מה זה פה?

עופר כסיף: מה זה?

יוסף חדאד: יש לך מזל שאתה במדינת ישראל.

שרן השכל: עופר, אתה מתגרה בו.

עופר כסיף: מה זה "אתה מתגרה בו"?

עופר כסיף: את לא מתביישת להגיד את זה?

שרן השכל: אתה מעיר לו כל הזמן.

שרן השכל: אתה מעיר לו הערות.

שרן השכל: נו, בחיאת, די כבר.

עופר כסיף: יש פה אורח וכך הוא מדבר לחברי כנסת, ואת מאפשרת לו?

יוסף חדאד: יש לך מזל שאתה במדינת ישראל.

שרן השכל: אני לא יכולה.

שרן השכל: אני באמת לא יכולה.

יוסף חדאד: ואני כערבי אומר לך, אני גאה במדינה הזו.

יוסף חדאד: אני גאה להיות ערבי.

יוסף חדאד: אני גאה להיות ישראלי, על אפך ועל חמתך, עופר.

עופר כסיף: חוצפה.

עופר כסיף: את פשוט חוצפנית.

עופר כסיף: ככה מדבר אורח לחבר כנסת?

עופר כסיף: מה זה?

קטי קטרין שטרית: יוסף, אנחנו אוהבים אותך.

יוסף חדאד: שמעת?

עופר כסיף: חוצפן.

שרן השכל: יוסף, אני מבקשת לשמור על השקט.

יוסף חדאד: אל תגיד לי חוצפן.

יוסף חדאד: אבל הוא קורא לי חוצפן.

שרן השכל: אתה לא בזכות דיבור יותר.

שרן השכל: אם אתה תמשיך לדבר שלא בזכות דיבור, אני איאלץ להוציא אותך.

שרן השכל: עופר, תפסיק עם הערות פרובוקטיביות כלפי הדוברים.

רות וסרמן לנדה: אני מבקשת את רשות הדיבור.

עופר כסיף: תגידי לי, את ירדת מהפסים?

עופר כסיף: יש פה אורח שמדבר, משתלח בחברי הכנסת, קורא להכניס אותם למעצר, ואת לא אומרת לו כלום.

עופר כסיף: מה זה?

משה טור פז: עופר כסיף, אתה מגזים לגמרי.

משה טור פז: מגזים.

עופר כסיף: אתה זה שמגזים.

משה טור פז: לא, לא.

עופר כסיף: אורח קורא להכניס חברי כנסת למעצר, וזה עובר בשקט.

עופר כסיף: בושה וחרפה.

מיכל מרים וולדיגר: כולנו מגזימים.

מיכל מרים וולדיגר: עופר, כולנו מזימים, רק אתה בסדר.

מיכל מרים וולדיגר: ברור.

שרן השכל: עופר, אני קוראת לך לסדר פעם שנייה.

שרן השכל: אני קוראת לך לסדר פעם שנייה.

עופר כסיף: בושה וחרפה.

עופר כסיף: מה זה?

רות וסרמן לנדה: היושבת-ראש, אני מבקשת את רשות הדיבור.

עופר כסיף: אותו את לא מוציאה.

עופר כסיף: מה זה?

שרן השכל: עופר, אתה לא נירגע.

שרן השכל: אתה לא נירגע, אני אוציא אותך לעשר דקות.

שרן השכל: די.

עופר כסיף: את מאפשרת לאורח לדבר בגסות.

שרן השכל: אתה קוטע אותי.

שרן השכל: אתה קוטע את הדיון.

שרן השכל: אתה מפריע לנו פעם אחר פעם.

עופר כסיף: לא.

עופר כסיף: הוא.

שרן השכל: כאילו הגעת לפה רק לעשות פרובוקציות ולא כדי לאפשר דיון מעמיק.

רות וסרמן לנדה: גברתי יושבת-ראש, אני במבקשת את רשות הדיבור, כי יש לי שדולה פשוט.

שרן השכל: אני לא.

שרן השכל: אני מתנצלת, אבל יש לנו סדר דוברים.

שרן השכל: ואי-אפשר.

קטי קטרין שטרית: גם אני חייבת ללכת.

מיכל מרים וולדיגר: יש לי ריאיון עוד דקה.

קטי קטרין שטרית: אנחנו הגענו לפה ראשונים.

רות וסרמן לנדה: אין שום בעיה, אבל תאפשרו לכולם לדבר.

שרן השכל: אתם פשוט לא מאפשרים לאף אחד לדבר.

רות וסרמן לנדה: נכון.

רות וסרמן לנדה: אתם משתלטים על הדיון.

שרן השכל: אני פשוט מאוד, גם חברי כנסת בהתפרצויות האלה, אני פשוט אוציא אתכם לחמש דקות להירגע בחוץ.

שרן השכל: נקודה.

שרן השכל: אני לא אתחיל לעבד לחלוטין את הקול שלי בגללכם.

שרן השכל: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה, בשתי דקות.

מיכל מרים וולדיגר: אני אנסה לעשות את זה מהר.

מיכל מרים וולדיגר: אז קודם כול, אומר פה חבר הכנסת סמי אבו שחאדה, מדינת כל אזרחיה, זה מה שהוא רוצה.

מיכל מרים וולדיגר: אז לא.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה להגיד לך משהו שאולי לא שמת לב.

מיכל מרים וולדיגר: זאת מדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: מדינת הלאום של היהודים, של עם ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן כך היא תישאר.

מיכל מרים וולדיגר: זאת המדינה, לא מדינת כל אזרחיה, בוודאי לא מדינה של הערבים המוסלמים שקוראים לעצמם פלסטינים.

מיכל מרים וולדיגר: אתה רוצה ללכת לפלסטין, אתה יכול ללכת לרשות.

מיכל מרים וולדיגר: אתה יכול ללכת לירדן.

מיכל מרים וולדיגר: אתה יכול לעבור לכל מדינה מוסלמית אחרת שתקבל אותך.

מיכל מרים וולדיגר: פה זו מדינה של הלאום היהודי כאשר כל העמים האחרים שיושבים פה - - -

סמי אבו שחאדה: את עכשיו ממשיכה את הגירוש, יעני?

סמי אבו שחאדה: שאני אבין אותך?

סמי אבו שחאדה: את עכשיו ממשיכה את הגירוש?

סמי אבו שחאדה: זה נראה לך במסגרת חופש הביטוי?

מיכל מרים וולדיגר: כאשר כל מי שיושב פה והוא אזרח של מדינת ישראל, זכאי בהחלט לזכויות.

סמי אבו שחאדה: זה נראה לך במסגרת חופש הביטוי?

סמי אבו שחאדה: שהיא מגרשת אותי?

קטי קטרין שטרית: לא.

קטי קטרין שטרית: זה לא הגיוני.

קטי קטרין שטרית: זה לא הגיוני.

סמי אבו שחאדה: היא מרשה לעצמה לגרש אותי?

סמי אבו שחאדה: זה נראה לכם סביר?

מיכל מרים וולדיגר: אני אמשיך.

שרן השכל: אני אצטרך לתת לה עוד זמן.

שרן השכל: אתה סתם מתפרץ.

סמי אבו שחאדה: גברתי היושבת-ראש, חברת כנסת מגרשת חבר כנסת.

מיכל מרים וולדיגר: מזמינה אותך לעבור לרשות הפלסטינית בהחלט, אם אתה לא תבין שפה זו מדינה של הלאום היהודי.

מיכל מרים וולדיגר: אין פה מקום לעוד לאום.

סמי אבו שחאדה: אם אני לא אעבור, תעשי את זה בכוח, וולדיגר?

מיכל מרים וולדיגר: אתה רוצה להיות אזרח שומר חוק, יש לך את כל - - -

סמי אבו שחאדה: וולדיגר, אם אני חושב אחרת, את תעשי את זה בכוח?

שרן השכל: יש לך עוד 60 שניות.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יכולה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל הוא נכנס לי לתוך הדברים.

מיכל מרים וולדיגר: אני אמרתי את הדברים בצורה מאוד ברורה.

מיכל מרים וולדיגר: ואני חייבת לומר עוד פעם, שמעתי היום - - -

סמי אבו שחאדה: אני שואל את וולדיגר, אם אני לא חושב כמוך - - -

מיכל מרים וולדיגר: אתה לא תפסיק?

קטי קטרין שטרית: כנראה המטרה שלו היא לפוצץ את הדיון.

קטי קטרין שטרית: זאת המטרה.

קטי קטרין שטרית: לפוצץ את הדיון.

שרן השכל: חבר הכנסת אבו שחאדה - - -

סמי אבו שחאדה: יושבת חברת כנסת שאומרת שהיא רוצה לגרש חבר כנסת.

סמי אבו שחאדה: אני לא יכול להבין את זה.

מיכל מרים וולדיגר: שמזמינה אותך לעבור לרשות הפלסטינית.

קטי קטרין שטרית: היא אומרת לך שזו מדינה יהודית.

קטי קטרין שטרית: היא לא אמרה לך.

קטי קטרין שטרית: היא אמרה, אתה מוזמן.

סמי אבו שחאדה: את יודעת מה?

סמי אבו שחאדה: אם זה היה הפוך, היית מתנהגת אחרת.

שרן השכל: אני מבקשת.

סמי אבו שחאדה: אם זה היה הפוך, היית מתנהגת אחרת.

שרן השכל: תקשיבו, בהתפרצות ראשונה עכשיו של חברי כנסת, אני פשוט מוציאה אתכם לשתי דקות רגיעה בחוץ.

שרן השכל: נגמר.

עופר כסיף: בושה וחרפה.

שרן השכל: נגמר.

שרן השכל: אתם סתם מבזבזים וטוחנים פה מים ואת הזמן.

שרן השכל: את כל הדרמות שלכם מהפוליטיקה הפנימית תעשו מול המצלמות, לא בוועדה שלי.

שרן השכל: 60 שניות, מיכל.

אלון טל: גברתי, אני צריך לצאת לישיבה קצרה.

אלון טל: תשמרי על התור שלי.

שרן השכל: אני שומרת.

מיכל מרים וולדיגר: שמעתי היום ברדיו את עיסאווי פריג', שר בממשלת ישראל, שאומר שקריאת שמע ישראל, שהכמיה לבניית בית המקדש, זאת הסתה.

מיכל מרים וולדיגר: הוא ממשיך ואומר שבגלל שכל האזור נפיץ, כי יש כאן מעשי טרור, אז לא, לא נטפל בטרור.

מיכל מרים וולדיגר: נטפל ביהודים ונגיד להם: אסור להם לעלות להר הבית; אסור להם להגיד שמע ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: שמע ישראל, שזאת הקריאה הכי אופיינית ועומדת בבסיס של עם ישראל, את זה אסור להגיד.

מיכל מרים וולדיגר: אסור לכמוה לבניין בית המקדש, כי אסור.

מיכל מרים וולדיגר: מישהו משתלט לנו פה על השיח.

מיכל מרים וולדיגר: לא רק טרור פיזי והורגים אותנו בגרזנים.

מיכל מרים וולדיגר: גם בשיח אסור להגיד את זה.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני כן אומרת, זאת מדינה של הלאום היהודי, של הבית היהודי.

שרן השכל: משפט סיכום.

מיכל מרים וולדיגר: ואני חושבת שהיעדר המשילות שאנחנו רואים אותו ברחוב, בירושלים, בבאר שבע, בלוד, בכל מקום, באלעד, בבני ברק, אנחנו רואים אותו איך הוא גם גולש לתוך אוניברסיטאות.

מיכל מרים וולדיגר: וזו בושה וחרפה.

שרן השכל: תודה.

אלון טל: כל מוסד במדינת ישראל – אני מסיימת – צריך לצאת בגאוות דגל.

אלון טל: זה חייב להיות בתוך חוק.

קטי קטרין שטרית: יש חוק כזה.

קטי קטרין שטרית: יש.

מיכל מרים וולדיגר: שלא ממומש.

מיכל מרים וולדיגר: דגל ישראל צריך להיות מונף.

קטי קטרין שטרית: במוסדות ציבוריים.

מיכל מרים וולדיגר: וכך זה צריך להיות, ולא דגל של אש"ף, שהוא טרור.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים, חברת הכנסת מיכל וולדיגר.

שרן השכל: אני רוצה לתת את ההזדמנות לאורית אליהו.

שרן השכל: אורית אליהו מאוניברסיטת תל אביב, שחוותה הסתה ביום השואה, נמצאת איתנו?

אורית אליהו: נכון מאוד.

עופר כסיף: גברתי היושבת-ראש, יש פה גם סטודנטים במירכאות מהצד השני, שייתנו להם גם.

שרן השכל: אני מבינה, וככל שתמשיך לדבר, אז לא אספיק להגיע אליהם.

שרן השכל: אז תפסיקו.

עופר כסיף: ברור.

עופר כסיף: בגלל שאני מפריע, לא צריך לתת להם לדבר.

עופר כסיף: חוצפה.

שרן השכל: בבקשה, שתי דקות לרשותך.

אורית אליהו: קודם כול, תודה רבה על ההזדמנות לדבר.

אורית אליהו: לי קוראים אורית אליהו ואני סטודנטית באוניברסיטת תל אביב.

אורית אליהו: אני חייבת לציין שאני מגיעה לפה היום עם תחושות מאוד מאוד קשות, כי אנחנו עוברים תקופה לא קלה באוניברסיטה, גם באוניברסיטה, גם במעונות.

אורית אליהו: אני גרה במעונות, ולא קל שם בכלל.

אורית אליהו: סטודנטים היום, סטודנטים יהודים במצב שמפחדים להגיע לאוניברסיטה.

אורית אליהו: חלק מהסטודנטים שלומדים איתי, שגרים איתי במעונות, החליטו לחזור להורים, כי הם פשוט מפחדים.

אורית אליהו: והם מפחדים בצדק.

אורית אליהו: למה שהם לא יפחדו כשהנפת דגל אש"ף – כן, דגל אש"ף, דגל טרור, דגל אויב – הפכה דבר שבשגרה?

אורית אליהו: בזמן שהנפת דגל ישראל הפכה להיות פרובוקציה, כשבעצם להניף את דגל ישראל זו החובה שלנו.

אורית אליהו: ולמה שהם לא יפחדו כשביום הזיכרון במעונות באמצע הצפירה הסטודנטים הערבים הוציאו את הראש שלהם מהחלונות, מחאו לנו כפיים וצחקו עלינו, שאנחנו עומדים בצפירה?

אורית אליהו: ולמה שהם לא יפחדו כשבשבוע שעבר ביום הנכבה, מתן פה לידי, הוא אחד מהחבר'ה שקיבלו מכות מערבים, מסטודנטים ערבים?

אורית אליהו: ולמה שהם לא יפחדו כשכמה שעות לפני הפיגוע בדיזנגוף שבו נרצחו שני סטודנטים מהאוניברסיטה שלנו, הערבים באוניברסיטה עשו הפגנה וקראו לאינתיפאדה?

אורית אליהו: אותם חבר'ה שיום אחרי זה לומדים איתנו, יושבים לידנו בהרצאות, אומרים שהם רוצים לרצוח אותנו.

אורית אליהו: כשמוחאים לנו כפיים באמצע הצפירה, אומרים לנו: אנחנו נשמח שתמותו.

אורית אליהו: הם יום אחרי זה יושבים לידנו בהרצאות.

אורית אליהו: למה שלא נפחד?

אורית אליהו: זה מזעזע.

אורית אליהו: אנחנו משקשקים מפחד.

אורית אליהו: זו האמת.

אורית אליהו: זה לא נעים להגיד.

אורית אליהו: אני גרה במעונות ואני מפחדת.

שרן השכל: תודה, אורית, על הדברים.

אורית אליהו: אפשר?

אורית אליהו: יש לי עוד כמה מילים לומר.

שרן השכל: אני לא יכולה.

שרן השכל: אנחנו נותנים ממש שתי דקות לכל אחד.

שרן השכל: אני מבינה.

שרן השכל: אלה דברים קשים, הדברים שאת אומרת.

שרן השכל: אני חושבת שאסור שאף סטודנט יחווה את הדברים האלה בקמפוס.

אורית אליהו: אני חייבת לציין עוד משהו.

שרן השכל: בטח איפה שזה חייב להיות מקום בטוח לכל הסטודנטים.

שרן השכל: אני פשוט רוצה לתת את ההזדמנות לעוד מספר סטודנטים ככה לומר את הדברים שלהם, כי אחרת זה פשוט יבוא על חשבון מישהו אחר.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אז תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני רוצה לתת לחברת הכנסת קטי שטרית, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה, גברתי.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה להצטרף לברכות.

קטי קטרין שטרית: הדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב, הוא מגיע מאוחר, לא בגללך.

קטי קטרין שטרית: הוא מגיע מאוחר בגלל שאני חושבת שכבר הסוסים יצאו מהאורווה.

קטי קטרין שטרית: אני עוד לפני שנתיים התרעתי באוניברסיטה העברית כשסטודנט עם מדים מהמילואים הגיע לכיתה והמרצה ביקשה ממנו לצאת כי זה פוגע ברגשות הסטודנטים הערבים.

קטי קטרין שטרית: ומפה הגלגל פשוט מתגלגל והופך לכדור שלג שאי-אפשר יהיה להשתלט עליו.

קטי קטרין שטרית: וזה שאנחנו רואים כל יום מראות כאלה ואחרות, שדגל אש"ף, דגל הטרור, מנשא בכל אוניברסיטה אז כבר מאוחר מדי.

קטי קטרין שטרית: דגל אש"ף הוא לא סתם פיסת בד צבועה, אלא הוא ביטוי לחסל את המדינה היהודית, את מדינת ישראל.

קטי קטרין שטרית: ואם זה לא נקרא הסתה, אז מה כן נקרא הסתה?

סמי אבו שחאדה: הצורך שלך לשקר אומר הכול, קטי.

קטי קטרין שטרית: הוא יפריע לי ותוסיפי לי.

שרן השכל: אני מבקשת להוציא לשתי דקות.

קטי קטרין שטרית: הדגל הוא שקט, אבל הקול שלו נשמע היטב על ידי כל מי שרואה אותו, כי הוא נועד לשדר מסר.

קטי קטרין שטרית: המסר הזה של הנפת דגל אש"ף זו הכרזת מלחמה באמצעות אמצעים ויזואליים.

קטי קטרין שטרית: דגל אש"ף זה קריאה למאבק, לקרב, למלחמה נגד מדינת הלאום של המדינה היהודית.

קטי קטרין שטרית: מי שמניף דגל אש"ף הוא שואף לחסל אותה ולהקים על חורבותיה סוג אחר של מדינה, פלסטינית, ערבית, אסלאמית, אין לי מושג איך קוראים לזה.

קטי קטרין שטרית: הנורמליזציה שעובר הדגל, דגל אש"ף, זה בדיוק כמו נורמליזציה שאנחנו עוברים עם פעולות הטרור נגד היהודים ברחבי מדינת ישראל.

קטי קטרין שטרית: דגל מוביל לטרור.

קטי קטרין שטרית: הרשות הפלסטינית שהדגל הזה הוא הדגל שלה, היא צריכה להיות מוגדרת כישות עוינת שאסור להעביר לה לא כספים, לא לשתף איתה פעולה, שום דבר ועניין.

קטי קטרין שטרית: וזה הדגל שמשקף את הישות הזו.

קטי קטרין שטרית: כל הזמן בבג"ץ, בבתי המשפט מדברים על עקרון הדדיות.

קטי קטרין שטרית: האם אני יכולה להסתובב ברמאללה עם דגל ישראל?

קטי קטרין שטרית: בשום פנים ואופן לא.

קטי קטרין שטרית: ולכן אני לא רוצה שהדגל שלהם יהיה אצלנו.

קטי קטרין שטרית: קריאות באוניברסיטה, שכולם מדברים עליהן כחופש הביטוי, אז בואו נאמר לכם.

קטי קטרין שטרית: חלק מהביטויים שנאמרו, הרי כל הזמן מדברים איתנו על קריאות אותו מיעוט לשוויון וכו', אז הקריאות הן כאלה: "ברוח, בדם, נפדה אותך שירין; דרישת שלום מג'נין; לתלות את הבוגדים ואת משתפי הפעולה" - -

שרן השכל: משפט לסיכום, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: - -"אנחנו לא רוצים ציונים".

קטי קטרין שטרית: השאלה היא: למה מדינת ישראל צריכה להתיר בכלל הנפת דגל אש"ף במרחב הציבורי?

קטי קטרין שטרית: ולכן מהסיבה הזו, הגשתי הצעת חוק לתיקון חוק העונשין שמגדירה ואוסרת התקהלות, ואוסרת על הנפת דגלי ישות עוינת ומגדירה גם את העונש שלה.

קטי קטרין שטרית: דגל אש"ף צריך להיות מונף ברמאללה.

שרן השכל: תודה.

קטי קטרין שטרית: וצריך, חד-משמעית, לתת לאותם סטודנטים ואותן סטודנטיות להרגיש באוניברסיטאות, להרגיש שהם באו ללמוד ולא להרגיש שהם חוששים.

קטי קטרין שטרית: ולכם אני אומרת חד-משמעית, במידה שזה לא יהיה, אפילו נגיע לתביעות משפטיות.

קטי קטרין שטרית: הדבר הזה חייב להיפסק.

שרן השכל: תודה.

קטי קטרין שטרית: ולכן "אם תרצו", תודה רבה לכם שאתם בכלל קיימים.

קטי קטרין שטרית: אתם מביאים גאווה למדינה הזו.

שרן השכל: תודה רבה לך על הדברים חברת הכנסת קטי שטרית.

עופר כסיף: גאווה לפשיזם.

שרן השכל: אני אמרתי, מי שיתפרץ גם מחברי הכנסת יצא לרגיעה בחוץ לשתי דקות.

שרן השכל: מספיק.

שרן השכל: זהו.

עופר כסיף: - - -

שרן השכל: כן, כן, כן.

שרן השכל: מי שיתפרץ, יצא לשתי דקות רגיעה.

עופר כסיף: בושה וחרפה.

שרן השכל: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לרכז הארצי של חד"ש סטודנטים באוניברסיטה, סלאח אגברייה.

שרן השכל: בבקשה.

עופר כסיף: סלאח, תבוא לפה, שיהיה לך מיקרופון.

שרן השכל: ואני מבקשת, בלי התפרצויות.

שרן השכל: מי שיתפרץ, יצא פשוט לשתי דקות רגיעה בחוץ.

שרן השכל: בבקשה.

סלאח אגברייה: אני רוצה שזה יהיה ארוך.

שרן השכל: שתי דקות.

סלאח אגברייה: אני רק רוצה להתחיל לשתף אתכם בחלק מהתגובות שיש בפייסבוק, בקבוצות הסטודנטים עצמם, הערבים והיהודים המשותפים.

סלאח אגברייה: אני יכול גם להעביר את זה לוועדה, את התגובות האלה.

סלאח אגברייה: כאן יש תג לחיל אוויר, שמבקשים מחיל אוויר, עושים תג לחיל אוויר, מבקשים שינקו את המעונות ויתאמנו מעל המעונות, כאילו בגלל שהמעונות מלאים, יש בתוכם הרבה סטודנטים ערבים.

סלאח אגברייה: אז יש תג לחיל אוויר: תבוא תנקה את המעונות.

סלאח אגברייה: איפה זה קיים?

סלאח אגברייה: על פוסט של "אם תרצו".

סלאח אגברייה: כאילו, "אם תרצו" לוקחים סיפור, מגלגלים אותו, בכלל לא קיים בשטח.

סלאח אגברייה: היום כל הפגנה, יש לנו הרבה פניות גם מסטודנטים יהודים שאומרים: אנחנו רוצים חופש ביטוי באוניברסיטה; אנחנו רוצים לשמוע את שני הצדדים; האוניברסיטה היא מקום לחופש ביטוי.

שרן השכל: אבל, סלאח, השאלה שלנו לדיון - - -

סלאח אגברייה: רק תיתני להמשיך את המשפט.

שרן השכל: אין בעיה.

שרן השכל: אני אתן לך.

שרן השכל: אני גם אוסיף לך זמן על הזמן של השאלה שלי.

שרן השכל: השאלה שלנו פה בדיון הזה היא: איפה עובר הגבול של חופש הביטוי?

שרן השכל: כשאנחנו רואים מקרי אלימות, אנחנו מבינים שמשהו פה השתבש בקו הזה של איפה שעובר חופש הביטוי ועובר לקריאה להסתה ולאלימות אחד כלפי השני.

שרן השכל: אנחנו לא יכולים לקבל את זה שיש אלימות בקמפוסים.

סלאח אגברייה: אבל מה שמתנהל עד עכשיו, כאילו אני שמעתי, שמעתי בצד בשיח, מה מתנהל זה הצגה, שזה סערה דגלים.

סלאח אגברייה: זה שיח אידיאולוגי שיש בסוף חוק.

סלאח אגברייה: יעני, אנחנו עומדים לפי החוק.

סלאח אגברייה: יש בסוף חוק.

סלאח אגברייה: יש אישורים.

סלאח אגברייה: ההפגנות מאושרות מתוך האוניברסיטה, דרך המשטרה.

סלאח אגברייה: יש חוק, לפי החוק.

סלאח אגברייה: יש בית משפט, לפי בית משפט.

סלאח אגברייה: יש מסגרת חוק, ככה עובדים לפי מסגרת החוק הזאת.

סלאח אגברייה: וזו זכות הסטודנטים לעשות את זה.

סלאח אגברייה: "אם תרצו" עכשיו מנסים לעשות סוג של משטרה בתוך האוניברסיטאות, כאילו מנסים לעשות: כן, אתה ערבי, אתה אסור לך להפגין.

שרן השכל: - - -

סלאח אגברייה: אני משתף עוד תגובה.

סלאח אגברייה: אני משתף עוד תגובה.

סלאח אגברייה: אני משתף עוד תגובה.

סלאח אגברייה: בחודש מאי בשנה שעברה הייתה תקיפה במעונות סטודנטים באוניברסיטת בן גוריון, שנתקפו סטודנטים ערבים באבנים.

סלאח אגברייה: ואני הייתי שם וקיבלתי גם אבן כאן מהימין.

סלאח אגברייה: מהימין.

סלאח אגברייה: והיו שם קריאות: מוות לערבים.

סלאח אגברייה: ונזרקו אבנים.

סלאח אגברייה: ובסוף נעצרו שישה סטודנטים.

סלאח אגברייה: בית המשפט החליט שהם לא אשמים, הוציא אותם.

סלאח אגברייה: כאילו, למה הוועדה גם לא דיברה על זה?

מתן אשר: חבל שתהיה לך תביעה משפטית.

מתן אשר: אתה אומר דיבה, וחבל שתהיה תביעה משפטית.

שרן השכל: סליחה.

עופר כסיף: למה אתה מתפרץ?

סלאח אגברייה: למה הוועדה לא דיברה על דבר כזה?

שרן השכל: להוציא לשתי דקות, בבקשה.

סלאח אגברייה: יוסף חדאד אומר:

סלאח אגברייה: אני באתי לאוניברסיטאות ועשיתי הרצאות וכל זה.

סלאח אגברייה: הייתה עצומה, כשהוא בא לבן גוריון, עצומה שסטודנטים בסביבות 70%, 80% מהסטודנטים במלגה עצמה שיש לה את ההרצאה של יוסף חדאד, ביקשו: אנחנו לא רוצים להגיע.

סלאח אגברייה: יוסף חדאד לא מייצג.

סלאח אגברייה: לא רוצים.

שרן השכל: חייבו אותם להגיע להרצאה?

סלאח אגברייה: בגלל או שתגיעו או שלא תקבלו את המלגה.

קריאה: לא.

קריאה: זה לא נכון.

קטי קטרין שטרית: שלוש הרצאות.

יוסף חדאד: איימו עליי.

יוסף חדאד: איימו עליי.

שרן השכל: היי, היי.

שרן השכל: לא, לא , לא, לא.

סלאח אגברייה: הוא מתגאה שהסטודנטים באים.

שרן השכל: משפט סיכום, בבקשה.

סלאח אגברייה: התאחדות הסטודנטים הארצית לא דיברה גם.

שרן השכל: משפט סיכום.

סלאח אגברייה: כן, כן.

סלאח אגברייה: התאחדות הסטודנטים הארצית לא דיברה על מה שקרה בחודש מאי בשנה שעברה, שהותקפו סטודנטים במעונות.

סלאח אגברייה: לא דיברה לצד הסטודנטים הערבים.

סלאח אגברייה: האגודות גם, כל עוד הנציגים באגודות, הנציגים של הסטודנטים ערבים באגודות מנסים - -

יעקב מרגי: תספר מה היה בבן גוריון, משני הצדדים.

קטי קטרין שטרית: עכשיו.

קטי קטרין שטרית: יעקב, עכשיו בבן גוריון.

סלאח אגברייה: מנסים להביע דעה ולהגיע להתאחדות, גם אין אוזן קשבת בהתאחדות.

סלאח אגברייה: לא רוצים לשמוע.

שרן השכל: תודה.

סלאח אגברייה: אני מסכם.

סלאח אגברייה: משפט אחד.

סלאח אגברייה: אני מסכם ואומר, אנחנו רואים שהאוניברסיטאות הוא מקום לדיון אקדמי, תרבותי, למפגש בין סטודנטים ערבים והיהודים, אנחנו רוצים להיות ביחד, ורוצים ללמוד ביחד, ורוצים גם שניתן כל אחד סיכום לשני וגם ללמוד ביחד ולעשות מבחנים ביחד ולהצליח ביחד.

סלאח אגברייה: אבל אנחנו גם רוצים חופש ביטוי לשנינו.

סלאח אגברייה: לשנינו.

שרן השכל: תודה.

יוסף חדאד: ואז אתם קוראים לשים אותי על התותח ולהעיף אותי ולהרוג אותי.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: סליחה.

סלאח אגברייה: זה לא קרה.

קטי קטרין שטרית: ובדם, באש, נפדה את פלסטין.

יוסף חדאד: זה לא קרה?

יוסף חדאד: הינה, בבקשה, הסרטון.

יוסף חדאד: יש לי סרטונים כאלה, שרן.

שרן השכל: יוסף, אני אוציא אותך להירגע.

יוסף חדאד: שרן.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: שתי דקות.

יוסף חדאד: שרן, תקשיבי, הם מאיימים עליי ואז אומרים לי: חופש ביטוי.

שרן השכל: יוסף.

עופר כסיף: מה זה?

עופר כסיף: הוא מעל הוועדה?

שרן השכל: אני מבקשת להוציא לשתי דקות את יוסף חדאד.

קטי קטרין שטרית: חופש הביטוי: בדם נפדה את פלסטין.

שרן השכל: שתי דקות.

שרן השכל: זה שתי דקות רגיעה, חוזרים.

שרן השכל: די.

שרן השכל: חבר הכנסת עופר כסיף, אני מבקשת מחברי הכנסת - - -

יעקב מרגי: אפשר את רשות הדיבור?

שרן השכל: לא.

קטי קטרין שטרית: מרגי היה לפניהם.

שרן השכל: כן.

שרן השכל: כן.

שרן השכל: הטעות פה.

רות וסרמן לנדה: אני מבקשת את זכות הדיבור לפני הח"כים, אפשר?

רות וסרמן לנדה: שתי דקות, בגלל השדולה.

שרן השכל: אני מתנצלת, אבל יש פה פשוט גם ח"כים שממתינים.

עופר כסיף: מצידי, היא יכולה לדבר לפניי, אם היא ממהרת.

עופר כסיף: אין לי בעיה.

רות וסרמן לנדה: כן?

רות וסרמן לנדה: אם זה בסדר מבחינתך?

שרן השכל: אז ממש, רות, שתי דקות.

שרן השכל: לא יותר.

רות וסרמן לנדה: שתי דקות.

רות וסרמן לנדה: קודם כול, תודה רבה.

רות וסרמן לנדה: כל הכבוד שבאמת כינסת, גברתי היושבת-ראש, את הדיון המאוד חשוב הזה.

רות וסרמן לנדה: ותודה לכל הסטודנטים שהגיעו.

רות וסרמן לנדה: שמי רות וסרמן לנדה.

רות וסרמן לנדה: אני חברת כנסת מזה שנה.

רות וסרמן לנדה: כל מי שמכיר אותי יודע שאחד הדברים שהם נר לרגליי בוודאי זה חופש ביטוי.

רות וסרמן לנדה: התפיסה שלי היא תפיסה ליברלית.

רות וסרמן לנדה: כל החיים שלי אני עוסקת לא מעט בניסיון לשלב את האוכלוסייה הערבית בתוך המיינסטרים הישראלי.

רות וסרמן לנדה: ואני רוצה להגיד לכם משהו שלי באופן אישי מאוד מפריע בדיון הזה.

רות וסרמן לנדה: מי שפה בימין הוא נגד אלימות והסתה של חלק מהסטודנטים הערבים, ומי שבשמאל הוא לכאורה בעד.

רות וסרמן לנדה: וזה פשוט מטורף.

רות וסרמן לנדה: זה מטורף.

עופר כסיף: לא.

עופר כסיף: לא.

רות וסרמן לנדה: זו דעתך, עופר.

רות וסרמן לנדה: אני שומעת באוזן שלי, שלי.

רות וסרמן לנדה: עליתי למדינה הזאת בגיל 17, ומאז אני חייה פה.

רות וסרמן לנדה: ואתה יודע וכולם, כל מי שמכיר אותי, שאולי מיליון שעות אני השקעתי בהתנדבות ולא בהתנדבות בניסיון, ואני ממשיכה.

רות וסרמן לנדה: אגב, השדולה שאני מובילה עכשיו היא בנוגע למיגור האלימות והפשיעה בחברה הערבית.

רות וסרמן לנדה: ואני אומרת, כל מי שבימין פה הוא מה?

רות וסרמן לנדה: נגד הסתה ואלימות?

רות וסרמן לנדה: אסור שתהיה הסתה ואלימות.

רות וסרמן לנדה: "בדם וברוח נפדה אותך פלסטין" זה לא לגיטימי באוניברסיטה.

רות וסרמן לנדה: ולכן וגם לקרוא מוות לערבים זה לא לגיטימי.

רות וסרמן לנדה: והגיע הזמן שבאוטובוסים ובכיתות ובבתי חולים ובאוניברסיטאות יהיה פה סדר.

סמי אבו שחאדה: נכון - - -

רות וסרמן לנדה: אבל רגע, זה שלך.

רות וסרמן לנדה: אבל אתה דיברת כל כך הרבה.

שרן השכל: חבר הכנסת אבו שחאדה, אני אוציא אותך להירגע.

רות וסרמן לנדה: אני לא דיברתי הרבה.

רות וסרמן לנדה: ואני אומרת מדם ליבי.

רות וסרמן לנדה: העולם הזה השתגע.

רות וסרמן לנדה: המדינה הזאת השתגעה.

רות וסרמן לנדה: אתה טועה, סמי.

רות וסרמן לנדה: אסור להגיד: "בדם וברוח נפדה אותך פלסטין" באוניברסיטה כמו שאסור להגיד את זה באף אחת ממדינות ערב וגם לא ברשות הפלסטינית.

רות וסרמן לנדה: ואסור לומר מוות לערבים.

רות וסרמן לנדה: והגיע הזמן שמישהו ישים את יד ואת הרגל ולהגיד: די, די מכאן ודי מכאן.

רות וסרמן לנדה: הסתה ואלימות זה רע.

שרן השכל: משפט סיכום.

רות וסרמן לנדה: זה לא של הימין.

רות וסרמן לנדה: זה לא של הימין לקחת על זה בעלות.

רות וסרמן לנדה: ואני לא מהשמאל ואני לא מהימין.

רות וסרמן לנדה: אני נגד אלימות ואני נגד הסתה.

רות וסרמן לנדה: ואסור לנו, אסור לנו, להבליג.

רות וסרמן לנדה: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים, כן, רות וסרמן.

שרן השכל: אני רוצה לתת את ההזדמנות – יש לנו פה סטודנטית לתואר ראשון, גליה?

גליה אור מלכה: כן.

שרן השכל: כן.

שרן השכל: בבקשה, ממש ככה דקה וחצי.

גליה אור מלכה: קודם כול, תודה רבה.

גליה אור מלכה: ואני רוצה לציין שאני לא מייצגת שום מפלגה ושום גוף אזרחי.

גליה אור מלכה: אני סטודנטית, אזרחית חרדה.

יעקב מרגי: איפה את לומדת?

שרן השכל: איפה את לומדת?

גליה אור מלכה: אני לומדת בבן גוריון.

גליה אור מלכה: אזרחית שחרדה על עתיד של המדינה שלנו.

קטי קטרין שטרית: יש עכשיו אצלכם הפגנה.

גליה אור מלכה: נכון.

קטי קטרין שטרית: דגלים של פלסטין, כן.

קטי קטרין שטרית: שלחו לי.

שרן השכל: אתם קוטעים אותה, אבל, נו, באמת.

שרן השכל: יש לה דקה וחצי.

שרן השכל: 90 שניות.

גליה אור מלכה: אני רוצה להגיד שתחושת הביטחון היא עוד נרמסה אי שם ב"שומר חומות".

גליה אור מלכה: אבל זה הולך ומקצין ומקצין.

גליה אור מלכה: והיום אנחנו כבר מבינות ומבינים שאנחנו חייבים להגיע עם אמצעי הגנה לאוניברסיטה, כי אין מי שיגן עלינו.

גליה אור מלכה: אנחנו מבינים שכדי לקבל תגובות מהקמפוסים ומהנהלות האוניברסיטאות, אנחנו צריכים לפנות לכלי התקשורת ולחברי כנסת.

גליה אור מלכה: כי אחרת, הם לא יגנו את זה ולא נרגיש תחושת ביטחון.

גליה אור מלכה: ופה אנחנו מבקשים את התערבות

גליה אור מלכה: כם ואת התערבות המשטרה כדי שלא נצטרך לפנות כל פעם לכלי תקשורת אחר כדי לקבל איזושהי תגובה.

קטי קטרין שטרית: הזיה.

גליה אור מלכה: לא ייתכן שאירועים קיצוניים כאלה יקרו, בטח לא באוניברסיטה ובטח לא בשום מקום.

גליה אור מלכה: כולנו בעל חופש ביטוי וכולנו רוצים ביטחון.

גליה אור מלכה: אבל כרגע אין לנו ביטחון בסיסי.

גליה אור מלכה: אין לנו ביטחון בסיסי.

גליה אור מלכה: אנחנו לא מקבלים הכלה של הסתה ואלימות בקמפוסים.

גליה אור מלכה: אנחנו לא ניתן לזה יד.

גליה אור מלכה: אף אחד מאיתנו.

גליה אור מלכה: אנחנו דורשים שהאוניברסיטה וכל האוניברסיטאות ייצרו מנגנון ותקנות שיגבילו את הדברים ויעשו סדר מה מותר ומה אסור, ומה קורה לסטודנטית שנעצרת בחשד להסתה לרצח, ומה קורה כשהיא חוזרת לספסל הלימודים.

גליה אור מלכה: האם אנחנו מסוגלים לשבת איתה כשברשתות החברתיות היא תומכת במחבלים?

גליה אור מלכה: האם זה משהו שאנחנו מקבלים, מכילים?

גליה אור מלכה: כי אנחנו לא מסוגלים להכיל.

גליה אור מלכה: ואנחנו ציבור רחב שלא יכול לקיים את הדבר הבסיסי – ללמוד.

גליה אור מלכה: ואת זה אנחנו דורשים.

גליה אור מלכה: זו כבר לא בקשה, זו דרישה.

שרן השכל: תודה רבה לך, גליה, על הדברים שאת מביעה כאן בפני הוועדה, בפני חברי הכנסת.

קטי קטרין שטרית: היא אמרה דבר אלמנטרי.

קטי קטרין שטרית: ללמוד.

קטי קטרין שטרית: היא אומרת: באתי ללמוד.

שרן השכל: אלה דברים קשים, לחלוטין.

קטי קטרין שטרית: זה לא ייאמן, לא ייאמן.

קטי קטרין שטרית: באיזו מדינה זה קיים?

שרן השכל: חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה.

שרן השכל: גם לרשותך שתי דקות, בבקשה.

עופר כסיף: אני רוצה לומר, קודם כול, שעצם הדיון הוא מביש ומזעזע ואני רוצה להסביר למה.

עופר כסיף: דבר ראשון, ההתנהלות של גברת היושבת-ראש כשנכנס לפה אורח - - -

שרן השכל: אני מציעה לך להיזהר, עופר.

עופר כסיף: אני מדבר לעניין ומותר לי לדבר ואת לא יכולה לפגוע בזכות הדיבור שלי.

עופר כסיף: אני לא מגדף.

שרן השכל: מותר לי.

שרן השכל: בעיקרון, מותר לי.

שרן השכל: אני אומרת לך, תיזהר.

עופר כסיף: לא בשרירותיות.

עופר כסיף: את מפריעה לי כרגע.

עופר כסיף: מותר לי להעביר עלייך עניינית כמו שלך מותר להעביר עליי.

שרן השכל: כמו שקראת לי פשיסטית בשבוע שעבר.

שרן השכל: נכון?

שרן השכל: זו באמת ביקורת לגיטימית.

עופר כסיף: קודם כול, כן, אבל זו לא הכוונה שלי כרגע.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: אז אני אומרת שתיזהר.

עופר כסיף: הדבר השני, כשקוראים לי תומך טרור זה לא פחות גרוע, שלא לומר יותר גרוע.

עופר כסיף: ואני לא שמעתי אותך יוצאת נגד.

שרן השכל: אני מציעה לך שתתרכז בדברים.

עופר כסיף: עכשיו, אני אומר עוד פעם, הניהול הוא מביש.

עופר כסיף: כשיש פה אורח, לא משנה כרגע מי, זה באמת מאיזה צד, שמגדף חברי כנסת, הוא אומר שחבר כנסת צריך להיות במעצר, קורא לחבר הכנסת אחר – איך הוא קרא לך?

עופר כסיף: לא משנה.

יוסף חדאד: הוא קרא לי.

עופר כסיף: הוא ממשיך.

שרן השכל: אני אוציא אותך עוד פעם לשתי דקות.

יוסף חדאד: הם מדברים עליי.

שרן השכל: סליחה, להוציא לשתי דקות את יוסף.

עופר כסיף: ואת נותנת לו את זכות הדיבור.

עופר כסיף: ולעומת זאת לחברי כנסת מסומים את לא נותנת.

עופר כסיף: את מזהירה אותם.

עופר כסיף: זה דבר שלא ייאמן.

עופר כסיף: דבר שני, הנושא הזה עולה עכשיו משום שלכאורה, ואני מדגיש את המילה לכאורה, הייתה אלימות של סטודנטים מצד מאוד מסוים פוליטי, שמאל כלפי ימין.

עופר כסיף: ואני מדגיש, שזה כביכול כי זה שקר.

עופר כסיף: אבל במשך שנים, במשך שנים יש אלימות של סטודנטים מהימין בהובלה של ארגון "אם תרצו" שמייד אומר עליו כמה מילים שבית המשפט קבע.

מתן אשר: זאת דיבה.

מתן אשר: זאת דיבה.

מתן אשר: אנחנו לא מעודדים אלימות.

עופר כסיף: הוא מפריע.

עופר כסיף: הוא מפריע.

שרן השכל: מתן, אני מבקשת.

עופר כסיף: והכנופיות הפשיסטיות של "אם תרצו" מאיימות על סטודנטים ערבים, מכות אותם.

עופר כסיף: רק השבוע במעונות באוניברסיטת תל אביב הגיעו הכנופיות האלה וצעקו במסדרונות.

קטי קטרין שטרית: תפסיק לקרוא להם כנופיות.

שרן השכל: היי, היי, קטי.

קטי קטרין שטרית: אל תקרא להם כנופיות.

קטי קטרין שטרית: זה אלה שלומדים שם הם הכנופיות.

שרן השכל: מבקשת להוציא אותה לשתי דקות.

עופר כסיף: הם מסתובבים במסדרונות, הסתובבו במסדרונות המעונות וצעקו.

קטי קטרין שטרית: הם שומרים על הסטודנטים.

שרן השכל: אני מבקשת לצאת לשתי דקות, להירגע ולחזור.

עופר כסיף: וצעקו מוות לערבים.

עופר כסיף: על זה לא מדברים.

עופר כסיף: מתי מדברים?

עופר כסיף: כשכביכול יש אלימות מהצד הערבי.

עופר כסיף: המניע האמיתי של הדיון הזה שנעשה בצלמה ובדמותה של הכנופיה הפשיסטית "אם תרצו", הוא סתימת כל קול ביקורתי, עצמאי וספקני שיש באקדמיה.

עופר כסיף: הם לא רוצים שתהיה - - -

שרן השכל: לסיכום, בבקשה.

עופר כסיף: לא.

עופר כסיף: אני מבקש.

עופר כסיף: זה לא ייתכן שאת תיתני עשר דקות ל"אם תרצו" ולי תיתני שתי דקות.

עופר כסיף: לא ייתכן.

עופר כסיף: אני לא מתכוון להגיע לעשר דקות.

שרן השכל: אם אנחנו מחשבים עכשיו את כל ההערות שלך, אנחנו נגיע להרבה יותר מעשר דקות.

עופר כסיף: אני לא מתכוון להגיע לעשר דקות.

עופר כסיף: אני כן אעמוד על כך שתיתני לי.

שרן השכל: אתה כבר על שלוש דקות.

שרן השכל: אני מבקשת שתסכם את דבריה.

עופר כסיף: אני רוצה שאת תיתני לי לסיים.

עופר כסיף: זה פחות מדקה.

שרן השכל: תסכם את דבריך.

עופר כסיף: אם לא תפריעי לי, אני מסיים בפחות מדקה.

עופר כסיף: אני אומר עוד פעם, הם רוצים סתימת פיות של כל מי שיש לו ביקורת וספקנות ומחשבה עצמאית.

עופר כסיף: ומותר, וחובה באקדמיה במיוחד, לפתח מחשבה עצמאית, ביקורת וספקנות.

עופר כסיף: את זה הם רוצים למחוק.

עופר כסיף: עכשיו, אני אסיים בשני דברים מאוד מאוד קצרים.

עופר כסיף: בית המשפט המחוזי קבע, ואני מצטט מפסק הדין שלו, ומי שיגיד שבג"ץ הפך את זה, זה לא נכון.

עופר כסיף: מה שנאמר בתביעת דיבה של "אם תרצו" ובית המשפט דחה אותה, נאמר כך: "קיימים קווי דמיון מסוימים בין התנועה הזאת" – כלומר, 'אם תרצו' – "לבין עקרונות מסוימים שביסוד הפשיזם".

עופר כסיף: את זה בית המשפט קבע.

עופר כסיף: וכך הארגון הזה מתנהל.

שרן השכל: משפט לסיום.

עופר כסיף: דבר אחרון לגבי הנושא של הדגל.

עופר כסיף: קודם כול, מדובר בדגל של עם, בדגל הפלסטיני, והוא דגל לגיטימי לא רק מבחינה עקרונית אלא גם מבחינת החוק הישראלי.

שמחה רוטמן: אין עם פלסטיני אבל שיהיה.

שרן השכל: משפט לסיום, תודה.

עופר כסיף: כמובן שאני נגד זה שימנעו הנפת דגלים אחרים, כמובן דגל ישראל, למשל.

עופר כסיף: אני לא אומר שצריך לאסור את זה.

שרן השכל: תודה.

עופר כסיף: אבל אני רוצה רק באמת לסיים בזה.

עופר כסיף: בסעיף 15 לחוק המועצה להשכלה הגבוהה שעוסק בחופש פעולה, כל הדברים האלה נמצאים באחריות המוסד האקדמי, ולא באחריות המדינה.

עופר כסיף: וטוב שכך.

עופר כסיף: כך שאם מוסד אקדמי מחליט שיניפו או לא יניפו דגל, אל למדינה להתערב.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: ואני רוצה באמת לתת רגע את זכות הדיבור.

שרן השכל: נמצאת איתנו גם סמנכ"ל אקדמי במועצה להשכלה גבוהה, מרב אברהמי.

שרן השכל: נמצאת איתנו?

שמחה רוטמן: שרן, אני חייב לעוף.

שמחה רוטמן: אני יכול דקה לדבר?

יעקב מרגי: כולנו חייבים וחייבים והולכים וחוזרים.

יעקב מרגי: ורות הייתה פה ונתנו לה והיא אחרינו.

שמחה רוטמן: אני פשוט חייב לעוף.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: אני מנסה.

שרן השכל: אתם כל הזמן קוטעים.

עופר כסיף: רגע.

שרן השכל: אנחנו לא שמענו את - - - ואת הממשלתיות, וכבר נגמר לנו הדיון.

שרן השכל: ואני אמורה לסכם.

שרן השכל: אז איך אני עכשיו אדחף עוד סטודנטים וחצי מחברי הכנסת?

עופר כסיף: בסדר.

עופר כסיף: אז בכל זאת, יש סטודנטית שחוותה אלימות.

עופר כסיף: שייתנו גם לה לדבר.

שרן השכל: בסדר.

שרן השכל: ואני מנסה לתת.

שרן השכל: אתם כל פעם קוטעים אותי.

שרן השכל: זה בלתי אפשרי כך.

שרן השכל: קודם כול, מרב, תודה שאת עולה איתנו בזום, למרות שהדרישה שלי הייתה באמת להגיע לוועדה, גם מכם וגם מראשי האוניברסיטאות.

שרן השכל: הדבר הזה הוא בלתי מתקבל על הדעת, באמת.

שרן השכל: מדובר פה בנושא קריטי שגם אני פניתי אליכם ברמה האישית עליו.

שרן השכל: זה מגיע לקצה גבול כרגע.

מרב אברהמי: סליחה, אני בבוקר התקשרתי ולשאלתי את מזכירות הוועדה ונמסר לי שאין שום בעיה לעלות בזום.

מרב אברהמי: לכן אני בזום.

יהודית גידלי: אתם אמרתם שלא יכולים לבוא.

שרן השכל: אתם אמרתם שאתם לא יכולים להגיע.

שרן השכל: ולכן בלית ברירה העלו אתכם בזום.

מרב אברהמי: לא.

מרב אברהמי: זה לא מה שנאמר לי.

יעקב מרגי: לא משנה.

יעקב מרגי: בכל מקרה התוצאה זהה.

יעקב מרגי: בין אתם בדיון ובין אם אתם לא בדיון, אותה תוצאה.

שרן השכל: זה בלתי מתקבל על הדעת שאתם לא הבאתם לפה את ראשי האוניברסיטאות לדיון כל כך קריטי ומהותי.

שרן השכל: אנחנו צריכים לשמוע מהם מה נעשה בקמפוסים, שאנחנו שומעים שסטודנטים יוצאים עם דם, מאושפזים, חדרי מיון.

שרן השכל: ולא משנה איך, מה, כמה ולמה, יש פה אחריות עליהם, ואחריות על ראשי האוניברסיטאות בדבר הזה.

מרב אברהמי: נמצאת פה נציגת ור"ה.

מרב אברהמי: ואנחנו נמצאים, נציגי המל"ג.

מרב אברהמי: אני לא יודעת, אם הוזמנו ראשי האוניברסיטאות, מדוע לא הגיעו.

שרן השכל: אז אני גם בדבריי לסיכום אני אומר שביום שני בשעה 12:00 יתקיים דיון נוסף.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

שרן השכל: ואני מצפה מכם, אוקיי?

שרן השכל: לשלוח את ראש המל"ג.

שרן השכל: מוור"ה לשלוח את הנציג הראשי, ושכל ראשי האוניברסיטאות יתייצבו פה, כי מה שקורה כרגע, בשבועות האחרונים באוניברסיטאות, הוא פשוט קו גבול שאי-אפשר להשלים איתו.

עופר כסיף: גברתי, למה את מתעלמת מדברים שקרו קודם?

עופר כסיף: למה?

עופר כסיף: להוציא, בבקשה, לשתי דקות רגיעה.

עופר כסיף: למה את מתעלמת?

שרן השכל: סדרנים, בבקשה.

שרן השכל: להחזיר אותו ב-12:58, בבקשה.

עופר כסיף: ויש פה סטודנטית שחוותה אלימות לפני שבוע, ולא נותנים לה לדבר?

שרן השכל: ולכן הדרישה שלי היא שתגיעו כולכם, תתייצבו פה ותיתנו פה לכל חברי הכנסת, שורה של מעל 15 חברי כנסת, שמבקשים תשובות.

שרן השכל: אנחנו צריכים לשמוע אותם.

שרן השכל: אז אני מבקשת שכבר תארגנו את כל ראשי האוניברסיטאות להגיע לכאן לדיון ביום שני.

שרן השכל: אני אסכם את זה גם בדבריי מאוחר יותר.

שרן השכל: עכשיו, מרב, אני יודעת שאת השליח ככה, בסופו של דבר.

שרן השכל: אבל בסופו של דבר כמי שעלתה, את צריכה לענות לנו על השאלות האלה.

שרן השכל: כלומר, אנחנו שומעים על מקרה אחר מקרה, הפגנה אחר הפגנה, הסתה אחר הסתה, אלימות אחר אלימות.

שרן השכל: מה המל"ג עושה עם זה?

שרן השכל: אילו הנחיות אתם מורידים לראשי האוניברסיטאות?

יעקב מרגי: המל"ג, זה לא תפקידו בכלל.

מרב אברהמי: קודם כול, המל"ג לאורך השנים קיימה דיונים בנוגע לדברים מהסוג הזה, וקיבלה החלטה אחרונה ב-2014 לגבי פעילות ציבורית בקמפוסים כאשר בעצם היא מבקשת ממוסדות להשכלה גבוהה – קודם כול, זו אחריות של המוסדות להשכלה גבוהה, זה ברור.

שרן השכל: אבל אתם רואים שזה מדרדר.

שרן השכל: אתם לא שמים פה איזשהו ברקס?

מרב אברהמי: פניות הציבור שמגיעות אלינו, לא הגיעו אלינו רבות.

מרב אברהמי: פניות הציבור שהגיעו אלינו, אנחנו בעצם מבררים אותן אל מול המוסדות להשכלה גבוהה.

מרב אברהמי: והמוסדות להשכלה גבוהה, למיטב הבנתנו, מטפלים.

מרב אברהמי: אנחנו יודעים על שני מקרים שאתמול לאחרונה, באופן מקרי, הגיעו לידיעתי, על מוסדות שהשעו תלמידים שעסקו בהסתה ובפעילות לא ראויה.

מרב אברהמי: המוסדות, למיטב הבנתנו, מטפלים ועומדים מאחורי אחריותם.

שרן השכל: מה היה זמן השעיה של אותם סטודנטים?

מרב אברהמי: אני מבינה שבמוסד אחד השעו לצמיתות.

מרב אברהמי: במוסד אחר לתקופה מוגבלת.

מרב אברהמי: אני לא באמת יודעת להשיב בצורה מדויקת.

טל דדון: אני יכול להשיב.

טל דדון: היא צריכה עזרה.

יעקב מרגי: שאלי אותה על הסטודנט עם הדגל בבן גוריון.

יעקב מרגי: מה דעתה על זה?

שרן השכל: על מה?

יעקב מרגי: שלא אפשרו לסטודנט לשים דגל ישראל בקמפוס.

טל דדון: בצלאל השעו ל-15 ימים והוא חזר לספסל הלימודים.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: מה עמדת המל"ג בעניין של הנפת דגלי ישראל?

שרן השכל: זאת אומרת, כשאנחנו שומעים על אוניברסיטה שלא מאפשרת, מה שקרה בבן גוריון, לדעתי, שלא אפשרו לסטודנט להיכנס עם דגל ישראל, כשמוסד חינוך מחויב בהנפת דגל ישראל על פי חוק, איך זה מתכתב בעצם עם הנהלים שלכם?

מרב אברהמי: אז אני עונה.

מרב אברהמי: קודם כול, בישיבת מל"ג האחרונה העלתה את הסוגיה שרת החינוך ביום המל"ג.

מרב אברהמי: בעקבות אותה ישיבה, יום לאחר הישיבה, יצא מכתב מממני כמזכיר המל"ג, כמזכיר המועצה להשכלה גבוהה, לכל המוסדות להשכלה גבוהה, ובו הזכרנו את חובת המוסדות להשכלה לחוק הדגל ולהנפת דגל ישראל על ראש בניין המינהלה.

מרב אברהמי: המכתב הזה נשלח לכל המוסדות להשכלה גבוהה, לנשיאים, לרקטורים - -

יעקב מרגי: זה תודה.

יעקב מרגי: מה עם הסטודנט?

מרב אברהמי: - - למזכירים האקדמיים, לכל מי שאחראי על המוסדות להשכלה הגבוהה בעצם, ליישם את חובתו לחוק הדגל.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: אייר, תוודא, בבקשה, באמת שיש בכל מוסד דגל, לראות אם הם באמת עוקבים אחר ההוראות או לא.

שרן השכל: יש לנו את הבחור מהארגון של הדגלים.

שרן השכל: אתה יכול לבדוק, לעשות קצת סקר, לראות את זה.

שרן השכל: ומה בנוגע לסטודנטים שמגיעים עם דגלי ישראל?

שרן השכל: איך זה יכול להיות שמונעים מהם כניסה עם דגל ישראל?

יעקב מרגי: על זה מה עשיתם?

מרב אברהמי: להבנתנו, המוסדות אמורים לטפל בזה.

מרב אברהמי: ושוב, אנחנו מבחינתנו את ההוראה שלנו הוצאנו.

שרן השכל: האם האוניברסיטה מבחינה חוקית - - -

מרב אברהמי: בכל מקרה - - - שהמוסדות אכן מטפלים.

מרב אברהמי: ובכל מקרה אני גם אוסיף ואומר שביקשה השרה בישיבת המל"ג האחרונה לבדוק את הסמכויות ומה ניתן לעשות מול אותם אנשים בעצם מסיתים או מונעים.

מרב אברהמי: אבל החובה היא ברורה ואין פה שאלה לגבי החובה של המוסדות להניף את הדגל.

שרן השכל: זה, נגיד, לעניין המוסד.

שרן השכל: גם אנחנו נעקוב בעניין הזה.

שרן השכל: השאלה שלי היא לגבי כניסה של סטודנטים גם דגלים.

שרן השכל: למה מונעים את זה מהם?

שרן השכל: מה הסיבה?

שרן השכל: והאם זה בכלל מותר על פי חוק?

מרב אברהמי: אולי על השאלה החוקית, עמרי גולן, נציג הלשכה המשפטית שלנו במל"ג, יוכל להשיב.

שרן השכל: עמרי גולן איתנו?

שרן השכל: את רואים את עמרי גולן?

מאי גולן: כן, כן.

מאי גולן: אני כאן.

מאי גולן: שלום לכולם.

שרן השכל: אז תשאירי את שניהם על דיבור.

מאי גולן: תודה רבה.

שרן השכל: שלום, עמרי.

מאי גולן: שלום.

שרן השכל: כן.

שרן השכל: אנחנו נשמח להבין.

שרן השכל: איך יכול להיות שמוסדות האוניברסיטה מונעים כניסה של סטודנטים עם דגלים לתוך השטח להם?

שרן השכל: דגלי ישראל, כן?

שרן השכל: לא דגלים אחרים.

מאי גולן: קודם כול, אנחנו לא קיבלנו פנייה בנושא הזה.

מאי גולן: אנחנו קיבלנו, כמו שמרב אמרה, מספר פניות בודדות.

מאי גולן: אחת הפניות התקבלה בתחילת החודש והיא של תנועת "אם תרצו".

מאי גולן: היא צוינה גם במצגת ש"אם תרצו" הציגו כאן בוועדה.

מאי גולן: זה היה בנוגע להעמדה לדין משמעתי והרחקה מאוניברסיטה העברית של הסטודנטים שמסיתים לאלימות ולגזענות.

מאי גולן: אנחנו כמובן פנינו גם לאוניברסיטה העברית וקיבלנו את התייחסות הרקטור שלפיה ההפגנה הזאת נעשתה באישור והייתה תחומה לאזור שנקבע מראש על ידי צוות הביטחון.

מאי גולן: וזה לא סיכן את האנשים בקמפוס.

מאי גולן: ובכל מקרה, המוסד עוד בודק את תוכן הדברים שנאמרו שם.

מאי גולן: ואם הוא יצא שיש בהם עבירה על החוק, הוא יעביר את העניין לטיפול של המשטרה.

מאי גולן: זה קודם כול, לגבי הפגנה.

שרן השכל: רגע, על איזה מקרה אתם מדברים?

מאי גולן: מה שהוצג עכשיו במצגת של "אם תרצו".

שרן השכל: אה, מה שראינו בסרטון של קריאות: ברוח, בדם.

יעקב מרגי: היושבת-ראש שאלה על בן גוריון, ספציפית.

מתן אשר: לא.

מתן אשר: על העברית.

יעקב מרגי: היא שאלה גם על הדגל בבן גוריון.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: אני שאלתי על הדגל, על אי כניסה של דגל ישראל לאוניברסיטת בן גוריון.

יעקב מרגי: אל תעזור להם להתחמק.

מאי גולן: בכל מקרה, אני אדגיש ואני אחדד שכל הנושא של הפעילות הציבורית של סטודנטים בקמפוסים מוסדר בסעיף 6 לחוק זכויות הסטודנט שקובע באופן ברור שלסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה - - -

שרן השכל: עמרי, שנייה.

שרן השכל: יש לי שאלה.

שרן השכל: אנחנו מכירים את זה.

שרן השכל: יש פה את הכללים, הכול מולי.

מאי גולן: רק תנו לי לסיים את הטיעון הזה בהיבט משפטי.

שרן השכל: אבל יש לנו שאלה מאוד מאוד ספציפית.

שרן השכל: האם מבחינה חוקית, מבחינת החוק הישראלי, מותר לאוניברסיטה לאסור על כניסה של סטודנט עם דגל ישראל לתוך הקמפוס?

מאי גולן: אני לא מכיר הוראה כזאת.

קטי קטרין שטרית: כן.

קטי קטרין שטרית: בבר אילן זה היה.

מאי גולן: ואם תתקבל פנייה בנושא הזה, היא תיבדק אל מול המוסד, כמו שהתקבלו פניות בנוגע לזה, שהמוסדות לא מניפים את הדגל על פי חוק הדגל, הסמל וההמנון.

מאי גולן: אנחנו פנינו לכל מוסד שקיבלו פניה בנושא הזה ומבררים שבאמת המוסדות מחויבים - - -

יעקב מרגי: חבל על הזמן, להשקיע בהם.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: אז אני שמחה אולי לבשר כאן, קודם כול, לסטודנטים שפנו אלינו שגם על פי הייעוץ המשפטי של המל"ג, אין כל מניעה מסטודנט ישראלי להיכנס לקמפוס גם דגל ישראל.

שרן השכל: אין כל מניעה משפטית או חוקית להיכנס לקמפוס עם דגל ישראל.

שרן השכל: אני לא מאמינה.

שמחה רוטמן: מה, איזה חידוש.

קטי קטרין שטרית: את לא מאמינה שאת אומרת את זה.

שמחה רוטמן: - - - בישראל בשביל שיישמע המשפט הזה.

גלית דיסטל אטבריאן: אבל, שרן, יש מניעה מעשית לסטודנטים שעושים את זה.

דורית יצחק: חשוב לציין שזה דגל גם של ערביי ישראל.

דורית יצחק: והסטודנטים הערבים לומדים בארץ ישראל.

שרן השכל: רגע, רגע.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: אני עדיין בהלם שזה צריך להיאמר.

שרן השכל: ברור.

שרן השכל: זה מובן מאליו.

דורית יצחק: זה גם הדגל שלהם.

שרן השכל: אבל, אבל, מפה יוצאת בקשה.

שרן השכל: נמצאים פה המון המון סטודנטים פעילים שנמצאים בקמפוסים.

שרן השכל: במידה שאחד הקמפוסים למעשה אוסר עליהם את הדבר, אני מבקשת שתפנו מכתב אלינו, לוועדת החינוך, אליי ברמת האישית, ולמל"ג עצמו שלא יגידו אחר כך שלא קיבלו פנייה, על מנת שהם יוכלו לפנות לאותה אוניברסיטה ולנזוף ולוודא מה היה המקרה ואיך למעשה הוא נעשה.

נירה לאמעי רכלבסקי: אפשר גם לתקוף את התקנון בבית המשפט.

שרן השכל: כן.

שרן השכל: אבל השאלה היא אם התקנון עומד בחוק הישראלי.

שמחה רוטמן: לא.

שמחה רוטמן: השאלה אם התקנון אוסר את זה.

שמחה רוטמן: התקנון אוסר את זה?

נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא יודעת.

שמחה רוטמן: לא.

שמחה רוטמן: אם התקנון לא אוסר את זה, לא צריך לתקוף את התקנון.

שמחה רוטמן: צריך לשאול את המל"ג.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: שאלה נוספת שעולה כאן מחברי הכנסת שלמעשה דיבור כאן לפני כן, אנחנו מבינים – תראו, מדינת ישראל היא לא במצב, בואו נקרא לזה, ביטחוני רגיל.

שרן השכל: אין אף מדינה שאפשר להשוות אותה.

שרן השכל: אלון, אתה הבא בתור, אגב.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: הוא קידם אותי בתור.

יעקב מרגי: אה, טוב שחזרת.

יעקב מרגי: לא מוותר לנו.

שרן השכל: אנחנו נמשיך את הדין עד בחצי.

יהודית גידלי: כן.

יהודית גידלי: התחלנו מאוחר, בגלל זה.

שמחה רוטמן: אני ממש חייב לעוף.

שרן השכל: כמה חברי כנסת העלו את הנושא הזה של הנפת דגל פלסטין בקמפוסים ישראליים.

שרן השכל: עכשיו, תקשיבו, אם אנחנו הולכים עכשיו לכל קמפוס, אני לא יודעת, בארצות הברית, אוקיי?

שרן השכל: ומניפים שם את דגל הטאליבן, לא נראה לי שזה ככה יעבור בסוג של שקט.

קטי קטרין שטרית: או של דעא"ש.

יעקב מרגי: כלומר, באמת יש כאן ישות עוינת.

נירה לאמעי רכלבסקי: יש חוק, חוק המאבק בטרור.

נירה לאמעי רכלבסקי: אולי חשוב להדגיש על חוק המאבק בטרור.

שרן השכל: אז היועצת המשפטית רגע תחדד את הדברים.

נירה לאמעי רכלבסקי: יש חוק ויש איזושהי הנחיית יועמ"ש לגבי אכיפת החוק הזה.

נירה לאמעי רכלבסקי: חוק המאבק בטרור, בסעיף 24, מדבר על גילוי הזדהות עם ארגון טרור.

נירה לאמעי רכלבסקי: והחוק אומר: העושה מעשה של הזדהות עם ארגון טרור, לרבות בדרך של פרסום דברי שבח, תמיכה או אהדה, הנפת דגל, הצגה או פרסום של סמל".

נירה לאמעי רכלבסקי: כלומר, הנפת דגל כשלעצמה של ארגון טרור היא עבירה על ספרים החוקים.

נירה לאמעי רכלבסקי: אולם, לגבי דגל הרשות הפלסטינית שזהה לדגל אש"ף שלא הוצא מרשימת ארגוני הטרור, יש הנחיה שאכיפה לגביו תהיה רק אם הנפה באמת נעשית בנסיבות שיש בהן הסתה.

שמחה רוטמן: למשל: "בדם, באש נפדה את פלסטין".

יעקב מרגי: "ברוח, בדם".

נירה לאמעי רכלבסקי: בסדר.

נירה לאמעי רכלבסקי: אני רק מסבירה את המצב החוקי.

נירה לאמעי רכלבסקי: כלומר, לא שכשלעצמו, אם הדגל, אני לא יודעת מה, תלוי על מרפסת של מישהו, אלא אם באמת הוא מונף במסגרת שיש בה את - - -

שרן השכל: במקרה שגם המלל, זאת אומרת, זה לא רק הנפה, אלא גם הקריאות והמלל - -

קטי קטרין שטרית: כן.

קטי קטרין שטרית: זה מה שקורה.

שרן השכל: - - למעשה גם כן עומדים באותה מסגרת.

נירה לאמעי רכלבסקי: נכון.

נירה לאמעי רכלבסקי: הופכים להיות במסגרת שיש בה כדי הבעת הזדהות שיכולה להביא לפגיעה בסדר הציבורי.

קטי קטרין שטרית: כן.

שרן השכל: אוקיי.

נירה לאמעי רכלבסקי: במקום ציבורי, באופן שאנשים יכולים לראות או לשמוע.

נירה לאמעי רכלבסקי: כלומר, בנסיבות האלה.

שרן השכל: עכשיו, אנחנו מבינים שיש פה בעצם עבירה על החוק הישראלי.

שרן השכל: היא מתבצעת בשבועות האחרונים בקמפוס אחר קמפוס.

קטי קטרין שטרית: נכון.

שרן השכל: עכשיו, אני עוד מעט אפנה למשטרה בעניין הזה.

שרן השכל: אבל מבחינת המל"ג, זה לא מניף אצלכם סוג של דגל אדום?

שרן השכל: אין איזו הנחיה?

שרן השכל: כלומר, מה ההוראות מבחינת

שרן השכל: כם לאוניברסיטאות בעניין הזה?

שרן השכל: הן פשוט עוברות על החוק הישראלי.

מאי גולן: קודם כול, בנוגע להנפת דגלי פלסטין, אש"ף, אנחנו לא קיבלנו פניות בנושאים האלה.

קטי קטרין שטרית: מה?

מאי גולן: אנחנו מקבלים פנייה, בוחנים אותה, גם מבחינה עובדתית, וגם מבחינה משפטית - - -

שרן השכל: רגע, רגע, עמרי.

יעקב מרגי: צודקים.

יעקב מרגי: מי זה המל"ג?

יעקב מרגי: הם לא קיימים, המל"ג.

יעקב מרגי: הוא צודק.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: רגע.

נירה לאמעי רכלבסקי: גם אם זה גילוי הזדהות עם ארגון טרור באופן ברור?

שרן השכל: עמרי, אני לא חושבת שאתם צריכים רק ככה כמל"ג להיות במגננה, אוקיי?

שרן השכל: כלומר, כל פעם שולחים לכם פנייה.

שרן השכל: אני לא נכנסת לוויכוח אם נשלח או לא נשלח, משום שנאמרים כאן שכן נשלחו פניות.

שרן השכל: אני שמה את זה בצד.

שרן השכל: אבל השאלה שלי, במקום להיות כל הזמן במגננה, אתם רואים שהנושא כרגע בתקשורת, אתם רואים שזה הגיע לכדי אלימות בקמפוסים.

שרן השכל: סטודנטים פונים אלינו, מבקשים לעזור להם לעבור ללמוד בזום כי הם פוחדים.

שרן השכל: שמעתם את גליה מקודם.

שרן השכל: היא פוחדת להיכנס לכיתה שלה, משום שבוע לפני כן היא ישבה שם, יושבת לידה מישהי שעשתה את אותן קריאות הסתה שאסורות על פי חוק.

גליה אור מלכה: ונעצרה.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: אני אומרת, יש פה קו גבול.

קטי קטרין שטרית: יש פנייה, שרן.

קטי קטרין שטרית: אני מחזיקה פנייה של ראש עיריית באר שבע לפרופ' חיימוביץ' עכשיו, ממש ברגע הזה, שהוא אומר לו: "זעזוע ובושה מאירועי היום בקמפוס של אוניברסיטת בן גוריון".

קטי קטרין שטרית: הוא אומר שזה קורא להסתה והוא חושש כי הוא בעצמו, ראש עיר, מבין שזה גולש אחר כך לרחובות.

גלית דיסטל אטבריאן: שרן, עוד פיסת אינפורמציה חשובה ומאוד רלוונטית.

גלית דיסטל אטבריאן: התקנון באוניברסיטה העברית לא מאפשר התקבצות עם דגל ישראל.

גלית דיסטל אטבריאן: זה התקנון.

שרן השכל: אנחנו כאן מבינים שבסופו של דבר אתם חייבים למצוא את הדרך גם להיות אקטיביים.

שרן השכל: אתם לא יכולים לעמוד מן הצד, לראות שאותן אוניברסיטאות שאתם אחראים עליהן עוברות על החוק.

מאי גולן: כמובן.

מאי גולן: קודם כול, חשוב לחדד את האחריות לעמוד בהוראות החוק של המוסדות.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: בין אם קיבלתם תלונות מסטודנטים בודדים או לא, עומדים שם סטודנטים מופחדים, ומה אתם עושים?

שרן השכל: מה, אתם ממתינים לפניית הציבור?

שרן השכל: אתם לא רואים את זה בתקשורת?

מאי גולן: מרב כבר ציינה את זה, שהיא פנתה באופן אקטיבי לכל נשיא המוסדות להשכלה גבוהה וחידדה את העניין שהם מחויבים לעמוד בהוראות חוק הדגל, הסמל וההמנון.

שרן השכל: רגע.

שרן השכל: אבל אני לא מדברת על הוראות חוק הדגל, הסמל וההמנון.

שרן השכל: אני מדברת על חוק הטרור.

יעקב מרגי: אני לא יכול להתאפק.

יעקב מרגי: אתם מנותקים ממה שקורה בהשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: אתם מנותקים.

שרן השכל: סליחה.

שרן השכל: אני מדברת כאן על חוק המאבק בטרור.

שרן השכל: חוק המאבק בטרור שלמעשה האוניברסיטאות מפירות את החוק.

מרב אברהמי: זו האחריות של המוסדות האקדמיים.

קטי קטרין שטרית: לא, לא.

קטי קטרין שטרית: זו אחריות שלכם.

קטי קטרין שטרית: אתם המל"ג.

קטי קטרין שטרית: אתם המל"ג.

קטי קטרין שטרית: אתם אחראיים עליהם.

קטי קטרין שטרית: זה לא נכון.

קטי קטרין שטרית: אתם עכשיו זורקים את האשמה על הנשיאים.

יעקב מרגי: שיתקנו את חוק המל"ג.

יעקב מרגי: היא צודקת.

יעקב מרגי: הם מנותקים בכלל.

יעקב מרגי: הם סתם גוף ערטילאי.

יעקב מרגי: תתקנו את חוק המל"ג.

יעקב מרגי: הם מיותרים.

קטי קטרין שטרית: אתם אחר כך באים לבקש מאיתנו לסייע להם לקבל תקציבים.

קטי קטרין שטרית: אתם תקבלו אפס תקציבים בפעם הבאה שתבקשו.

שרן השכל: היי, היי.

שרן השכל: קטי, תודה רבה.

קטי קטרין שטרית: חוצפה.

שרן השכל: חבר הכנסת אלון טל שהמתין בהמון המון סבלנות ולא התפרץ.

קטי קטרין שטרית: הם יודעים להגיע לכאן לבקש תקציבים.

שרן השכל: היי.

שרן השכל: קטי, אני לא רוצה להוציא אותך לעוד שתי דקות.

שרן השכל: די.

אלון טל: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אלון טל: אני מצטרף לברכות על עצם הדיון הזה.

אלון טל: אני מדבר בתור אחד, אני חשוב שמכל אחד פה, אני הכי לא מנותק מהאוניברסיטה, כי לימדתי שם.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה המל"ג?

שרן השכל: מרגי.

אלון טל: אני לא הייתי אף פעם חבר המל"ג.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הוא פונה אליי.

יעקב מרגי: אני פניתי למל"ג.

יעקב מרגי: המל"ג מנותקת ממה שקורה באוניברסיטאות.

שרן השכל: מרגי, די.

אלון טל: אני לא כיוונתי להתקפה אישית.

אלון טל: לא התכוונתי לזה.

אלון טל: אני פשוט אומר שהייתי חבר סגל באוניברסיטת בן גוריון ולימדתי בעברית ואני ראש חוג באוניברסיטת תל אביב.

אלון טל: אני קצת מבין מה שקורה.

יעקב מרגי: נדליק משואה ביום העצמאות.

שרן השכל: די, מרגי.

אלון טל: ולכן אני רוצה לומר, קודם כול, שחשוב שיהיה שיח פוליטי תוסס וענייני בקמפוס כל אוניברסיטה.

אלון טל: זה חלק מהמורשת של אוניברסיטאות.

אלון טל: שם באמת מאבקים אידיאולוגיים ואינטלקטואליים צריכים להתנהל.

אלון טל: השאלה היא איך לומר.

אלון טל: וכולנו מכירים את המשל של מי שצועק אש בקולנוע וזה פסול, ולצעוק אש במקום אחר אולי זה בסדר.

אלון טל: ומה שאני למדתי היום הוא באמת כנראה שהמידתיות או האיזון הזה הופר.

יעקב מרגי: הופר.

אלון טל: ומהסרטון שראיתי לגמרי הזדעזעתי.

אלון טל: אני חושב שפה ראשי האוניברסיטאות צריכים להבין שהם, אף על פי שלא נעים להם, כי צריכים באמת להבליג, לגלות איפוק, ברגע שגם הסטודנטית קוראת לאנשים להיות שהידים ובאמת צועקת דברים מאוד מאוד בוטים, וברגע שהסטודנטים מפחדים להביע את דעתם, יש צורך להתערב.

אלון טל: כנראה שהרצון לאפשר שיח ציבורי הלך קצת רחוק מדי.

אלון טל: ולכן השיח הזה מאוד מאוד חשוב.

קטי קטרין שטרית: מאוד חשוב.

אלון טל: ואני חושב שיש מה לעשות.

אלון טל: מאידך, בואו נזכור שחשוב שכן יתקיים ויכוח וזה בסדר גמור.

אלון טל: אבל אם אנחנו בעצמנו לא נקשיב אחד לשני ונתערב כל פעם, אנחנו בעצם משדרים לאותם סטודנטים שהעיקר הוא לצעוק בקול ולא להקשיב זה לזה.

אלון טל: ולכן אני מקווה שבדיון ביום שני, וחשוב שיהיה לזה המשך, נקשיב אחד לשני, לא נתערב.

אלון טל: אני גם כן את ההתפרצות של חלק מחברי הכנסת.

אלון טל: ובואו ביחד ליצור אווירה אקדמית בריאה שמאשפרת החלפת דעות, ובעיקר חינוך.

שרן השכל: ללא אלימות.

שרן השכל: ללא אלימות.

קטי קטרין שטרית: אלון, זה לא מעניין אותם.

קטי קטרין שטרית: הם רוצים להחליף את המדינה לגמרי.

דורית יצחק: זה הרי המהות של יום הנכבה.

קטי קטרין שטרית: נכון.

קטי קטרין שטרית: יושבת-ראש הוועדה, תדעי לך שיש כבר סטודנטים שבוחרים לבוא ללמוד במוסדות שבהם אין את התופעות האלה, כמו באוניברסיטת אריאל, לדוגמה.

קטי קטרין שטרית: חד-משמעית, סטודנט שרוצה ללכת ללמוד, מתחיל לבחון איפה טוב ללכת ללמוד.

שרן השכל: קטי, תודה.

שרן השכל: אני מעוניינת לשמוע כרגע את נציגי המשטרה והמשרד לביטחון הפנים.

שרן השכל: נמצא איתנו נציג דוברות המשטרה, שבתאי.

קריאה: לא, לא.

קריאה: יש דוברת.

יעקב מרגי: תנו לה לשבת.

יעל אגמון נכט: אפשר יהיה לשמוע גם את הסטודנטים שוויתרו על יום לימודים בשביל להיות כאן?

שרן השכל: כן.

שרן השכל: תעבירו לי את השמות שלכם.

שרן השכל: אני אנסה לשלב תוך כדי גם כן.

איסלאם עאזם: איסלאם עאזם.

יעקב מרגי: בפתק, בפתק.

שרן השכל: בפתק.

יעל אגמון נכט: נתתי פתק כבר בתחילת הדיון.

שרן השכל: תעבירו לי עוד פעם.

שרן השכל: כן, בבקשה.

שרון פרץ: צוהריים טובים.

יהודית גידלי: תציגי את עצמך, בבקשה.

שרון פרץ: שרון פרץ, נציגת חטיבת החקירות.

שרן השכל: שרון, כן.

שרן השכל: אנחנו שמענו כאן באמת דברים מאוד קשים מטעם הסטודנטים.

שרן השכל: בסופו של דבר, אתם אחראים על השמירה על המרחב הציבורי, בין אם זה שם או בחוץ.

שרן השכל: עכשיו, עולות פה טענות מאוד קשות, מספר טענות.

שרן השכל: בואו נחלק את זה לשלוש, אוקיי?

שרן השכל: הדבר הראשון הוא באמת סטודנטים שמגיעים ואין להם את הביטחון בקמפוס שגופם לא ייפגע, ממש ככה.

שרן השכל: מאוימים באלימות, יותר מבאלימות, בחייהם.

שרן השכל: זה מה שהם מרגישים.

שרן השכל: הבעיה השנייה היא בעצם ההסתה שמתקיימת בקמפוס.

שרן השכל: ויש פה עבירה ברורה על חוק הטרור.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: כפי שגם היועצת המשפטית ציינה לפני כן.

שרן השכל: אותם סטודנטים שלמעשה קוראים קריאות ממש כמעט מפורשות לרצח, הולכים אחר כך ויושבים לצד סטודנטים אחרים, והם פוחדים.

שרן השכל: הם פוחדים.

שרן השכל: הרי גם אנחנו, לפעמים גם למשטרה, הסיבה שבגללה אתם לא מצליחים למעשה לאכוף או לעצור 100% מכלל מקרי הטרור או מכלל הפיגועים היא כי יש דברים שאנחנו עדיין לא מבינים על מתי הטריגר הזה שבאמת עובר מסוג של דיבור לביצוע.

שרן השכל: ואותם סטודנטים נמצאים בחשש מתמיד אם אותו קו גבול יעבור שם בקמפוס ומתי.

שרן השכל: האם זו שאלה של זמן?

שרן השכל: והדבר השלישי הוא באמת הגעה למקרי אלימות של ממש.

שרן השכל: כלומר, סטודנטים אחרים יצא פצועים, מדממים, מתוך הקמפוסים אחרי ההפגנות שהתקיימו שם.

שרן השכל: עכשיו, אתם כמשטרה אחראים על השמירה על הביטחון שלהם, על המרחב הציבורי.

שרן השכל: יש פה עבירות שלדעתי חמורות בהרבה ממקרים אחרים.

שרן השכל: איך אתם מתמודדים?

שרן השכל: מה אתם עושים?

שרן השכל: מה היו התוצאות בשבועות האחרונים בכל המקרים?

שרון פרץ: אז ראשית, אני לא יודעת לומר לך – שומעים?

יעקב מרגי: כן, כן.

יעקב מרגי: שומעים.

שרון פרץ: ראשית לגבי מספר האירועים שטופלו בשבועות או בימים האחרונים במסגרת המחאות באוניברסיטאות, אני לא יודעת לומר לך נתונים, אני מתנצלת.

שרון פרץ: אנחנו קיבלנו את הזימון אתמול בערב ואין לי את האפשרות.

שרן השכל: אתמול בערב רק קיבלתם את הזימון?

שרון פרץ: נכון.

שרן השכל: אוקיי.

שרון פרץ: בסד הזמנים הזה אני לא יכולה לתת את הנתונים, ואני גם לא יודעת לומר - -

שרן השכל: תמיד זה ככה.

יעקב מרגי: לדיון הבא.

שרון פרץ: - - אם זה נתון שאני יכולה לומר אותו.

נירה לאמעי רכלבסקי: אבל מה המדיניות של כניסה לקמפוסים?

שרון פרץ: שנייה.

שרון פרץ: היו מספר אירועי 100 במסגרת המחאות האלה.

שרון פרץ: הגיעו לשם והיה טיפול משטרתי.

שרון פרץ: בכל מה שקשור לדיווח על עבירות מתחום חופש הביטוי, כל דיווח כזה נבחן לגופו.

שרון פרץ: אנחנו פועלים וזה מועבר לפרקליטות המדינה לבחינה אם לפתוח – הם בעצם הגורם המוסמך להחליט אם לפתוח בחקירה בגין המקרים האלה או לא.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: אבל האם אתם הגשתם לפרקליטות תיק?

שרן השכל: כמה תיקים הגשתם בשבועות האחרונים על מקרי האלימות בקמפוסים?

שרן השכל: כלומר, את משרד המשפטים אנחנו נשאל אחר כך, כמה מתוך התיקים שהכנתם הם החליטו להעמיד לדין, חלק החליטו שלא.

שרן השכל: אבל אתם מבחינת

שרן השכל: כם, כמה תלונות קיבלתם בשבועות האחרונים?

שרן השכל: וכמה מהמקרים האלה החלטתם להעביר לפרקליטות להעמדה לדין?

שרון פרץ: אז שוב, אין לי נתונים בנוגע לכמה.

שרון פרץ: אבל ככל שהוגשו תלונות, הן יטופלו וייבחנו או שכבר נבחנו ויועברו לפרקליטות המדינה.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: אז גם אין לנו נתונים על העניין הזה.

שרן השכל: מה המדיניות שלכם מבחינת ההפגנות?

שרן השכל: האם אתם, כאשר סטודנטים רוצים לבוא ולהפגין עם דגלים וכו' ביום הנכבה וכול זה, האם הם צריכים לבקש מכם אישור הפגנה?

שרון פרץ: כל עוד ההפגנה היא הפגנה לגיטימית.

קטי קטרין שטרית: מה זה לגיטימית?

יעקב מרגי: מאושרת.

שרון פרץ: על פי חוק.

שרן השכל: רגע, אבל האם הם נדרשים לאישור הפגנה או שהם יכולים פשוט לצאת ולהפגין?

שרון פרץ: אם השאלה היא בנוגע להנפת הדגלים, הדגל הפלסטיני - - -

שרן השכל: תראי, זה לא נראה לי התקהלות.

שרן השכל: יש יותר מ-50, נכון?

שרון פרץ: אוקיי.

שרן השכל: בתוך כל הסרטונים האלה.

קטי קטרין שטרית: שלושה אנשים זה התקהלות.

שרן השכל: שלושה?

קטי קטרין שטרית: כן.

קטי קטרין שטרית: זה החוק.

שרן השכל: מכמה אנשים הם צריכים לבקש כבר אישור להפגנה?

שרון פרץ: אני רק רוצה להזכיר שההפגנות האלה בוצעו במסגרת המוסדות האקדמיים.

שרון פרץ: וכל עוד הן היו מחאה לגיטימית ולא נדרשנו לטיפול משטרתי שם, אז באמת לא היינו שם.

שרון פרץ: וככל שנדרשנו, אז הדברים טופלו.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: בעיקרון, על כל הפגנה שיש נדרש אישור משטרתי.

שרן השכל: האם על פי התקנונים של האוניברסיטאות, שלמעשה בתקנון, אם מישהו רוצה לקיים הפגנה, כתוב: אתם צריכים לבקש אישור מהאוניברסיטה.

שרן השכל: האם במקביל הם נדרשים לבקש גם מכם אישור לקיום הפגנה או שזה לא נדרש על פי חוק?

שרן השכל: ויש להם את ככה כרטיס חופשי.

שרון פרץ: אני לא מכירה את זה.

שרון פרץ: אני יכולה לבדוק.

יעקב מרגי: לדיון הבא תהיה יותר מוכנה.

יעקב מרגי: שיבואו יותר מוכנים לדיון הבא.

נירה לאמעי רכלבסקי: - - -

שרן השכל: לא צריך אישור משטרה.

שרן השכל: אוקיי.

קטי קטרין שטרית: אני בשוק.

נירה לאמעי רכלבסקי: באישור שלהם - - -

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: כן, השאלה אם זה במסגרת החוק, על ההתקהלות.

גלית דיסטל אטבריאן: את יודעת שבאוניברסיטה העברית צולמה במצלמות סגנית נשיאת האוניברסיטה שבאה לשוטרים והעיפה אותם מהקמפוס כי הם מחוללים הסתה?

גלית דיסטל אטבריאן: ידוע לך המקרה הזה?

שרון פרץ: אני לא מכירה את האירוע.

שרון פרץ: ואני גם לא יכולה להתייחס לאירועים ספציפיים, בוודאי שלא במסגרת הוועדה.

נירה לאמעי רכלבסקי: הנחיה של המל"ג מ-2014 היא: "מוסד מוכר להשכלה גבוהה לא ימנע או יגביל את זכותו של סטודנט לקיים פעילות ציבורית, לרבות להתארגן ולהפגין בכל נושא, אלא בהתקיים אחד או יותר מהתנאים: הפעילות אסורה לפי כל דין; יש בה פגיעה מהותית בקיום הסדיר של פעילות המוסד או למטרות מסחריות".

נירה לאמעי רכלבסקי: ולאור הנחיה הזאת מ-2014 שהוזכרה, המוסדות בעצם מתקינים לעצמם תקנונים.

נירה לאמעי רכלבסקי: ולמיטב הבנתי, כמעט בכל המוסדות אתה חייב אישור לפני שאתה מפגין.

נירה לאמעי רכלבסקי: אני לא חושבת שצריך אישור משטרה, למיטב הבנתי, אם זה בתוך הקמפוס.

יעקב מרגי: לא צריך?

קריאה: לא צריך.

נירה לאמעי רכלבסקי: זהו.

קטי קטרין שטרית: שהמל"ג יענו על זה.

יעקב מרגי: איזה מל"ג את מדברת?

יעקב מרגי: אל תעירי אותם משנ"צ.

קטי קטרין שטרית: אתה צודק.

יעקב מרגי: את מעירה אותם משנ"צ.

יעקב מרגי: זה לא מעניין אותם בכלל.

שרן השכל: אוקיי.

קטי קטרין שטרית: שלא יקבלו גם תקציב, יעקב.

נירה לאמעי רכלבסקי: כמעט בכל התקנות האלה יש איזשהו סייג שאומר שאם הדבר הזה מתדרדר למשהו לא חוקי, אפשר להפסיק את זה.

נירה לאמעי רכלבסקי: השאלה היא איך אוכפים את התקנונים הטובים האלה.

שרן השכל: כן.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: אני רוצה את זכות הדיבור לחברת הכנסת - - -

יעקב מרגי: מה?

שרן השכל: מה?

שרן השכל: כבר דיברת, לא?

יעקב מרגי: אני לא דיברתי.

יעקב מרגי: יאללה, תמיד דופקים את השחורים.

יעקב מרגי: תמיד דופקים את השחורים.

גלית דיסטל אטבריאן: מה, אני לבנה?

יעקב מרגי: את?

יעקב מרגי: כן.

שרן השכל: נכון.

שרן השכל: חבר הכנסת, יושב-ראש ועדת החינוך לשעבר, יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני פונה לסטודנטים, קודם כול, חבל לי.

יעקב מרגי: קודם כול, לפרגן לך, כי זה דיון טעון.

יעקב מרגי: מניסיוני, דיונים כאלה בדרך כלל מתפוצצים.

יעקב מרגי: כל הכבוד לך.

קטי קטרין שטרית: וטוב שכך.

יעקב מרגי: טוב שכך.

שרן השכל: נראה לי בשתי דקות רגיעה האלה זה עובר.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: דבר שני, אני אומר לך, חבל שהשקעת זמן במל"ג.

יעקב מרגי: הלוואי, החלום שלי הוא לשנות את חוק המל"ג, כי אין להם הרבה סמכויות.

יעקב מרגי: חבל להפריע את מנוחתם.

יעקב מרגי: הוות"ת קצת עוד עושה משהו.

יעקב מרגי: המל"ג, חבל, מיותר.

יעקב מרגי: הם לא צריכים לבוא.

יעקב מרגי: טוב, אני רוצה לדבר אליכם, הסטודנטים.

יעקב מרגי: אני חקרתי את התופעה הזאת פתולוגית.

יעקב מרגי: אני איש באר שבע.

יעקב מרגי: אני גר בנגב, במושב.

יעקב מרגי: קודם כול, בן גוריון, אני הייתי הפטריות שלה.

יעקב מרגי: הם איבדו אותי.

יעקב מרגי: אני אכנס בהם בכל הזדמנות שאני יכול.

יעקב מרגי: קודם כול.

יעקב מרגי: אני חקרתי את התופעה הפתולוגית.

יעקב מרגי: שימו לב, הם רוצים שתחששו.

יעקב מרגי: זו המלחמה שלהם.

יעקב מרגי: הם שנאבד את הביטחון העצמי שלנו, שלא נעז.

יעקב מרגי: ראיתם את התופעה שאנשים פחדו לשים דגל יום העצמאות על המכוניות.

יעקב מרגי: הם הצליחו, ניצחו אותנו, בגלל הרפיסות שלנו.

יעקב מרגי: אלה שכל השנה מדברים איתנו: חופש ביטוי, זה דאגה רק של השמאל.

יעקב מרגי: אוי ואבוי, מותר להם, למרצים שלהם, השמאלנים, לדבר בצורה הכי קיצונית, חופש הביטוי.

יעקב מרגי: ואם איזה קומץ סטודנטים – אני לא מצאתי מרצים ימניים, אני לא יכול להגיד אם איזה מרצה ימני אמר משהו.

קטי קטרין שטרית: הגזמת.

קטי קטרין שטרית: זה בתנאי קבלה.

קטי קטרין שטרית: אם אתה לא בשמאל, אתה לא.

דורית יצחק: אין מרצים ימניים.

דורית יצחק: ואם יש, הם יפחדו לדבר.

יעקב מרגי: שנייה.

יעקב מרגי: אני רק רוצה לומר.

יעקב מרגי: גברתי, אני באתי לדבר אל הסטודנטים.

קטי קטרין שטרית: אין מרצים בימין.

קטי קטרין שטרית: לא קיים.

יעקב מרגי: אני צייצתי, ובזה אני אסיים.

יעקב מרגי: אני באתי לדבר אליכם.

יעקב מרגי: קחו יוזמה.

יעקב מרגי: סליחה שאני אומר לכם.

יעקב מרגי: זה לא עניין של חקיקה.

יעקב מרגי: אם זה היה עניין של חקיקה, היינו מחוקקים.

יעקב מרגי: החוק מדבר בעד עצמו.

יעקב מרגי: להגיע למצב שאני צריך לשאול אם להרים דגל, דבר שמעורר אצלנו דמעות והתרגשות וצמרמורת מהתרגשות?

קטי קטרין שטרית: נכון.

יעקב מרגי: הם הצליחו בזה.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, רבותיי, אל תכניסו מורך.

יעקב מרגי: מה שעשית זה מעשה גבורה מתבקש.

יעקב מרגי: אבל צריך לשכפל.

יעקב מרגי: רבותיי, באגודת הסטודנטים, אני צייצתי באותו רגע.

יעקב מרגי: זו התנהלות מבישה של ראשי האוניברסיטאות.

יעקב מרגי: קחו את זה, קחו את הדגל כעניין שבשגרה עד שנבין, נבין, שהחזרנו לעצמנו את הגאווה הלאומית.

יעקב מרגי: לצערי הרב, יש מפלגות פוסט-ציוניות פה שהתקשורת נותנת להן לגיטימציה ומשחקים אותה כנאורים.

יעקב מרגי: הכניסו בנו מורך, כן, כן.

יעקב מרגי: אני הפטריוט.

יעקב מרגי: הם הכניסו בנו מורך.

יעקב מרגי: ואני אומר, טוב שזה קרה עם המשבר של הדגל.

יעקב מרגי: אולי זה מה שיעיר אותנו.

יעקב מרגי: זה נתן לנו אגרוף בפרצוף.

יעקב מרגי: לאיזה מצב הגענו, שאנחנו צריכים לשאול אם דגל ישראל זו התרסה?

יעקב מרגי: בושה וחרפה לאוניברסיטת בן גוריון.

יעקב מרגי: בושה וחרפה.

קטי קטרין שטרית: גם לעברית וגם לתל אביב.

יעקב מרגי: אני כבאר שבעי מתבייש.

יעקב מרגי: מתבייש.

גלית דיסטל אטבריאן: כל הארץ.

קטי קטרין שטרית: כל הארץ.

קטי קטרין שטרית: כל האוניברסיטאות.

קטי קטרין שטרית: בושה וחרפה לכל האוניברסיטאות.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים, חבר הכנסת יעקב מרגי.

שרן השכל: אני רוצה לתת לידידה אבישג?

ידידה אביגד: אביגד.

שרן השכל: אביגד.

שרן השכל: נעים מאוד.

שרן השכל: יושב-ראש אגודת הסטודנטים באריאל, לתת את ההזדמנות גם כן להציג את הדברים על מה שקורה באוניברסיטה, בבקשה.

ידידה אביגד: תודה רבה.

ידידה אביגד: קודם כול, באמת הנושא הזה ממש חשוב.

ידידה אביגד: בגלל זה אנחנו מודים לך שקידמת אותו.

ידידה אביגד: רציתי לענות לחבר הכנסת אבו שחאדה, אבל הוא הלך.

יעקב מרגי: זה לא יעזור.

יעקב מרגי: חבל על הזמן.

יעקב מרגי: זה לא יעזור.

שרן השכל: כן.

ידידה אביגד: אז זהו.

ידידה אביגד: הוא דיבר ששמחים על רצח עם וכאלה.

ידידה אביגד: אז אחרי כל פיגוע אנחנו שומעים בכפרים מסביב לאריאל שיש זיקוקים ויש שמחה.

ידידה אביגד: וזה לא קורה רק באש"ף.

ידידה אביגד: לצערי, זה קורה גם בעיירות מעורבות, כגון לוד ועוד כמה כאלה.

שרן השכל: יפו, חיפה.

ידידה אביגד: יש לא מעט, לצערי.

ידידה אביגד: עכשיו לגבי הקמפוסים שאמרתם שאין נציגים מהאוניברסיטאות, אני לא יודע מה קורה בכל האוניברסיטאות, אבל אני פשוט יודע באוניברסיטה שלנו, שברוך השם, היא אוניברסיטה ציונית.

ידידה אביגד: ובאוניברסיטה שלנו קיים את הדו-קיום הכי יפה שיש.

ידידה אביגד: יש לי גם תמונות.

ידידה אביגד: פעם העברתי גם לחברי הכנסת, של ממש מישהו, מ"פ בצבא, במילואים, רואים אותו לומד יחד עם בחורה ערבייה עם כל הרעלה.

ידידה אביגד: והם לומדים יחד מדעי המדינה ומזרח תיכון או משהו כזה.

ידידה אביגד: אני רוצה להגיד שאצלנו באמת גאים במדינה ובכל סמליה.

ידידה אביגד: ברוך השם, לא מניפים דגלים של מדינת אויב, ובטח ובטח גאים ומניפים דגלים של מדינת ישראל.

ידידה אביגד: אחרי כל פיגוע, אחרי כל דבר, אנחנו פותחים בספריה שולחן עם נרות.

יעקב מרגי: איזו אוניברסיטה?

ידידה אביגד: אוניברסיטת אריאל בשומרון.

קטי קטרין שטרית: אריאל.

קטי קטרין שטרית: אחרונת המוהיקנים.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: שכחת שכמעט לא הייתם לגיטימיים.

ידידה אביגד: זה מה שאני רוצה לדבר בסוף.

קטי קטרין שטרית: אחרונת המוהיקנים.

ידידה אביגד: אני רוצה להגיד שאצלנו כל פעם, כל אחד שנצרח, בין אם הוא למד באריאל, גם אלה מתל אביב, לא משנה איפה, אנחנו שמים שולחן עם נרות.

ידידה אביגד: כל הסטודנטים מדליקים.

ידידה אביגד: קוראים פרק תהילים משותף.

ידידה אביגד: עשינו גם עצרת בעקבות כל הפיגועים שהיו.

ידידה אביגד: אני רוצה להגיד עוד שאצלנו בכל כיתה ובכל משרד מונפים דגלי ישראל בגאווה.

ידידה אביגד: ובכל טקס שהאוניברסיטה עושה גם למצטיינים, גם לא משנה איזה טקס זה יהיה, לא מחייב שזה מדבר משהו על המדינה, תמיד אנחנו מסיימים אותו בהמנון התקווה.

ידידה אביגד: תמיד.

ידידה אביגד: וכמובן שיש בו דגלי ישראל.

ידידה אביגד: אז אני לא יודע בדיוק לגבי החוק, אם הוא כולל גם את שירת התקווה וכאלה בטקסים, אבל נראה לי שחובה גם לעשות את הדבר הזה.

ידידה אביגד: ובאמת אני רוצה להגיד שזה הזוי שדווקא האוניברסיטה שהכי גאה במדינה, הכי תומכת ובאמת עושה את הכול לקדם את המדינה, וגם הסטודנטים שלומדים, לומדים מתוך ציונות ומתוך לפתח את המדינה, בסופו של דבר היא האוניברסיטה שמוחרמת על ידי ור"ה – ועד ראשי האוניברסיטאות – ועל ידי עוד המון מרצים שמסכימים לפגוע בנו.

ידידה אביגד: תודה רבה רבה.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני רק אוסיף, אני יודעת שאתם כרגע עושים מחאה בעניין החרמה הזו.

שרן השכל: אני קבעתי עם אלחנן.

שרן השכל: הוא ביקש ממני אישית להגיע אליהם, לדעתי, זה בשבוע הבא.

ידידה אביגד: בשבוע הבא.

שרן השכל: אז אני אפגוש אתכם שם ונראה כיצד אנחנו יכולים לטפל בעניין הזה גם כן.

ידידה אביגד: תודה רבה.

שרן השכל: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לחברת הכנסת גלית דיסטל, בבקשה.

גלית דיסטל אטבריאן: תודה רבה.

גלית דיסטל אטבריאן: טוב, בהחלט, בהחלט זה דיון חשוב ואני מודה לכם שבאתם.

גלית דיסטל אטבריאן: בעיקר כי אני יודעת מה אתם עוברים, כי זה לא פעם ראשונה שאני מתעסקת בזה.

גלית דיסטל אטבריאן: עשיתי למעשה כנס לפני חצי שנה בדיוק על הנושא הזה.

גלית דיסטל אטבריאן: ושם באמת היה זמן רק לסטודנטים לדבר.

גלית דיסטל אטבריאן: ח"כים כמעט ולא דיברו.

גלית דיסטל אטבריאן: ועלו עדות אחר עדות אחר עדות מכל האוניברסיטאות בארץ, מבן גוריון, מהעברית, מתל אביב, מבית ברל, מבצלאל, צפון, דרום, לאורכה ולרוחבה של הארץ.

גלית דיסטל אטבריאן: אם אני אלקט עכשיו את כל עדויות שקיבלתי, אז האסוציאציה שלי היא המשל של הצפרדע שמתבשלת לאט בתוך סיר מים.

גלית דיסטל אטבריאן: ולמה הכוונה?

גלית דיסטל אטבריאן: דברים טריוויאליים שנראו לדור שלי ברורים מאליהם לחלוטין לאט לאט מתאדים מתוך הסיר הזה.

גלית דיסטל אטבריאן: והדברים שעבורי היו כמו אוויר לנשימה, עבורכם זה ממש מאבק, מאבק אמיתי.

גלית דיסטל אטבריאן: עכשיו, אני לא חושבת שזה המל"ג, ואני לא חושבת שזאת המשטרה, ואני לא חושבת שזה הסטודנטים מהחברה הערבית.

גלית דיסטל אטבריאן: אני חושבת שצריך לומר פעם אחת את האמת.

גלית דיסטל אטבריאן: זה הסגל.

גלית דיסטל אטבריאן: הרוח שמנשבת כרגע באקדמיה הישראלית עם הלובי החזק היא רוח בין פוסט-ציונית לאנטי-ציונית.

גלית דיסטל אטבריאן: את הסממנים לזה אני זוכרת כסטודנטית.

גלית דיסטל אטבריאן: למדתי גם באוניברסיטה העברית וגם באוניברסיטת תל אביב, ובשני המקרים חצי שיעור, לא משנה מה היה הנושא, הוקדש לכיבוד, הוקדש לכמה המדינה הציונית היא מדינה שקמה על חטא, הוקדש לרעיונות שמאפיינים אולי, אולי, אולי, אולי, 5% מהאוכלוסייה היהודית בישראל.

גלית דיסטל אטבריאן: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם עוד יותר מזה.

גלית דיסטל אטבריאן: זה הרבה יותר עמוק ממה שנדמה לכם.

גלית דיסטל אטבריאן: כי כשרוח המפקד, כשמרצה בכירה מתסכלת על דגל ואומרת: בדגל הזה יש מחלה, הדגל הזה הוא חולה; הסטודנט מבית ברל, וזה מקרה אמיתי, שתולה את דגל ישראל בחלון חדרו ויורד למטה וחוטף מכות ומביא לי לכנס את החולצה המוכתמת בדם, אני לא מאשימה את הסטודנט הערבי.

גלית דיסטל אטבריאן: אני מאשימה את המרצה הבכירה שקראה לדגל שלנו חולה.

שרן השכל: סיכום, בבקשה.

גלית דיסטל אטבריאן: כשבחורה בזום בתוך הרצאה יושבת ומאחוריה דגל ישראל, והמרצה אומר לה: אנא, תזיזי את הדגל מהזום, כי זה פוגע ברגשות שאר הסטודנטים – אני לא מאשימה אף אחד, לא את המשטרה, לא את המל"ג ולא את הסטודנטים.

גלית דיסטל אטבריאן: את המרצה.

גלית דיסטל אטבריאן: הם נוקמים בציונים; הם נוקמים בנושאי העבודה, אם נושא העבודה שלכם יהיה פטריוטי מדי, ציוני מדי.

גלית דיסטל אטבריאן: אתם יודעים מה?

גלית דיסטל אטבריאן: מקרה שאני שמעתי מסטודנטים מאוניברסיטה העברית, פשוט בגלל שהיא כתבה בעד נשים חרדיות, נאמרה לה מפורשות: את רוצה ציון טוב, גברת?

גלית דיסטל אטבריאן: תחליפי את המאסטר.

גלית דיסטל אטבריאן: זו רוח המפקד.

גלית דיסטל אטבריאן: זו הצפרדע שמתבשלת.

גלית דיסטל אטבריאן: ומול האנשים האלה תהיה מלחמה.

גלית דיסטל אטבריאן: ואני רק רוצה להוסיף משפט מסכם למה שאמר אלון כאן.

גלית דיסטל אטבריאן: אתם מדברים על מאבקים אידיאולוגיים, על שיח פוליטי, על ספקנות, על חשיבה ביקורתית, על חשיבה אקדמית.

גלית דיסטל אטבריאן: אין את זה יותר.

גלית דיסטל אטבריאן: הפרוגרסיביזם משיק ממש אחד לאחד לפשיזם.

גלית דיסטל אטבריאן: הם לא מאפשרים חשיבה ביקורתית.

גלית דיסטל אטבריאן: הם סותמים פיות.

גלית דיסטל אטבריאן: הכול בשם איזו רוח ליברלית מומצאת שהיא דכאנית.

גלית דיסטל אטבריאן: היא לא יכולה לשאת דעה שונה משלה.

שרן השכל: תודה.

גלית דיסטל אטבריאן: היא מתעמרת בדעה שונה משלה.

גלית דיסטל אטבריאן: ואתם יודעים את זה בגיליון הציונים שלכם.

גלית דיסטל אטבריאן: אז אני רק אוסיף משפט אחרון.

גלית דיסטל אטבריאן: אנחנו כאן.

גלית דיסטל אטבריאן: אנחנו נילחם.

גלית דיסטל אטבריאן: אנחנו לא ניתן לצפרדע הזו להמשיך להתבשל.

גלית דיסטל אטבריאן: וכל הכבוד לכם על האומץ.

גלית דיסטל אטבריאן: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני רוצה לתת את ההזדמנות ליועמ"ש של ור"ה, רחל בן ארי, שנמצאת איתנו גם כן בזום, שביקשה גם להתייחס לדברים.

שרן השכל: שלום רחל.

שרן השכל: מה שלומך?

מירב בן ארי: שלום.

מירב בן ארי: צוהריים טובים.

שרן השכל: צוהריים טובים.

מירב בן ארי: שלומי בסך הכול טוב.

מירב בן ארי: אחרי השעה האחרונה פחות טוב, כי אני חושבת שיושבים וטופלים על מוסדות להשכלה הגבוהה האשמות שווא.

קטי קטרין שטרית: טופלים?

יעקב מרגי: מסכינה.

שרן השכל: תני לה את זכות הדיבור, בבקשה.

מירב בן ארי: טופלים האשמות שווא.

מירב בן ארי: צריך לזכור, קודם כול, המוסדות להשכלה גבוהה לא מפירים חוק כמו שזה נאמר מספר פעמים בסשן הזה, כולל על ידי יושבת-ראש הוועדה, ואני מאוד מאוד מצרה על כך, לא את חוק הטרור ולא שום חוק אחר.

מירב בן ארי: יכולה להיות ביקורת על מידת האכיפה ולחשוב שאולי צריך לנהוג אחרת.

מירב בן ארי: אפשר לשוחח על זה.

שרן השכל: רגע, רגע.

שרן השכל: את טוענת, שנייה.

מירב בן ארי: סליחה, עכשיו אני מדברת.

שרן השכל: לא, לא, לא.

שרן השכל: את פה כדי לענות על השאלות שלנו לפני שאת כאן כדי לדבר.

שרן השכל: אוקיי?

מירב בן ארי: אני הייתי מבקשת להתייחס בדקה - - -

שרן השכל: את כדי לענות על השאלות המאוד מאתגרות האלו שאני מבינה שעד היום זה די זרם ככה מתחת לפני השטח.

מירב בן ארי: ממש לא, ממש לא.

שרן השכל: אבל כמו שאמרתי, אנחנו נשים על זה, אנחנו שמים כרגע, הוועדה תשים את האמצע על הדופק בעניין הזה והיא לא תרד מהנושא.

מירב בן ארי: מצוין.

שרן השכל: ולכן השאלה כאן היא: האם אתם אסרתם על סטודנטים להיכנס לקמפוסים של המכללות, של האוניברסיטאות, עם דגל ישראל?

מירב בן ארי: Never and ever.

גלית דיסטל אטבריאן: יש לי עדות של סטודנט מבן גוריון מוקלטת פה.

גלית דיסטל אטבריאן: את פשוט לא דוברת אמת.

מירב בן ארי: שנייה.

גלית דיסטל אטבריאן: את לא דוברת אמת.

קריאה: אני הייתי שם.

מירב בן ארי: האם רוצים תשובה?

מירב בן ארי: תנו לי להשלים.

שרן השכל: רגע.

מירב בן ארי: המקרה שתיארתם הוא מבחינת החריג, וגם הוא עניין של מספר דקות בעיניי מיותרות ולא היה צריך לקרות.

מירב בן ארי: ומייד אחרי זה נתנו לסטודנט להיכנס.

מירב בן ארי: אז כל העניין הזה, תראו, בואו, המוסדות להשכלה הגבוהה זה בבועה של החברה הישראלית.

מירב בן ארי: וכשאנחנו נמצאים בתקופה עם מתיחות מאוד חריפה, אז בוודאי שדברים קשים יוצאים גם בתוך האוניברסיטאות כמו גם נתונים בבתי חולים בחברה שהיא מאוד מגוונת ויש שם מכל וכול מכל המינים ומכל הסוגים, וטוב שכך.

מירב בן ארי: אז המבחנים שבאמת גבול הדק בין חופש ביטוי לבין הסתה, שהוא כמובן מותר ומבורך, לעומת הסתה ואלימות שהן כמובן אסורות וחמורות, והוא באמת גבול דק שצריך הרבה חוכמה ואיפוק איך מתמודדים איתו.

שרן השכל: רחל, שנייה.

שרן השכל: כשאתם רואים בשבועות האחרונים שאותם דברי הסתה שקורים, כמו שראינו את הסרטונים כאן לפני: "ברוח, בדם, נפדה את פלסטין", ומגבים את השהידים בסרטונים שהראו לפני כן בתוך ההפגנות האלה, ושזה מגיע לכלל אלימות ממש, סטודנטים יוצאים פצועים משם.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: יוצאים לחדרי מיונים.

שרן השכל: את רואה דם על החולצות.

מירב בן ארי: חמור מאוד.

שרן השכל: מה אתם כוועד ראשי האוניברסיטאות, איך אתם מתמודדים עם זה?

מירב בן ארי: חמור מאוד.

שרן השכל: מה?

שרן השכל: התכנסתם?

שרן השכל: החלטתם?

שרן השכל: מה אתם עושים עם זה?

מירב בן ארי: שנייה.

מירב בן ארי: חמור מאוד מאוד מאוד.

מירב בן ארי: וצריך לזכור שהאמצעים של המוסדות להשכלה הגבוהה מטבע הדברים, וטוב שכך, הם אמצעים מוגבלים.

מירב בן ארי: זה לא רשויות חקירה וזה לא רשויות אכיפה.

מירב בן ארי: אז יש נהלים פנימיים.

מירב בן ארי: אפרופו, דובר פה על הפגנות.

מירב בן ארי: כל הפגנה במוסד להשכלה גבוהה צריכה לקבל אישור הנהלה.

מירב בן ארי: יש נהלים שהם לא אחידים, אבל הם דומים ברוחם בכל האוניברסיטאות.

שרן השכל: לא, זה ברור.

שרן השכל: אבל כשאתם רואים פגיעה אחר פגיעה, איך אתם ממשיכים לאשר את זה?

מירב בן ארי: שנייה.

מירב בן ארי: תני לי להשלים.

מירב בן ארי: אולי לא נעימה התשובה, אבל תנו לי להשלים.

מירב בן ארי: יש תקנוני משמעת.

מירב בן ארי: מטבע הדברים, טיפול במשמעת זה לא כאן ועכשיו.

מירב בן ארי: זה לא מעצרים ולא כתיב אישום.

מירב בן ארי: וכאשר הדברים מגיעים לעבירות פליליות, הכתובת היא כמובן רשויות אכיפה, משטרת ישראל, ותלונות מוגשות וצריכות להתברר כמו תלונות על עבירות פליליות צריכות להתברר.

עאידה תומא סלימאן: דבר שדווקא קורה עם הסטודנטים הערבים.

עאידה תומא סלימאן: המשטרה ישר מתערבת.

עאידה תומא סלימאן: לא מחכים, לא למשמעת ולא לכולם.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: רחל, האם אכן אתם הגשתם בחודשיים האחרונים פעם אחת תלונה במשטרה?

מירב בן ארי: אני צריכה לבדוק את זה.

מירב בן ארי: אני גם בהתרעה יחסית קצרה.

מירב בן ארי: אני צריכה לבדוק את זה ואני אשמח לתת תשובה.

עאידה תומא סלימאן: הם אפשרו מעצר של סטודנטים?

עאידה תומא סלימאן: זה חטיפה מתוך מהאוניברסיטה.

שרן השכל: רגע.

שרן השכל: זה לא העניין.

שרן השכל: ברגע שהסטודנט עובר על החוק, אז המשטרה מטפלת.

הלל שנקולבסקי: סטודנטים אלימים.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא תדבר אליי.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא תפנה אליי.

שרן השכל: חבר'ה, הנהלים מתקיימים גם עכשיו, למרות שכל חברי הכנסת כבר יצאו.

שרן השכל: אוקיי?

עאידה תומא סלימאן: אתה לא תפנה אליי.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: כשאנחנו רואים בעצם שהפגנה אחר הפגנה הופכת ליותר יותר אלימה ויוצרת ממש פחד וחרדה בקרב הסטודנטים, למה ממשיכים לאשר את אותן הפגנות כרגע ולא עוצרים אותן רגע ואומרים: חבר'ה - - -

עאידה תומא סלימאן: למה את קוראת להן אלימות?

עאידה תומא סלימאן: כי מי שביצע את האלימות באוניברסיטת תל אביב היו התא של "אם תרצו".

שרן השכל: זה לא נכון.

שרן השכל: זה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: ובסוף נעצרו הסטודנטים הערבים.

שרן השכל: עאידה.

אלין נסרה: זה נכון.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שקרה.

עאידה תומא סלימאן: אני נכחתי שם.

הלל שנקולבסקי: שרן, זה שקר.

מתן אשר: יש פה דיבה.

מתן אשר: יש עדויות מצולמות.

הלל שנקולבסקי: שרן, זה שקר.

הלל שנקולבסקי: אני קיבלתי מכות.

עאידה תומא סלימאן: אני נכחתי שם.

עאידה תומא סלימאן: ואני ראיתי מה קרה.

שרן השכל: אני לא נכנסת עכשיו - - -

הלל שנקולבסקי: אני סטודנט באוניברסיטה וקיבלתי מכות, והגשתי קובלנה משמעתית.

עאידה תומא סלימאן: ומה שנקרא ההפגנה אלימה גרמה לדיבור.

הלל שנקולבסקי: והיא הייתה שם.

הלל שנקולבסקי: אני הגשתי קובלנה משמעתית.

עאידה תומא סלימאן: ואתה משקר, ואתה לא תגיד לי שקר פה.

הלל שנקולבסקי: אני לא משקר.

הלל שנקולבסקי: אני לא משקר ויש סרטונים.

הלל שנקולבסקי: ואני הגשתי קובלנה משמעתית.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא תגיד לי שקרנית פה.

הלל שנקולבסקי: אני הגשתי קובלנה משמעתי נגד הסטודנט.

שרן השכל: הלל, אני מבקשת.

שרן השכל: אני אחזיר את הנוהל של שתי דקות הרגעה בחוץ.

עאידה תומא סלימאן: המקרה האלים לא קרה בתוך מתחמי ההפגנה.

עאידה תומא סלימאן: זה קרה בחוץ, ליד הדוכן של "אם תרצו".

שרן השכל: עאידה.

עאידה תומא סלימאן: והם אלה שהתנפלו על הסטודנט.

דורית יצחק: ערבי חטף לי את דגל ישראל מהיד.

הלל שנקולבסקי: לא נכון.

הלל שנקולבסקי: לא נכון.

שרן השכל: עאידה.

עאידה תומא סלימאן: תפסיקו עם זה.

דורית יצחק: ערבי בא וחטף לי את דגל ישראל מהיד.

הלל שנקולבסקי: לא נכון.

הלל שנקולבסקי: יושבת-ראש הוועדה, זה שהיא חברת כנסת היא לא יכולה לשקר לנו בפנים.

הלל שנקולבסקי: זה לא לעניין.

שרן השכל: חבר'ה, אתם לא מתפרצים לדברי חברי הכנסת.

שרן השכל: אתם לא מתפרצים.

עאידה תומא סלימאן: שילמדו שלא פונים לחברי כנסת ככה.

שרן השכל: אתם לא מתפרצים.

שרן השכל: מי שיתפרץ, יצא לשתי דקות הפסקה בחוץ.

שרן השכל: עאידה, הנוהל, כמו שלפני כן מספר חברי כנסת יצאו, אנחנו גם לא מתפרצים.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: לא לסטודנטים, לא כשהם מעירים ולא כשהם בזכות דיבור.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מתפרצת כאשר הוא מעיר?

שרן השכל: לא.

עאידה תומא סלימאן: מה, הפכתם את היוצרות?

שרן השכל: לא.

עאידה תומא סלימאן: הזכות היא לחברי הכנסת והם אסור להם להעיר.

שרן השכל: אבל, עאידה, אני מנסה כן לשמוע את ור"ה.

עאידה תומא סלימאן: אסור לך להכליל.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת?

שרן השכל: אבל אנחנו מנסים לשמוע את ור"ה ואני מבקשת לא להתפרץ לדברי דובר.

שרן השכל: זה מה שאנחנו ביקשנו גם מקודם.

שרן השכל: אנחנו הצלחנו לנהל פה דיון בלי לפוצץ אותו.

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי שאלה.

שרן השכל: אז תשאלי שאלה.

עאידה תומא סלימאן: זה שהם התחילו לענות, אז אני התעצבנתי.

שרן השכל: רגע.

שרן השכל: את שואלת שאלה את ור"ה או את מי את שואלת את השאלה?

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי את ור"ה.

שרן השכל: אז תשאלי, בבקשה, את ור"ה ואל תתייחסי.

עאידה תומא סלימאן: אני שאלתי, אבל הם התחילו להגיב.

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה התעצבנתי.

שרן השכל: לא, לא.

שרן השכל: את הבעת עמדה ואמרת שהאלימות הזאת נגרמה ממקום אחד.

שרן השכל: לא שאלת אותה שאלה, את רחל בן ארי.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: שאלתי קודם.

שרן השכל: אז בואי תשאלי.

שרן השכל: אני יכולה לשאול שאלות.

שרן השכל: אני רוצה גם לסכם.

עאידה תומא סלימאן: שאלתי: אפשרו מעצר?

עאידה תומא סלימאן: אמרתי: אתם אפשרתם מעצר של סטודנטים?

עאידה תומא סלימאן: בעצם זה היה סוג של חטיפה.

עאידה תומא סלימאן: נכנסו אנשים בליבוש אזרחי, לקחו סטודנטים מתוך מתחם האוניברסיטה למעצר.

גליה אור מלכה: שתמכה בטרור ובהסתה, ואנחנו צריכים לשבת לידה וללמוד לידה.

עאידה תומא סלימאן: וזה לא קורה בלי הנהלה שמסכימה.

מתן אשר: סטודנטית שהעלתה פוסט שתומך במחבל באלעד.

שרן השכל: שקט.

עאידה תומא סלימאן: הם היו יכולים גם לעצור אותה בבית.

שרן השכל: עאידה, זו לא שאלה.

שרן השכל: תודה רבה.

גליה אור מלכה: הם רוצחים אותנו ברחובות והם תומכים בזה.

גליה אור מלכה: איך זה הגיוני?

גליה אור מלכה: די.

עאידה תומא סלימאן: אני שואלת: זה היה בהסכמת ההנהלה?

עאידה תומא סלימאן: אמרתי את זה.

עאידה תומא סלימאן: תקשיבי טוב, שרן.

עאידה תומא סלימאן: אמרתי, כבוד היושבת-ראש, שאלתי.

שרן השכל: מה, מה השאלה?

עאידה תומא סלימאן: האם זה היה בתיאום עם הנהלה, בהסכמה של הנהלת האוניברסיטה?

שרן השכל: כמו שהיא אמרה, אין לה מידע על מקרים פרטניים, כששאלנו אותה לפני כן.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: זה מקרה שמאוד ידוע.

עאידה תומא סלימאן: זה קרה לפני שבוע.

מירב בן ארי: אני לא מכירה.

מירב בן ארי: אני לא מכירה את המקרה המתואר כרגע.

מירב בן ארי: אבל אם אנחנו נקבל את הפרטים אודותיו, אנחנו בהחלט נברר ונעביר את זה - - -

עאידה תומא סלימאן: ור"ה, את יודעת טוב מאוד על זה מקרה אני מדברת באוניברסיטת בן גוריון.

עאידה תומא סלימאן: בואי, לא ניתמם.

עאידה תומא סלימאן: את יודעת על איזה המקרה.

שרן השכל: עאידה, די.

מירב בן ארי: זה לא קשור להיתממות.

מירב בן ארי: ממש לא קשור להיתממות.

עאידה תומא סלימאן: מה?

שרן השכל: היא אומרת שאין פרטים.

שרן השכל: גם אני שאלתי אותה על המקרה, והיא אומרת שאין פרטים.

שרן השכל: באמת.

עאידה תומא סלימאן: וזכותי להגיד שאני לא מאמינה שמקרה כזה היה והיא לא יודעת עליו.

עאידה תומא סלימאן: נו.

עאידה תומא סלימאן: נו.

שרן השכל: עאידה, אני צריכה לסכם עוד חמש דקות.

שרן השכל: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לעוד אנשים.

שרן השכל: שנייה.

מירב בן ארי: את שאלת אותי לגבי המדיניות, לגבי היתר ההפגנות והתניית התנאים.

מירב בן ארי: אז ראשית, כמו שכבר נאמר פה הבוקר, לא כל ההפגנות נעשות בתוך הקמפוסים.

מירב בן ארי: יש הפגנות שנעשות בסמוך לקמפוסים.

מירב בן ארי: אז כמובן שהאחריות שלנו היא לא קיימת.

מירב בן ארי: וזה לא בשביל להתחמק.

מירב בן ארי: זה פשוט להתייחס בצורה עניינית.

מירב בן ארי: עכשיו, בימים כתיקונם, וזה עניין של שיקול דעת של כל מוסד ומוסד.

מירב בן ארי: אין פה מדיניות אחידה.

מירב בן ארי: אבל אני כן יכולה לתאר איזושהי גישה שאני חושבת שהיא חלה על כולם.

מירב בן ארי: בימים כתיקונם, אז ההתייחסות להיתר ההפגנות היא התייחסות יותר ליברלית כשברירת המחדל היא כן לאפשר, בתנאים המסוימים, בשעות מסוימות, במיקומים מסוימים, עם אמצעי ביטחון מסוימים, כמובן, עם ההגנות, כי בסופו של דבר מדובר במוסדות להוראה ומחקר.

מירב בן ארי: אוקיי?

מירב בן ארי: וכאשר יש מתיחות, מתיחות בחוץ ומתיחות בין הפלגים השונים, אז בוודאי שנדרשת זהירות יתרה ולפעמים שיקול הדעת הוא קשיח יותר כדי באמת לשמור על ביטחונם של הסטודנטים ושל העובדים.

מירב בן ארי: בוודאי.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: תראי, רחל, אני מבקשת, אנחנו נקיים דיון נוסף ביום שני, בשעה 12:00.

שרן השכל: אני מבקשת שתגיעו מוכנים למקרים הפרטניים שעליהם דיברנו גם פה בוועדה, כדי שנוכל לקבל מכם תשובות כיצד התמודדו האוניברסיטאות מול המקרים האלו.

שרן השכל: זו הבקשה שלי.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: לא כל המקרים בדיוק – אנשים זרקו דברים, אבל לא אמרו דברים מעבר לזה שזה מאפשר לי ממש לבדוק.

מירב בן ארי: אבל מה שאנחנו נוכל לבדוק מתוך הדברים שנאמרו, בוודאי נעשה.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: עכשיו, מבחינתכם, מבחינת ראשי האוניברסיטאות, כשאנחנו קוראים את חוק המאבק בטרור, איך כאילו, את הרי היועצת המשפטית של ור"ה.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: הדברים נאמרו קודם.

שרן השכל: את אומרת שהנפת דגל פלסטין וקריאות: "ברוח, בדם, נפדה את פלסטין" הם לא עבירה על חוק הטרור.

מירב בן ארי: הנפת דגל פלסטיני כשלעצמה אינה עבירה במדינת ישראל.

מירב בן ארי: יכול להיות שהנפת דגל בנסיבות מסוימות – דרך אגב, להבדיל, גם יכולים להיות גם דגלים אחרים – שבנסיבות מסוימות המטרה היא באמת להסית ולהמריד.

נירה לאמעי רכלבסקי: או להזדהות עם ארגון טרור.

מירב בן ארי: ואז הן הופכות את כל האירוע לעבירה פלילית או לפחות לחשד לעבירה פלילית.

שרן השכל: רחל, את היועצת המשפטית של ור"ה.

שרן השכל: כשאת רואה כאן את הסרטונים שעלו לפני כן, ואת רואה שהנפה מגיעה יחד עם קריאות של חיזוק אותם מחבלים, המחבלים מג'נין, וקריאות של: "ברוח, בדם, נפדה את פלסטין", האם מבחינתך זה לא עבירה על חוק הטרור?

מירב בן ארי: זה בהחלט עובר את הקו האדום, בעיניי.

מירב בן ארי: אבל צריך לזכור שגם הסרטים שראינו, חלקם לפחות, שמעתי – עוד פעם, אין לנו אפשרויות חקירה.

מירב בן ארי: אתם צריכים להבין את זה.

שרן השכל: אף אחד לא מבקש מכם לחקור את זה.

שרן השכל: אבל השאלה היא שבמקרה שבשטח של האוניברסיטה, ראש האוניברסיטה, כלומר, האם מגיש תלונה למשטרה בעניין הזה?

שרן השכל: האם הוא מטפל בזה?

שרן השכל: או הוא פשוט מתעלם מהעבירה על החוק שמתבצעת בשטחו?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אני לא חושבת.

מירב בן ארי: אף אחד לא מתעלם מהעבירה על החוק בשטחו.

מירב בן ארי: זו לא ההתייחסות של המוסדות.

מירב בן ארי: אי-אפשר פה באמת, כל הדברים שנאמרו על מוסדות כאילו זה מהם והלאה.

מירב בן ארי: זה לא מה שקורה.

מירב בן ארי: הם מאוד מוטרדים, כמו כל אזרח ומעבר לכך, בגלל האחריות שיש להם לציבור של אלפים שנמצאים בדל"ת אמותיהם.

מירב בן ארי: התפקיד הוא לא תפקיד קל בימים שכאלה.

מירב בן ארי: צריך להבין את זה.

מירב בן ארי: אבל צריך להבין גם את המגבלות ולא להתלהם מאף צד של המפה.

מירב בן ארי: המוסדות אינם פוליטיים.

מירב בן ארי: בניגוד למה שנרמז מקום, הם כולם ציוניים.

מירב בן ארי: ועל הרקע המדיניות הזאת, צריך להתנהל בזהירות, באיפוק, וכמובן בנחישות לגבי אותם מקרים של מפרי חוק שמפירים את הסדר הציבורי בתוך האוניברסיטה.

מירב בן ארי: חד-משמעית.

שרן השכל: אז רחל, אני מבקשת ממך, משום שהיום עצם העובדה שלא הגיעו ולו ראש אוניברסיטה אחד או אחת, מראה זלזול לא קטן בעצם בוועדה שלנו.

שרן השכל: ואני מבקשת שכחלק מהמחויבות לבוא ולהציג בפנינו כיצד הם מטפלים בעניין הזה, והכי חשוב מכול, איך הם מטפלים בעניין הזה שסטודנטים פוחדים להגיע לאוניברסיטה, שיבואו וייתנו לנו את התשובות האלה ויתייצבו ביום שני בדיון בוועדה.

שרן השכל: הוועדה דיון המשך אך ורק משום שהם לא הגיעו לדיון שלנו.

שרן השכל: אז אני מבקשת גם כן להבהיר להם את זה.

מירב בן ארי: לחזור ולדבר על הפחד כאילו מפחדים רק בגלל שנשיא אוניברסיטה כזה או אחר לא עשה מעשה כזה או אחר, סליחה, זו התייחסות טיפה שטחית לעניין.

שרן השכל: רחל, אבל לא בעניין הזה מדובר.

מירב בן ארי: עוד פעם, אנחנו בתקופה מתוחה.

מירב בן ארי: יש לכך הרבה מאוד סיבות.

מירב בן ארי: הן לא מתחילות באוניברסיטה וגם ייגמרו באוניברסיטה.

מירב בן ארי: די לנו מה שהם עשו בדיון גם בוועדה הזאת בשעה אחרונה.

שרן השכל: רחל, יש גם גבול להיתממות.

שרן השכל: אוקיי.

מירב בן ארי: אוקיי?

מירב בן ארי: לא צריך ללכת רחוק.

מירב בן ארי: רואים את זה מול העיניים גם בכנסת ישראל.

שרן השכל: רחל, יש גבול להיתממות.

שרן השכל: אוקיי.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אין היתממות בכלל.

מירב בן ארי: אין היתממות בכלל.

שרן השכל: רחל, יושבת כאן סטודנטית שלידה בשולחן שלה ישבה סטודנטית אחרת, או יושבת עדיין סטודנטית, שכתבה פוסט שלמעשה שיבח והילל את המעשה של אותו מפגע ועל מה שקורה בג'נין.

גליה אור מלכה: והיא נעצרה.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: והיא נעצרה.

שרן השכל: היא פוחדת להגיע לשיעור הזה משום שאותה תלמידה ממשיכה להגיע אחר כך ללימודים.

שרן השכל: זה משהו שאי-אפשר להתעלם ממנו.

שרן השכל: אם היית צריכה להגיע לעבודה בידיעה - - -

מירב בן ארי: כל העניין של הרשתות החברתיות, ומה מותר ומה אסור ומהן גבול הגזרה של מה שנאמר ברשתות החברתיות, הוא הרבה יותר רחב, עמוק ומורכב.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: אין פה שאלה.

שרן השכל: אבל יש להתייחס, כשאנחנו אומרים שיש פחד של סטודנטים להגיע לקמפוס ואת אומרת שזה לא באמת קיים, והם באים מדברים על זה.

שרן השכל: אז חשוב להתייחס לזה.

שרן השכל: יש פה דברים משמעותיים שאתם צריכים לטפל בהם.

גליה אור מלכה: במקום לבטל את התחושות שלנו, כדאי שתטפלו בהם.

שרן השכל: אה, גליה.

מירב בן ארי: בוודאי שצריך לטפל.

מירב בן ארי: אבל דרכי הטיפול, כמו שנאמרים כאן, הם לא דרכי טיפול היחידים.

מירב בן ארי: צריך פה זהירות והצריך - - -

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לאלין נסרה, בבקשה.

אלין נסרה: אז שלום ותודה רבה על ההזמנה.

שרן השכל: ומי שיתפרץ, שתי דקות בחוץ.

שרן השכל: לא יהיה פה בסיכום, אז בבקשה, אלין.

אלין נסרה: השם שלי הוא אלין נסרה.

אלין נסרה: אני סטודנטית שנה א' לתואר חשבונאות וניהול באוניברסיטת תל אביב.

אלין נסרה: ואני גם פעילה בחד"ש סטודנט באוניברסיטת תל אביב.

אלין נסרה: ובאתי לכאן היום כדי לזעוק את זעקתם של הסטודנטים והסטודנטיות הערבים הפלסטיניים שסובלים מהסתה פרועה מצד ארגוני ימין וגם מהתנכלות מצד אנשי המשטרה, ולצערי הרב, משתיקה רועמת מצד הנהלת האוניברסיטאות.

אלין נסרה: וגם אני, כמו רבים ורבות, סבלתי בשבועיים האחרונים מהסתה ברשתות וגם בקמפוס רק מהסיבה הפשוטה שהעזתי להביע עמדה פוליטית, חוקית ולגיטימית.

אלין נסרה: ב-15 במאי 2022 ציינה התנועה הסטודנטיאלית הפלסטינית באוניברסיטת תל אביב את יום הנכבה.

אלין נסרה: זה היום האבל הלאומי שלנו.

אלין נסרה: היום שבו אנחנו מציינים את עקירתנו מהכפרים שלנו ואת הנישול והגירוש של עם שלם.

אלין נסרה: זו ההיסטוריה שלי.

אלין נסרה: וזו לא רק הזכות שלי להמשיך ולהנכיח אותה, אלא גם החובה האישית והקולקטיבית שלנו.

אלין נסרה: כמו מדי שנה מזה עשור, אנחנו מתכנסים בכיכר באוניברסיטה כאשר כוחות רבים מהמשטרה וחלקם במדים אזרחיים גיבו את פעילי ארגוני "אם תרצו" שקיללו אותנו והסיתו נגדנו.

אלין נסרה: כאשר חלק מהסטודנטים הפלסטינים הותקפו ביד פעילי "אם תרצו", כוחות המשטרה עצרו דווקא שלושה סטודנטים ערבים.

אלין נסרה: ושיהיה ברור, שניים מהם שוחררו באותו יום והשלישי שוחרר אחרי יומיים ללא תנאים.

אלין נסרה: זה אומר שהם לא עשו משהו.

אלין נסרה: לדיכוי יש פנים רבים.

אלין נסרה: חברים, חבריי, נעצרו בכוח.

אלין נסרה: אני חוויתי רדיפה והסתה פרועה ברשת כאשר הם פרסמו את התמונות שלי עם מילות גנאי והסתה לאלימות.

אלין נסרה: סטודנטית פלסטינית נוספת עצרו אותה מלב הקמפוס על ידי מסתערבים.

אלין נסרה: סטודנט אחר הורחק מאוניברסיטה כי הוא הביע את דעתו בפייסבוק, שהיא דעה לגיטימית.

שרן השכל: משפט סיכום.

אלין נסרה: כן.

אלין נסרה: פעילים היו ליד שער המעונות שלנו באוניברסיטה, אומרים מוות לערבים.

אלין נסרה: את לא מדברת על זה.

אלין נסרה: את מדברת שאנחנו אומרים ברוח, בדם נפדה את פלסטין.

אלין נסרה: אבל לא מדברת עדיין על מוות לערבים.

אלין נסרה: וזה מפחיד.

אלין נסרה: זה היה מפחיד אותי.

אלין נסרה: היה מפחיד אותי ללכת לדירה שלי.

אלין נסרה: את יודעת מה זה?

שרן השכל: אלין, תראי.

שרן השכל: קודם כול, אני מבינה לליבך כשאת אומרת שעוברים ליד הקמפוסים והמעונות שלכם ואומרים להם: מוות לערבים.

שרן השכל: הדבר הזה גם באותה בחינה בלתי מתקבל על הדעת.

שרן השכל: יש לי שאלה אלייך.

שרן השכל: האם את חושבת שאמרה או פוסט שתומך, למשל, במחבל מג'נין או במחבלים, מה שהם עשו בחדרה, בירי, מבחינתך, להביע תמיכה במחבל כזה זה לגיטימי?

אלין נסרה: אני אומרת יש פה חוק.

שרן השכל: רגע, זה לגיטימי או שזה לא לגיטימי?

אלין נסרה: אני מדברת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש מערכת משפט במדינת ישראל.

יוסף חדאד: לא.

יוסף חדאד: נתני לה לענות.

יוסף חדאד: אל תעני בשבילה.

אלין נסרה: היי, אל תדבר.

יוסף חדאד: - - -

שרן השכל: תוציאו את יוסף, בבקשה, לשתי דקות רגיעה.

עאידה תומא סלימאן: את שומעת איך הוא מתייחס אליה?

שרן השכל: אני לא יודעת מה הוא אמר.

אלין נסרה: אתה בן אדם לא מעניין.

יוסף חדאד: - - -

אלין נסרה: - - -

עאידה תומא סלימאן: תשתוק.

עאידה תומא סלימאן: אל תתקוף אותה.

יוסף חדאד: את ערבייה ישראלית.

אלין נסרה: אני ערבייה פלסטינית.

אלין נסרה: תצא מפה.

אלין נסרה: רוך.

אלין נסרה: אל תדבר אליי.

יוסף חדאד: - - -

שרן השכל: אני מוציאה אותו.

עאידה תומא סלימאן: תוציאו אותו.

עאידה תומא סלימאן: אלין, אל תתייחסי אליו.

עאידה תומא סלימאן: אל תתייחסי לחלאה הזה.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: להוציא לשתי דקות.

יוסף חדאד: - - -

אלין נסרה: אתה בן אדם לא מעניין.

עאידה תומא סלימאן: אל תתייחסי אליו, שיצעק כמה שהוא רוצה.

שרן השכל: יוסף, אני מעלה לך את זה לחמש דקות.

עאידה תומא סלימאן: הוא רוצה את ה-Show הזה.

עאידה תומא סלימאן: קיבל עכשיו וידאו להציג.

יוסף חדאד: חברת הכנסת עאידה סלימאן - - -

עאידה תומא סלימאן: אתה תסתום.

עאידה תומא סלימאן: תסתום.

עאידה תומא סלימאן: תסתום ותצא.

שרן השכל: להוציא, בבקשה.

יוסף חדאד: איזה שקרנית.

עאידה תומא סלימאן: תסתום ותצא.

יוסף חדאד: - - -

שרן השכל: די.

שרן השכל: תודה, להוציא.

עאידה תומא סלימאן: תסתום.

עאידה תומא סלימאן: לך מפה.

שרן השכל: שקט.

דורית יצחק: שכל הפלסטינים יחזירו את תעודה הזהות הישראלית שלהם.

עאידה תומא סלימאן: תוציאו אותו.

עאידה תומא סלימאן: תוציאו אותו.

דורית יצחק: יש לכם תעודה זהות ישראלית עם מגן דוד.

עאידה תומא סלימאן: תצא החוצה.

עאידה תומא סלימאן: מה אתה מחכה להוציא אותו, המשמר?

יוסף חדאד: - - -

עאידה תומא סלימאן: תצא מפה.

שרן השכל: חברים, אני לא צריכה פה עזרה.

יוסף חדאד: - - -

עאידה תומא סלימאן: לך מפה.

עאידה תומא סלימאן: ימני.

שרן השכל: עאידה, אני מבקשת, אף אחד כאן לא צריך עזרה, ובטח שאני לא צריכה עזרה.

שרן השכל: תודה רבה לכולם שמנסים ככה לעזור.

עאידה תומא סלימאן: כאשר יהודי ימני זו זכותו להחזיק בדעות, אבל כשערבי מתנהג ככה זה משת"פ.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: עאידה.

עאידה תומא סלימאן: בוגד בעמו.

דורית יצחק: הוא ישראלי שגאה בארצו.

עאידה תומא סלימאן: כן, תראו, מי מגן עליו.

עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד.

שרן השכל: עאידה, אני מבקשת.

דורית יצחק: ערבי ישראלי שגאה בארצו.

שרן השכל: היי.

שרן השכל: אני מבקשת.

הלל שנקולבסקי: משת"פים תולים.

הלל שנקולבסקי: איך אפשר להגיד דבר כזה?

הלל שנקולבסקי: באמת, אני לא מצליח להבין.

שרן השכל: חבר'ה, תודה על העזרה.

עאידה תומא סלימאן: נו, באמת.

עאידה תומא סלימאן: נו, באמת.

שרן השכל: אתם סתם טוחנים מים.

שרן השכל: זה לא יעזור.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: אתם סתם טוחנים ומבזבזים את הזמן שלנו פה.

שרן השכל: אלין, לי חשוב לומר.

שרן השכל: כל הדיון כאן - - -

אלין נסרה: לא.

אלין נסרה: אני רוצה להגיד משהו.

קריאה: היא עוד לא ענתה לך.

קריאה: היא עוד לא ענתה לך.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: אני צריכה עזרה.

שרן השכל: נו, באמת.

אלין נסרה: אני רוצה להגיד משהו.

אלין נסרה: את שאלת אותי על מה היא פרסמה, אבל לא שאלת אותי מה שם פרסמו.

שרן השכל: אלין, אלין, אלין, רגע.

אלין נסרה: הם פרסמו תמונות של סטודנט ברחבי הקמפוס.

שרן השכל: אלין, אני מבקשת ממך להקשיב שנייה.

שרן השכל: הדברים שאת אמרת הם בדיוק לב הדיון שאנחנו מדברים עליו כרגע, והוא: איפה נגמר חופש הביטוי ואיפה מתחילות הסתה ואלימות.

שרן השכל: וזה נכון לשני הצדדים.

שרן השכל: לא צריך לשמוע בקמפוס קריאות מוות לערבים, לא צריך לשמוע קריאות מוות ליהודים.

אלין נסרה: אנחנו לא קוראים מוות ליהודים.

אלין נסרה: רק הם קוראים מוות לערבים.

שרן השכל: שנייה.

שרן השכל: אני לא צריכה עזרה.

שרן השכל: אני מבקשת גם לא להתפרץ לדבריי.

שרן השכל: ולכן כשאנחנו מדברים על חופש הביטוי שהוא כל כך עדין באמת ואני כליברלית וכמישהי שבאמת מקדמת ונלחמת על חירויות הפרט, חופש הביטוי עומד כנר לרגליי.

שרן השכל: העניין הוא איפה אנחנו מציירים את הקו האדום שזה הופך לכדי קריאות לאלימות כמו שראינו בקמפוסים בשבועות האחרונים, וזה לא משנה מאיזה צד.

שרן השכל: ולכן שאלתי אותך האם לדעתך קריאות התמיכה במחבל מג'נין, שירה בחדרה וביצע את הפיגוע, האם הן קריאות לגיטימיות?

אלין נסרה: למה לא שאלתי את "אם תרצו" אם זה לגיטימי?

שרן השכל: לא.

שרן השכל: אני שואלת אותך.

אלין נסרה: לא.

אלין נסרה: תשאלי, אל תיקחי את הצד הזה.

שרן השכל: אני שואלת אותך.

שרן השכל: אני שואלת אותך בכנות.

אורני בבלי: היא שואלת אותך.

אורני בבלי: תעני לה על השאלות.

אלין נסרה: מה?

אלין נסרה: מה?

שרן השכל: סדרנים, מי שמפריע, אני מבקשת להוציא לשתי דקות רגיעה.

אלין נסרה: את רוצה תשובה?

שרן השכל: אני רוצה תשובה של כן או לא.

שרן השכל: האם זה חוצה את הגבול?

אלין נסרה: יש פה חוק.

אלין נסרה: תעבדו לפי החוק.

אלין נסרה: אבל לא תעצרו את הסטודנטית בלב הקמפוס על ידי מסתערבים.

אורני בבלי: אין הקשר.

אלין נסרה: כן.

אלין נסרה: יש קשר.

אלין נסרה: יש קשר.

אלין נסרה: את מפחדת ללכת לאוניברסיטה, גם אני מפחדת ללכת לאוניברסיטה.

אורני בבלי: אני בחיים לא אתן למישהו לקרוא מוות לערבים.

אלין נסרה: זו ההסתה.

אלין נסרה: אתם עשיתם הסתה נגד התלמידים.

אורני בבלי: אני בחיים לא אתן לזה.

אלין נסרה: גם אנחנו לא קראנו מוות ליהודים.

אורני בבלי: יופי.

שרן השכל: אלין, אלין, אני מדברת אלייך.

שרן השכל: ואני מבקשת לא להתחמק, משום שזה לב הדיון.

שרן השכל: אם אנחנו רוצים לבנות כאן גשרים וחיי שיתוף, אנחנו חייבים לשים את הקריאות האלה של מוות בצד.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: והשאלה שלי, כשאת מדברת על הנושא הזה, שהוא כאוב, אני מבינה שהוא כאוב, בטח כשאת שומעת קריאות כאלו, האם את מן הצד השני תומכת באותן קריאות כלפי הצד הימני?

שרן השכל: האם זה לגיטימי מבחינתך?

אלין נסרה: לא.

אלין נסרה: את שואלת אותי על זה, אבל כשהיא דיברה, והיא דברה, לא שאלת אותה מה הם עשו באוניברסיטה.

אלין נסרה: הן מפחדות.

אלין נסרה: כן, זה כואב.

אלין נסרה: אבל אנחנו מפחדים.

אלין נסרה: את שואלת אותנו אם אנחנו תומכים בטרור.

אלין נסרה: זה מה שאת עשית.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: אלין, אלין, אלין, שנייה.

אלין נסרה: זה מה שעשית.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: המטרה שלי היא לבנות את הגשרים האלה.

אלין נסרה: לא.

אלין נסרה: את לא עושה את זה.

אלין נסרה: את בוכה עליהם ואת שואלת.

אלין נסרה: את בוכה, תבכי עליהם.

אלין נסרה: אנחנו מפחדים מהם.

שרן השכל: אז הינה, גליה, יש לי שאלה.

שרן השכל: האם מבחינתך קריאות ליד הקמפוסים של מוות לערבים הן לגיטימיות?

גליה אור מלכה: חד-משמעית לא.

גליה אור מלכה: כולם יכולים, הרשתות החברתיות שלי מלאות - - -

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: זה מה שרציתי.

טל דדון: העלינו פוסט בשבוע שעבר.

שרן השכל: אז שנייה.

שרן השכל: אלין.

אלין נסרה: ומה עם "אם תרצו"?

אלין נסרה: הם העלו פוסטים.

שרן השכל: אלין, האם מבחינתך הקריאות האלה הן לגיטימיות?

שרן השכל: תעני לי כן או לא.

אלין נסרה: אני אומרת מילה אחת.

אלין נסרה: יש פה חוק, יש פה משפט.

שרן השכל: וזו עבירה על החוק.

אלין נסרה: אם הוא עובר.

אלין נסרה: אבל מה אתם עושים ליד הסטודנטים?

איתמר בן גביר: למה את מתחמקת?

איתמר בן גביר: למה?

איתמר בן גביר: אני ראיתי אותך גם בטלוויזיה.

איתמר בן גביר: למה את מתחמקת?

איתמר בן גביר: שואלים אותך שאלה.

איתמר בן גביר: מה?

איתמר בן גביר: למה את מתחמקת?

אלין נסרה: ראיתי אותך, היי.

אלין נסרה: אני לא מתחמקת.

איתמר בן גביר: למה את מתחמקת?

אלין נסרה: למה אני מתחמקת?

איתמר בן גביר: איזו בושה.

איתמר בן גביר: איזו בושה.

אלין נסרה: אני בושה?

אלין נסרה: ומה אתה?

איתמר בן גביר: את סטודנטית במדינת ישראל?

איתמר בן גביר: את סטודנטית במדינת ישראל?

שרן השכל: בן גביר.

איתמר בן גביר: בושה וחרפה.

שרן השכל: בן גביר, נו, בחיאת.

שרן השכל: די.

איתמר בן גביר: מי נתן לה להיות סטודנטית?

איתמר בן גביר: ריבונו של עולם, תהיה סטודנטית בסוריה.

איתמר בן גביר: היא לא עונה לך על השאלה.

איתמר בן גביר: את שואלת אותה כבר עשר דקות.

עאידה תומא סלימאן: אתם מחליטים מי ניכס לאוניברסיטה ומי לא.

שרן השכל: לא להתפרץ לדברים שלי.

איתמר בן גביר: זה הקטע שאני ראיתי.

שרן השכל: לא, לא.

שרן השכל: רגע.

איתמר בן גביר: היא לא מסוגלת לענות.

שרן השכל: אלין, אלין.

טל דדון: אנחנו נגד קריאות של מוות לערבים בתור סטודנטים.

אלין נסרה: אנחנו נגד אלימות משני צדדים.

שרן השכל: תודה.

גליה אור מלכה: אז תגידי את זה.

גליה אור מלכה: פשוט תגידי את זה.

אלין נסרה: למה?

אלין נסרה: אבל לא אומר ככה.

אלין נסרה: לא אומר ככה.

טל דדון: כשיש פוסט שמהלל את המחבל מאלעד, זה בסדר מבחינתך או לא?

שרן השכל: חברים, מי שמדבר, בבקשה, להוציא לשתי דקות.

שרן השכל: מי שמדבר.

אלין נסרה: אנחנו נגד אלימות לשני צדדים.

אלין נסרה: ככה אמרתי.

טל דדון: הם שהידים או לא?

אלין נסרה: אבל לא מתנהלים עם סטודנטים ערבים ככה ועם סטודנטים יהודים ככה.

אלין נסרה: זה גזעני.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: תסגרו את המיקרופון.

טל דדון: אם אני אצעק מוות לערבים, יעיפו אותי מהאוניברסיטה.

טל דדון: אין פה שאלה בכלל.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: תודה רבה.

אלין נסרה: ומה עם מוות לערבים ליד האוניברסיטה?

שרן השכל: חברים, יש לנו כאן דיון מאוד מאוד חשוב.

שרן השכל: זה דיון שמתקיים כבר כמה דורות במדינת ישראל וזה דיון שימשיך להתקיים בעוד מספר דורות.

שרן השכל: ואלין, מאוד מאוד עצוב לשמוע את זה.

שרן השכל: עצוב לי לשמוע את זה, כי כשאנחנו מדברים על סוג משוואה, ואת שומעת פה את כל הסטודנטים מגנים את הקריאות האלו של מוות לערבים, אבל אתם, מהצד שלכם, אפילו לא מסוגלים לגנות את הפיגוע.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו אומרים אותה.

שרן השכל: יש פה חוסר איזון.

שרן השכל: יש פה את העניין שבקמפוסים פתאום התירו לשפוך את דמם של יהודים.

שרן השכל: התירו קריאות של שפיכת דמם של יהודים.

שרן השכל: כשאנחנו שומעים: "ברוח, בדם נפדה את פלסטין"; כשאנחנו שומעים את הסרטונים האלה של המחבלים בג'נין: "אנחנו מגבים אתכם ומחזקים אתכם".

שרן השכל: אלה סרטונים שראינו בתחילת הוועדה.

שרן השכל: אז יש כאן צד שתומך באלימות הזו.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: כל אחד שאני אכניס לכאן לוועדה אני אשאל אותו את השאלה הזאת, כי המטרה שלנו כאן היא לבנות גשרים.

אלין נסרה: אני לא ראיתי.

אלין נסרה: לא שאלת את כל הצדדים.

גליה אור מלכה: אבל היא שאלה אותי ועניתי לא, בכנות ובפשטות.

אלין נסרה: היא שאלה אותך אחרי שאני אמרתי לה.

אלין נסרה: היא שאלה אותך אחרי שאני אמרתי לה.

עאידה תומא סלימאן: שרן, שרן.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני אתן לך עכשיו שתי דקות, כמו כולם, ותגידי את מה שאת רוצה.

עאידה תומא סלימאן: את אומרת כולם?

איתמר בן גביר: אני גם רוצה להגיד משהו.

שרן השכל: די, די.

שרן השכל: אנחנו כבר בסוף.

שרן השכל: אני הארכתי את זה בשעה.

איתמר בן גביר: מה לעשות?

איתמר בן גביר: מה?

איתמר בן גביר: אני חבר כנסת כמו כולם.

איתמר בן גביר: צריך לדבר כמו כולם.

איתמר בן גביר: להם את נותנת.

עאידה תומא סלימאן: את אומרת שכולם מגנים, אבל יש אנשים שצעקו מוות לערבים.

שרן השכל: אבל היא יושבת פה רבע שעה, ואנחנו לקראת סיום.

יעל אגמון נכט: גברתי היושבת-ראש, אנחנו יושבים כאן וויתרנו על יום לימודים.

יעל אגמון נכט: אם אפשר לקבל את רשות הדיבור לעוד סטודנט פלסטיני שחווה אלימות בקמפוס?

איתמר בן גביר: מה זה פלסטיני?

איתמר בן גביר: פלסטיני שילך לפלסטין.

איתמר בן גביר: מה זה סטודנט פלסטיני?

איתמר בן גביר: פלסטיני שיחיה בפלסטין, מה הוא עושה כאן.

יעל אגמון נכט: אם אפשר, אנחנו ויתרנו על יום לימודים והגענו לכאן בשעות נסיעה.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו אתה רוצה להחליט איך מגדירים את עצמם?

איתמר בן גביר: מה זה סטודנט פלסטיני?

איתמר בן גביר: סטודנט פלסטיני, שילך לירדן.

איתמר בן גביר: שם זה פלסטין.

עאידה תומא סלימאן: אתה מחליט איך מגדירים את עצמם?

עאידה תומא סלימאן: אתה פלסטיני ואתה גאה שאתה לפלסטיני.

איתמר בן גביר: בעצם ירדן היא שלנו.

איתמר בן גביר: בעצם ירדן היא שלנו.

איתמר בן גביר: סטודנט פלסטיני, ממי הוא מקבל תקצוב סטודנט פלסטיני?

איתמר בן גביר: מה זה פלסטיני?

איתמר בן גביר: גם כן.

שרן השכל: טוב.

שרן השכל: מה שאנחנו נעשה הוא ככה.

משה פייגלין: יש אוניברסיטה בג'נין, הוא יכול ללכת לשם.

שרן השכל: אני מאשרת ארבעה דוברים, כל אחד שתי דקות.

שרן השכל: אם תרחיבו את זה, זה יהיה על חשבון מישהו אחר.

שרן השכל: ואני פשוט אקטע אתכם, כי אני רוצה לסכם את הדברים.

שרן השכל: הבא שידבר הוא הלל שנקולבסקי.

שרן השכל: לאחר מכן חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

שרן השכל: ולאחר מכן איסלאם עאזם.

שרן השכל: אוקיי.

איסלאם עאזם: איסלאם.

שרן השכל: ואז חבר הכנסת בן גביר.

דורית יצחק: אני גם רוצה.

טל דדון: אני אשמח גם.

טל דדון: דקה.

שרן השכל: אני מתנצלת.

שרן השכל: אנחנו פשוט כבר שעתיים וחצי בתוך הדיון.

דורית יצחק: הפסדתי יום עבודה כדי להגיע הנה, כי הזמינו אותי לדבר.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: אני נותנת ככה חריגה אחת וזה יהיה דקה וחצי, כי אנחנו חייבים כבר לסיים.

שרן השכל: אנחנו הרחבנו את הדיון הרבה מעבר למה שיכולנו.

שרן השכל: אז ככה, בבקשה, הלל, בשתי דקות ממש.

הלל שנקולבסקי: אז קודם כול, תודה רבה באמת, שרן.

הלל שנקולבסקי: הדיון, אני חושב תמצת אותו, באמת את רובו, בשאלה שהפנית ולצערי לא קיבלנו תשובה.

שרן השכל: אל תרד.

שרן השכל: יש שתי דקות.

הלל שנקולבסקי: זה ממש חלק חשוב, בסוף זה מתומצת לזה.

הלל שנקולבסקי: אני יכול להגיד לך, וטוב שחברת הכנסת עאידה נמצאת כאן, כי היא הייתה בהפגנה בשבוע שעבר.

הלל שנקולבסקי: אני גם קיבלתי גז פלפל.

הלל שנקולבסקי: הייתי באותו רגע בעת ההפגנה.

הלל שנקולבסקי: וגם נדחפתי.

הלל שנקולבסקי: אותו סטודנט ערבי שבא וחיפש את המכות והתחיל אותן ורואים את זה בסרטון, עובדות ברורות, אני נגדו הגשתי, למרות שהמשטרה בחרה לשחרר אותו, לצערי, הגשתי נגדו קובלנה משמעתית.

הלל שנקולבסקי: את תהיה מוזמנת, אם תרצה לבוא לייצג אותו בדיון שהגשתי כסטודנט באוניברסיטת תל אביב נגדו.

הלל שנקולבסקי: מעבר, קריאות: "בדם, באש נפדה את פלסטין; אנחנו חיילים של מוחמד דף".

הלל שנקולבסקי: אני הייתי לוחם בסיירת צנחנים.

הלל שנקולבסקי: כשנכנסתי לאוניברסיטה מייד לאחר הדבר הזה, אני, שרן, הסתכלתי, אני נשבע לך, הסתכלתי כל רגע מאחורי הגב כאילו אני בפעילות מעצר בג'נין באמת, ולא פחדתי, אבל הרגשתי חשש.

הלל שנקולבסקי: וניגשתי לדייקן הפקולטה למשפטים ואמרתי לו את זה.

הלל שנקולבסקי: והתשובה שלו הייתה: אנחנו לא מתכוונים להתערב, זה בגדר חופש הביטוי.

הלל שנקולבסקי: ואז נשיא האוניברסיטה, מר אריאל פורת, מחליט להוציא?

הלל שנקולבסקי: מכתב שהאלימות משני הצדדים.

הלל שנקולבסקי: שקר וכזב.

הלל שנקולבסקי: לא היה.

הלל שנקולבסקי: זה אותו נשיא אוניברסיטה שבמאי, בשומר חומות, בחר להוציא מכתב לכל האוניברסיטה, ומה הוא מציין שם?

הלל שנקולבסקי: שאלימות כלפי ערבים היא חמורה שבעתיים מאלימות כלפי יהודים.

הלל שנקולבסקי: איפה נשמע דבר כזה?

הלל שנקולבסקי: זאת המשוואה?

הלל שנקולבסקי: הדם שלי שווה שביעית מדם של ערבי?

הלל שנקולבסקי: מה זה הדבר הזה?

הלל שנקולבסקי: איך אני אמור לבוא אחרי זה לאוניברסיטה?

הלל שנקולבסקי: באמת אני אומר לך, שרן, סטודנטים פוחדים.

הלל שנקולבסקי: אני מגיב לדברים שקורים בווטסאפ, של השנתונים, סטודנטים לי בפרטי: תודה שאתה מדבר בשבילנו.

הלל שנקולבסקי: אנשים מפחדים לדבר.

הלל שנקולבסקי: מפחדים להגיע.

שרן השכל: משפט לסיכום.

הלל שנקולבסקי: משפט לסיכום.

הלל שנקולבסקי: ראינו מה, לצערי, הסטודנטים אחרים חושבים.

הלל שנקולבסקי: אני חושב שהפתרון צריך לבוא מצד מוסדות האוניברסיטה.

הלל שנקולבסקי: אני אחרי הפיגוע בבני ברק ניסיתי להקים עמדת הנצחה עם דגלי ישראל ונרות נשמה, זהו, לא כלום מעבר.

הלל שנקולבסקי: עברתי שבעה מדורי גיהינום מצד מזכירות האוניברסיטה עד שאישרו לי את הדבר הזה.

הלל שנקולבסקי: למעלה משלוש שעות נלחמתי איתם כדי להעמיד שולחן עם דגל ישראל.

הלל שנקולבסקי: זה לא נורמלי.

הלל שנקולבסקי: זה הזוי.

הלל שנקולבסקי: ואני אשמח שהם יהיו פה בשבוע הבא לתת דין וחשבון על כל הדברים האלה.

שרן השכל: תודה.

הלל שנקולובסקי: תודה רבה.

שרן השכל: תודה על הדברים.

שרן השכל: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, שתי דקות.

עאידה תומא סלימאן: הדיון הזה הוא דיון חשוב.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאף סטודנט לא צריך להרגיש פחד כשהוא מגיע לקמפוס.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני חושבת שהדיון הזה הוא לא מאוזן, כולל ההערות והשאלות שכיוונת, כבוד היושבת-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכמי שהייתה בהפגנה הזו, בתוך מתחם ההפגנה שהיה מתוחם עם גדרות, עם משטרה, לא קרתה אלימות.

עאידה תומא סלימאן: האלימות קרתה ליד דוכן "אם תרצו" כאשר הסטודנט עבר משם.

עאידה תומא סלימאן: עובדה, המשטרה שחררה את שלושת העצורים, שניים באותו יום ואחד אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, להפיץ תמונה של סטודנטית אחת ולאיים עליה ולהאשים אותה בכל מיני דברים ברשת החברתית, זאת הסתה פרועה.

עאידה תומא סלימאן: ולא פוסחים על משפט של אנשים שהגיעו מתחת למעונות הסטודנטים וקראו מוות לערבים, לא פוסחים עליו.

עאידה תומא סלימאן: זה לא יפה ממש.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה מה שקורה בדיון הזה.

הלל שנקולבסקי: אנחנו מסכימים איתך.

עאידה תומא סלימאן: אתם מסכימים איתי.

עאידה תומא סלימאן: אז אני לא ראיתי.

הלל שנקולבסקי: מסכימים איתך, אבל אנחנו רוצים לראותך אותך שם שותפה בצד השני.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אתה לא מתפרץ לדברים שלי.

הלל שנקולבסקי: אני מחזק אותך.

שרן השכל: היי, היי.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא מתפרץ לדברים שלי.

שרן השכל: שתי דקות רגיעה בחוץ, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא מתפרץ לדברים שלי.

הלל שנקולבסקי: אני מחזק אותך, חברת הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: תפסיק עם זה.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא מתפרץ לדברים שלי.

שרן השכל: הלל, שתי דקות בחוץ, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אבל כשלא מגיעים ולא מגינים על הסטודנטים כאשר קוראים להם מוות לערבים וכאשר לא מעמידים אף אחד בבית משפט על קריאות כאלה, כאשר ארגונים שלמים עומדים מאחורי מסעי הסתה נגד סטודנטים בגלל שרצו לכבד את הנרטיב שלהם – כן, אנחנו כולנו פלסטינים, ואנחנו אזרחי מדינת ישראל.

איתמר בן גביר: איך אפשר?

איתמר בן גביר: זה סותר.

איתמר בן גביר: זה סותר.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא תקבעו לנו אם אנחנו פלסטינים או לא.

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא יעשה את זה.

עאידה תומא סלימאן: וזכות הצעירים הפלסטינים לציין את הנכבה.

שרן השכל: משפט סיכום.

עאידה תומא סלימאן: חובה עליהם לציין את הנכבה.

עאידה תומא סלימאן: ואני לא מסכימה.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי בהפגנה.

עאידה תומא סלימאן: לא קראנו כולנו את המשפט הזה: חיילים של דף.

עאידה תומא סלימאן: לא שמעתי קריאה כזו בתוך ההפגנה.

איתמר בן גביר: אף פעם לא שמעת.

עאידה תומא סלימאן: זו עלילת דם.

שרן השכל: חבר הכנסת בן גביר, די.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ברורים בעמדה שלנו על איום ברצח של אזרחים.

שרן השכל: תודה.

עאידה תומא סלימאן: למרות שהמשוואה היא לא נכונה, אבל אנחנו נגד כל פגיעה באזרחים חפים מפשע.

עאידה תומא סלימאן: אמרנו את זה.

עאידה תומא סלימאן: יש מערכת משפט שיכולה להעמיד.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם לחטוף סטודנטים מתוך הקמפוס, זה בלתי מתקבל על הדעת.

שרן השכל: תודה.

עאידה תומא סלימאן: זה ניסיון להפחיד את כלל הסטודנטים מפעילות.

שרן השכל: תודה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואת מוזמנת גם ביום שני לוועדה כאשר יגיעו ראשי האוניברסיטאות והם יוכלו לענות פרטנית על המקרים.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה.

שרן השכל: אני נאלצת לתת למתן אשר מ"אם תרצו", אני נותנת לך 60 שניות להגיב, משום שאתה אומר שזה גובל בדיבה.

מתן אשר: כן.

שרן השכל: אני נותנת לך 60 שניות לפני איסלאם עאזם, בבקשה.

מתן אשר: אני אתחיל מהתחלה.

מתן אשר: סטודנטית מרים אבו קווידר מאוניברסיטת בן גוריון העלתה פוסט של יחיא סינוואר.

מתן אשר: הוא אמר שם להרוג יהודים בגרזנים.

מתן אשר: כל הכבוד למשטרת ישראל שעצרה את המחבלת הזאת, שהוארך מעצרה בשבוע.

מתן אשר: שירות הביטחון הכללי הוציא הודעה שהיא מסוכנת לציבור ולכן הוארך מעצרה.

מתן אשר: בנוגע להפגנה, "אם תרצו" מעולם לא קראה שום קריאות הסתה.

מתן אשר: יתרה מכך, אני באופן אישי הרחקתי אזרחים שהגיעו להפגנה וקראו קריאות הסתה, ואני אמשיך לעשות את זה.

מתן אשר: מעולם לא הפצנו שום פוסט הסתה.

מתן אשר: מה שכן היה בהפגנה הזאת, ואני חושב שגם חברת הכנסת שעכשיו יצאה הבינה את מה שקרה.

מתן אשר: היא פשוט לא אמרה את מה שהיא הבינה, אבל היא הבינה.

מתן אשר: היה מתחם, בעצם כל הכניסה לאוניברסיטה נכבשה בידי סטודנטים שמספר פעמים כבר קראו קריאות הסתה.

מתן אשר: הגיעו אלינו בכלל.

מתן אשר: לא הייתה לנו שם שום עמדה.

מתן אשר: זה לא נכון.

מתן אשר: הנפנו שם דגל ישראל אחד.

מתן אשר: הגיע סטודנט ערבי, רמי ח'טיב, ונתן לי אגרוף בפרצוף.

מתן אשר: למה?

מתן אשר: כי עמדתי עם דגל ישראל.

מתן אשר: לא דיברתי איתו.

מתן אשר: עמדתי עם הגב אליו.

מתן אשר: לא פניתי אליו.

מתן אשר: הוא פשוט ניגש אליי, הרים את היד ונתן לי אגרוף.

מתן אשר: זה קשה להבין, זה קשה להפנים.

מתן אשר: זה מה שהיה.

שרן השכל: תודה.

מתן אשר: רק באמת משפט אחרון.

מתן אשר: אני בהלם, ושמעת את זה פה, הסטודנטית שישבה לידי כותבת פוסטים בעד המחבלים שברחו מהכלא.

מתן אשר: זאת שישבה פה עכשיו.

מתן אשר: אז תשימו לב עם מי אתם מדברים רק.

מתן אשר: זהו.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: בתמצית הבנו את זה.

שרן השכל: גם השאלה שהופנתה הראתה את זה.

מתן אשר: בדיוק, הוכיחה את המציאות.

מתן אשר: זהו.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: איסלאם עאזם, שלום.

שרן השכל: לרשותך גם שתי דקות.

איסלאם עאזם: שלום לכולם.

איסלאם עאזם: אני איסלאם.

איסלאם עאזם: סטודנט באוניברסיטת תל אביב.

איסלאם עאזם: חשוב לי לדבר על גם חוסר ביטחון, כמו שכולם דיברו.

איסלאם עאזם: אבל לא להתעלם מהסטודנטים הפלסטינים שגם הם מרגישים חוסר ביטחון.

איסלאם עאזם: אני אספר לכם מה קרה בשלישי שעבר בקמפוס, בעצם בשער של האוניברסיטה.

איסלאם עאזם: הגיעו חבורת הימין הקיצוני עם קריאות של מוות לערבים, מוחמד מת גם.

איסלאם עאזם: הם ניסו להיכנס לתוך הקמפוס.

איסלאם עאזם: המשטרה מניעה מהם להיכנס.

איסלאם עאזם: אז הם החליטו לצעוד לכיוון המעונות עם אותן קריאות של מוות לערבים, כן?

איסלאם עאזם: מול עיני השוטרים.

איסלאם עאזם: עכשיו, ברור לי שגם יהודים לא מרגישים בטוחים בכמה מקרים, וברור לי שיש קיצונים משני הצדדים.

איסלאם עאזם: אבל להתעלם מהצד השני, שגם יש פלסטינים שמרגישים חוסר ביטחון, זה ההפך ממה שאתם אומרים, חופש ביטוי וחוסר ביטחון.

איסלאם עאזם: למשל, "אם תרצו" לא פרסמו את הסרטונים של הפעילים שהגיעו לאוניברסיטה, אלא להפך.

מתן אשר: כשזה קרה, מייד הגשנו למשטרה.

מתן אשר: אתה פשוט לא יודע על מה אתה מדבר.

שרן השכל: היי, היי.

איסלאם עאזם: נכון, אבל לא פרסמתם את הסרטון כמו שאתם עושים תמיד.

שרן השכל: משפט סיכום, בבקשה.

איסלאם עאזם: אני באתי מטעם "עומדים ביחד", תנועה של ערבים והיהודים למען שותפות וחיים משותפים.

איסלאם עאזם: ואנחנו חושבים שהדרך היחידה בשביל לחיות ביחד היא קודם כול להכיר בהיסטוריה ובמה שקרה כאילו לכל צד.

איסלאם עאזם: הכרת הדדית היא נראה לי הדבר הכי חשוב למען התחלה של חיים משותפים, ולא קריאה של צד אחד.

איסלאם עאזם: זהו.

שרן השכל: תודה על הדברים.

שרן השכל: חבר הכנסת בן גביר, בבקשה.

איתמר בן גביר: טוב.

איתמר בן גביר: אני שומע כאן את הדיון ואני גם צפיתי במקצת מהדברים.

איתמר בן גביר: אני חייב להגיד שאני מרגיש פשוט, גם עאידה שהייתה כאן עזבה את הדיון בחיוך עצום וגם כל מיני גורמים כאן שהם אנטי מדינת ישראל, פשוט צוחקים, מצחקקים עלינו כל הדרך אל האוניברסיטה.

איתמר בן גביר: ההשוואה הזאת, הסימטריה הכל כך לא נכונה הזאת: הינה, יש מכאן שצועקים מוות לערבים; והינה, יש מכאן שצועקים כל מיני צעקות.

איתמר בן גביר: זו השוואה אומללה.

איתמר בן גביר: זה לא נכון.

איתמר בן גביר: אנחנו רק עכשיו מקבלים את התמונות מאוניברסיטת בן גוריון.

איתמר בן גביר: אין כמעט שבוע שאנחנו לא מקבלים את התמונות מהאוניברסיטאות.

איתמר בן גביר: מוות לערבים, מישהו צועק את הקריאה הבזויה הזאת?

איתמר בן גביר: צועקים שם נגד היהודים.

איתמר בן גביר: מניפים שם דגלי ארגון טרור, דגלי ארגון טרור.

איתמר בן גביר: אש"ף זה ארגון טרור.

איתמר בן גביר: עכשיו רואים שם מאבטח בבן גוריון גם הוא מניף את הדגל.

איתמר בן גביר: פשוט לא להאמין, לא נתפס.

איתמר בן גביר: אנשים מפחדים ללכת באוניברסיטה העברית בירושלים.

איתמר בן גביר: בנות מפחדות להתגורר במעונות באוניברסיטה העברית בירושלים.

איתמר בן גביר: אוניברסיטת תל אביב מזמן נכבשה.

איתמר בן גביר: אתה הולך שם אתה מרגיש כאילו אתה ברמאללה.

איתמר בן גביר: מה הולך כאן?

איתמר בן גביר: הם משתלטים עלינו.

איתמר בן גביר: ואני אומר לכם, חבריי הסטודנטים הציונים שנמצאים כאן, אני אוהב אתכם, מעריך אתכם, מעריץ אתכם.

איתמר בן גביר: מה אתם מתגוננים?

איתמר בן גביר: מה פתאום כל הדיון: לא, לא אומרים מוות לערבים.

איתמר בן גביר: זה הדיון?

איתמר בן גביר: זה הדיון?

איתמר בן גביר: אתם לא צריכים להתגונן.

איתמר בן גביר: מי שצריך להתגונן הם אלה שקוראים לעצמם סטודנטית פלסטינית.

איתמר בן גביר: אז סטודנטית פלסטינית, לכי מכאן.

איתמר בן גביר: מה את עושה בישראל?

איתמר בן גביר: מה את עושה במדינת ישראל?

איתמר בן גביר: למה מערכת החינוך של מדינת ישראל מחזיקה סטודנטים פלסטינים?

איתמר בן גביר: מה פתאום?

איתמר בן גביר: בשביל מה?

איתמר בן גביר: על מה?

איתמר בן גביר: לאיזה חוק?

איתמר בן גביר: לפי מה?

איתמר בן גביר: אני רוצה להגיד לך, גברתי היושבת-ראש, שמה שראינו כאן בוועדה הוא באמת איזשהו סמל למה שמתרחש באוניברסיטאות.

איתמר בן גביר: יש כאן צד אחד שהוא צד, לצערי, אנטי-ציוני, ולא כל הערבים הם נגד מדינת ישראל.

איתמר בן גביר: יש הרבה ערבים שהם נאמנים, שהם טובים.

איתמר בן גביר: אבל דווקא לוקחים את המיעוט שהוא נגד המדינה והוא נגד החיילים, והוא בעד לפגוע בנו, והוא הופך להיות הקול של הסטודנטים הערבים.

איתמר בן גביר: אתם לא הקול של הסטודנטים הערבים.

איתמר בן גביר: אתם לא מייצגים את הסטודנטים הערבים.

איתמר בן גביר: ולמרבה הפליאה, אנחנו כביכול נותנים להם לבוא לכאן ולהתחיל לדבר בשם כל מיני סטודנטים.

איתמר בן גביר: אתם מייצגים את עצמכם.

איתמר בן גביר: אם אתם סטודנטים פלסטינים, לכו לירדן.

איתמר בן גביר: אני חושב הוועדה הזאת צריכה לעשות כאן משהו אופרטיבי, משהו אפקטיבי.

איתמר בן גביר: וההצהרות הן חשובות, גברתי היושבת-ראש.

איתמר בן גביר: אני גם יודע שהקצת המון זמן יחסית לדיונים בוועדה.

איתמר בן גביר: ואני יודע כמה הנושא חשוב לך.

איתמר בן גביר: וביום שני יהיה כאן עוד דיון חשוב שאני אשתדל לבוא מתחילתו.

איתמר בן גביר: אבל דבר אחד ברור לי: כך זה לא יכול להימשך.

איתמר בן גביר: אגב, צריך לדעת, לטובת כל קברניטי האוניברסיטאות: אתם פוגעים בסוף בעצמכם.

איתמר בן גביר: ממילא לא מעניינים אתכם מדינת ישראל, עם ישראל.

איתמר בן גביר: אבל גם בעניין של מה שיקרה בהמשך באוניברסיטה, האוניברסיטאות במדינת ישראל מאבדות מצביונן - -

שרן השכל: תודה.

איתמר בן גביר: - - והופכות להיות סניף של אנשים ששונאים את החיילים ושונאים את המדינה.

איתמר בן גביר: כל הכבוד לסטודנטים הציוניים שעומדים כאן

איתמר בן גביר: מול האלימות הזאת - -

שרן השכל: תודה.

איתמר בן גביר: - - ומול הבריונות הזאת.

איתמר בן גביר: תגינו על עצמכם.

איתמר בן גביר: אל תתחילו להצטדק.

איתמר בן גביר: זה לא התפקיד שלכם.

איתמר בן גביר: הם צריכים להצטדק.

שרן השכל: תודה רבה, חבר הכנסת בן גביר.

איתמר בן גביר: תודה.

איתמר בן גביר: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן גביר, על הדברים.

שרן השכל: אני אתן לעוד מספר דוברים אבל ממש בדקה, משום שבאמת הגיעו מכל רחבי הארץ.

שרן השכל: דורית, ממש דקה אחת ככה לסכם את הדברים, בבקשה.

דורית יצחק: שמי דורית יצחק.

דורית יצחק: אני זאת שנופפתי בדגל ישראל בהפגנה של ערביי ישראל, שהם סטודנטים במדינת ישראל, באוניברסיטה בלב תל אביב, שמרימים בגאון שם את דגלי אש"ף, את דגלי האויב.

דורית יצחק: והם חוגגים יום שהוא יום הנכבה.

דורית יצחק: נכבה פירושו אסון, אסון שקרה להם בעצם הקמת מדינת ישראל.

דורית יצחק: וזה מה שמאפשרים להם פה במדינת ישראל, לחגוג.

דורית יצחק: ומקבלים פה רוח גבית גם לחגוג את היום הזה.

דורית יצחק: במקום שנחיה פה, כמו שיוסף חדאד יושב פה והוא גאה בדגל ואני הלכתי ונופפתי מולכם את דגל ישראל.

דורית יצחק: במקום שתריעו לי ותחבקו אותי ותגידו לי: בואי, את מרימה לנו את דגל ישראל, כי אתם לומדים במדינת ישראל, אתם באים בבריונות ובאלימות ביום הזה.

דורית יצחק: ניסו לחטוף ממני את הדגל.

דורית יצחק: בכזאת חוצפה בא ומנסה לקחת ממני את דגל ישראל ולהרחיק אותי משם.

דורית יצחק: אני בוגרת אוניברסיטת תל אביב.

דורית יצחק: לפני משהו כמו 20 שנה, כשלמדתי שם, זה בכלל היה מחוץ לחוק להניף את דגל אש"ף במדינת ישראל או באוניברסיטת תל אביב.

דורית יצחק: לא חגגו ולא ציינו את יום הנכבה.

דורית יצחק: למדנו ביחד יהודים וערבים באוניברסיטת תל אביב ובאמת שהיו לי חברים גם שהם שהיו ערבים, ערביי ארץ-ישראל ולמדו איתנו ביחד, והם כיבדו את דגל ישראל.

דורית יצחק: ואני רוצה גם להוסיף.

שרן השכל: משפט סיכום.

דורית יצחק: משפט האחרון.

דורית יצחק: הישראלים לא יודעים את ההיסטוריה.

דורית יצחק: ושקר שאומרים אותו יותר מדי לא הופך להיות אמת.

דורית יצחק: יום הנכבה הוא לא יום שגירשנו ולא נישלנו אתכם מאדמותיכם.

דורית יצחק: יום הנכבה זה יום שבו אמרו לכם ללכת ואתם בחרתם לצאת – והם בחרו לצאת.

שרן השכל: אבל את שוכחת מי אמר להם לצאת.

דורית יצחק: ההנהגה הערבית אמרה להם לצאת.

שרן השכל: זהו.

דורית יצחק: ומאז ועד היום הם נשארו פליטים במקום להשתקם.

דורית יצחק: גם סבא וסבתא שלי היו פליטים.

דורית יצחק: אז מה?

דורית יצחק: הם באו לישראל והתחילו מחדש ובנו את הארץ.

דורית יצחק: בואו, תתגברו על מה שקרה לפני כל כך הרבה שנים, תשתלבו איתנו.

דורית יצחק: ערביי ארץ-ישראל צריכים לדעת לחיות איתנו בשלום פה במדינה הזאת ולהכיר בדגל, ולהכיר במדינה ולדעת שאנחנו כאן כדי להישאר.

שרן השכל: תודה על הדברים באמת.

שרן השכל: ויישר כוח, אמרתי.

שרן השכל: זיעזע אותי האומץ שלך.

דורית יצחק: וזה עוד משהו שאני רוצה להגיד עליו.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: אני לא יכולה.

דורית יצחק: רק משהו אחד אחרון, בבקשה.

שרן השכל: לא.

שרן השכל: כי זה יגיע על חשבון אחרים.

שרן השכל: זה אומר שמישהו אחר לא יוכל לדבר.

דורית יצחק: זה לא אומץ להניף את דגל ישראל במדינת ישראל.

שרן השכל: אני אמרתי את זה בתחילת הדיון.

דורית יצחק: אוקיי.

שרן השכל: אני הזדעזעתי מזה.

שרן השכל: אדווה בינו, בבקשה.

שרן השכל: גם ממש ב-60 שניות.

שרן השכל: ולאחר מכן חבר הכנסת לשעבר משה פייגלין.

איתמר בן גביר: רק צריך להגיד לה אבל כל הכבוד.

איתמר בן גביר: באמת, כולנו התרגשנו מהסרטון הזה שלה עומדת ומנופפת.

שרן השכל: בן גביר.

איתמר בן גביר: כל הכבוד.

איתמר בן גביר: אנחנו מצדיעים לך.

דורית יצחק: וכל הכבוד הזה הגיע מימין ומשמאל, כי העם שלנו מתרגש לראות את הדגל.

שרן השכל: מתאחד מסביב לזה.

דורית יצחק: וזה לא משנה אם אנחנו ימניים או שמאלניים.

איתמר בן גביר: נכון.

שרן השכל: תודה, גלית.

דורית יצחק: יש פה אחדות אחת נגד קיצוניים.

שרן השכל: היי, דורית, תודה.

שרן השכל: אדוה בינו, בבקשה, ממש בדקה.

אדוה אנגל בינו: תודה רבה, היושבת-ראש.

אדוה אנגל בינו: אני עוסקת בימים אלו בהסברה, בניהול קבוצות הסברה ברשתות יחד עם יוסף חדאד, נטלי דדון ועוד טובים ורבים.

אדוה אנגל בינו: ואני מרגישה שאנחנו פה מפספסים איזושהי נקודה מאוד מאוד מרכזית בנושא האוניברסיטראות.

אדוה אנגל בינו: הדבר הזה נחלק לשלושה.

אדוה אנגל בינו: דבר ראשון, יש כאן סגל.

אדוה אנגל בינו: דבר שני, יש כאן סטודנטים.

אדוה אנגל בינו: ודבר שלישי, יש כאן אוניברסיטה.

אדוה אנגל בינו: שלושת הגורמים האלה הם גורמים שונים שצריך להתייחס אליהם בצורה שונה בנושא הזה.

אדוה אנגל בינו: בעצם אם הרוח של הדברים היא שהדגל הוא מחלה ויש סטודנט שמפחד וחושש לומר דברים אחרים, כי הוא חושש לציון שלו, הוא חושש לחייו הכלכליים הלאה, להתקדמות שלו בחיים הכלכליים, זו הבעיה.

אדוה אנגל בינו: אם סגל שעובד במדינת ישראל עבור מדינת ישראל ובמערכת החינוך הישראלית, לא מבין שדגל ישראל הוא משהו שיש להעריך ולציין כסמל מכובד, כאן מתחילה הבעיה.

אדוה אנגל בינו: ואז זה משליך על הסטודנטים שגם חלקם מקבלים מלגות, חלקם לא עוברים כל מיני פסיכומטרי וכן הלאה, מקבלים הקלות, אבל מרשים כן לבוא ולהתנגד לישות הזאת שבעצם נותנת להם כל ההזדמנות הזו.

אדוה אנגל בינו: ואז אני שומעת שהאוניברסיטה מוציאה כל מיני מאמרים שמדברים על כך שאנחנו מחזיקים את עזה כדי לעשות איזשהם ניסויים באנשים שם.

שרן השכל: משפט סיכום.

אדוה אנגל בינו: ניסויים בנשק.

אדוה אנגל בינו: אז אני אומרת כזה דבר: הנושא צריך להיבדק משפטית ואולי לתת קנסות מינהליים.

אדוה אנגל בינו: בנוסף, צריך לבוא אל הסגל ולהגיד: בואו, תנסו לחבר במקום לנתק; בואו, תנסו לעשות משהו שיחבר את שני הצדדים, כי זה התפקיד שלכם כמחנכים.

אדוה אנגל בינו: והדבר האחרון פה הוא בעצם ההשלכות של כל הדבר הזה החוצה, להסברה העולמית.

אדוה אנגל בינו: אנחנו עושים נזק תדמיתי שאנחנו רואים אותו ברשתות.

אדוה אנגל בינו: ואני אשלח את כל הלינקים בהמשך.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

אדוה אנגל בינו: תודה.

שרן השכל: ואחרון הדוברים, חבר הכנסת לשעבר משה פייגלין, בבקשה.

שרן השכל: גם שתי דקות לרשותך.

משה פייגלין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

משה פייגלין: אני מבקש להזכיר ממש ב-30 שניות לסטודנטים הערבים שהגיעו לכאן את ההיסטוריה.

משה פייגלין: מנהיגיכם, הסבים והסבתות שלכם ב-1948, הכריזו שבכוונתם לסיים את מה שהיטלר התחיל באירופה.

משה פייגלין: הכריזו.

משה פייגלין: כך הכריזו.

משה פייגלין: ופתחו במלחמה.

משה פייגלין: ואתם הפסדתם.

משה פייגלין: למזלכם, הפסדתם, כי בזכות זה שהפסדתם, יש לכם היום את אוניברסיטת תל אביב, את כל האוניברסיטאות במדינת ישראל.

משה פייגלין: ואתם עכשיו טוענים שההפסד הזה הוא יום הנכבה שלכם, יום הנכבה הלאומי שלכם.

משה פייגלין: הנכבה הזו נוצרה, ואני כן חושב שיש לכם נכבה פה, הנגבה הזו נוצרה כתוצאה מכך שאתם פתחתם במלחמה וברוך השם הפסדתם.

משה פייגלין: ועכשיו, אם אינכם מקבלים את עובדת היותה המוגמרת של מדינת ישראל מדינה יהודית שקמה כאן ליהודים, מדינה ריבונית ולגיטימית, ומכנים את עצמכם עם אחר, עם פלסטיני כביכול, ואתם רוצים לחגוג את הניצחון שלכם או את ההפסד שלכם, יש לכם בג'נין אוניברסיטה פסלטינית.

משה פייגלין: אני לא מבין מה אתם עושים בתל אביב.

משה פייגלין: יש אוניברסיטה שקמה במיוחד עבורכם בג'נין.

משה פייגלין: לכו לג'נין, תניפו כמה דגלי פלסטין שאתם רוצים, ובא לציון גואל.

משה פייגלין: תודה רבה.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: אני רוצה לסכם את הדיון היום, שהיה דיון לא פשוט וטעון.

שרן השכל: זה התחיל ככה בוויכוחים פוליטיים, ואני שמחה שלאט לאט התחלנו להתיישר והצלחנו לקיים דיון יותר ענייני.

שרן השכל: קודם כול, אני מבקשת לשלוח מכתב לכל ראשי האוניברסיטאות על כך שאנחנו רואים בצורה שלילית מאוד את אי הגעתם לוועדת החינוך.

שרן השכל: אנחנו, בעקבות אי הגעה שלכם, מזמנים אותם ספציפית לדיון מיוחד ביום שני בין השעה 12:00 ל-13:00 על מנת שיענו לנו על כל השאלות הפרטניות ועל המקרים הפרטניים שעלו בשבועיים האחרונים.

שרן השכל: להוסיף לזה את המקרה שקורה ממש עכשיו באוניברסיטת בן גוריון, שכרגע ראיתי שהתפרסם ב-Ynet, גם על תגרה.

שרן השכל: וכפי שכתוב בחוק המאבק בטרור, מונף דגל פלסטין יחד עם קריאות מסיתות ואלימות, זו עבירה על חוק הטרור, שלא יגידו שלא פנו, שלא ביקשו, שלא התלוננו.

שרן השכל: שיבואו אלינו עם תשובות לגבי האירועים האלו.

שרן השכל: מה נעשה, מה הם מתכננים לעשות.

שרן השכל: אנחנו דורשים התייצבות של כל אחד ואחד מהם.

שרן השכל: אנחנו מבקשים מהשטרה נתונים מדויקים על האירועים האחרונים, כמה הפגנות היו, כמה אישורים להפגנות התקבלו.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: את הדבר הזה גם להפנות לאוניברסיטאות.

נירה לאמעי רכלבסקי: אם זה בקמפוסים, זה לא, זה - - -

שרן השכל: אז אם זה בקמפוסים, גם שראשי האוניברסיטאות יגיעו אלינו עם רשימה של כמה הפגנות אושרו בחודשיים האחרונים לסטודנטים.

שרן השכל: לא משנה ממי, ממה, אנחנו רוצים לראות כמה הפגנות ואיזה הפגנה אושרה.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: שכל אוניברסיטה תבוא עם טבלה.

שרן השכל: כמה דיווחים על אלימות הגיעו למשטרה, כמה דיווחים על אלימות הגיעו לאוניברסיטה.

שרן השכל: כמה מתוך דיווחי אלימות או הפרעות הסדר הועברו למשטרה מטעם האוניברסיטאות, כלומר כמה תלונות הגיעו.

שרן השכל: אני רוצה לדעת מהמשטרה, מכל המקרים שהגיעו אליה, כמה הועמדו לדין והתיקים הועברו בעצם לפרקליטות.

שרן השכל: אני רוצה להבין מהפרקליטות כמה מתנהלים כרגע.

שרן השכל: ואני מדברת על החודשיים.

יהודית גידלי: - - -

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: מתי התחיל גל האירועים האלה?

שרן השכל: אנחנו מדברים על חודשיים או על שלושה חודשים?

קריאה: שלושה חודשים, משהו כזה.

שרן השכל: אנחנו ניקח את זה שלושה חודשים אחורה, לא חודשיים.

שרן השכל: קודם כול, גם הוועדה קובעת, על פי חוק המאבק בטרור, בסופו של דבר, דגל אש"ף הוא דגל עוין של בעצם ישות אויבת כמו שכתוב בחוק המאבק בטרור.

נירה לאמעי רכלבסקי: יחד עם הנחיית היועמ"ש.

שרן השכל: כן.

שרן השכל: כאשר הוא מלווה בדברי הסתה ובקריאות אלימות, הוא מהווה עבירה על חוק הטרור.

שרן השכל: הוועדה קובעת כי יש לאסור את הנפת הדגלים יחד עם הקריאות האלו בקמפוסים ברחבי ישראל.

שרן השכל: אנחנו מבקשים מהמל"ג להוציא מכתב משפטי שמבהיר לכלל ראשי האוניברסיטאות את העניין המשפטי הזה ולעדכן אותם שכאשר הם מאפשרים את הדבר הזה הם למעשה עוברים על החוק הישראלי, הם עוברים על חוק המאבק בטרור.

שרן השכל: אוקיי?

שרן השכל: שיהיה ברור.

שרן השכל: אני פונה מכאן לכל הסטודנטים: אם מישהו אוסר עליכם להגיע עם דגל ישראל או להניף דגל ישראל בקמפוס, מייד לדווח לנו.

שרן השכל: זה אסור על פי חוק.

שרן השכל: כלומר, הם לא יכולים לדרוש מכם להוריד דגלים, להסיר דגלים וכו'.

שרן השכל: גם הייעוץ המשפטי של המל"ג אמר את זה בצורה מאוד מאוד ברורה.

שרן השכל: אנחנו נתראה ביום שני.

שרן השכל: תודה רבה לכל מי שהגיע.

שרן השכל: אני רוצה לשלוח ככה באמת מילים חמות לכל הסטודנטים שעוברים כרגע תקופה לא פשוטה ומאוד מאוד מאתגרת, שהמצב לא היה צריך להגיע לכדי כך.

שרן השכל: זה מצב שבמשך שנים כרגע.

שרן השכל: אנחנו רואים את ההתדרדרות בתוך הקמפוסים במדינת ישראל.

שרן השכל: ואני אומרת לכם, הגיע הזמן לשים לזה סוף.

שרן השכל: אנחנו ביחד, בשיתוף פעולה, ניצור מרחב בטוח לכל הסטודנטים במדינת ישראל בכל הקמפוסים.

שרן השכל: לא ייתכן מצב שבו סטודנטים יפחדו להגיע לשיעורים.

שרן השכל: אם אני אקבל עוד מכתב אחד על זה שסטודנט מבקש לעבור ללמוד בזום כי הוא פוחד, אני פשוט לא יודעת מה אני אעשה.

שרן השכל: זה בלתי מתקבל על הדעת.

שרן השכל: אז קודם כול, תודה רבה לכם על כל שיתוף הפעולה.

שרן השכל: תמשיכו להעביר אלינו את כל המידע והידע הזה.

שרן השכל: אנחנו נתראה ביום שני.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: הישיבה נעולה.