ועדת הכספים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 275, 2022-05-18 00:00

אלכס קושניר: בוקר טוב, היום 18 במאי 2022, י"ז אייר התשפ"ב, יום רביעי.

אלכס קושניר: אנחנו מתחילים דיון שלא חשבתי שאצטרך לקיים אותו בפעם המי יודע כמה.

אלכס קושניר: אציג את הרקע ואז תציגו את מי שנמצא פה מהממשלה ונראה איך אנו מתקדמים.

אלכס קושניר: הדיון האחרון שהתקיים כאן בוועדה היה לפני כמעט שנה, ב-20 ביולי 2021 ואז סוכם שמשרד הבריאות יפתח ארבעה חדרים אקוטיים במקום חמישה.

אלכס קושניר: לפני שנתיים, כשהייתי חבר ועדת כספים וחברי השר עודד פורר היום – אז יושב-ראש ועדה לקידום מעמד האשה, במאמץ משולב הקצינו 5 מיליון שקל להקים 5 חדרים אקוטיים בפריסה ארצית בעיקר בפריפריה.

אלכס קושניר: אז משרד הבריאות טענו שהסכומים לא מספיקים ולכן בדיון לפני שנה סיכמנו שיהיו 4.

אלכס קושניר: ואז אני מגלה שאין גם 4 אלא יצא מכרז ל-3, 3 זכו זה נצרת, קפלן ואיכילוב שהתחייב להקים לחדר אקוטי חדש.

אלכס קושניר: חברת הכנסת אבתיסאם מראענה שלחה שאילתא לשר הבריאות והתשובה שחדר אקוטי רביעי לא ייבנה כי המכרז בצפון לא יצא בגלל קשיים ביישום.

אלכס קושניר: ואז השר ממשיך וטוען שיש רק בית חולים אחד העמק, שיכול לגשת למכרז כי כל שאר בתי החולים הם ממשלתיים.

אלכס קושניר: אם אני מסתכל בתשובה לשאילתא של חברת הכנסת מראענה כתוב כך: משרד הבריאות התכוון לצאת למכרז נוסף באזור הצפון.

אלכס קושניר: הוא לא יצא עקב קשיים שהתגלו ביישום בשל כללי ועדת המכרזים שמתנים שיהיה פוטנציאל של יותר מנותן שירות אחד.

אלכס קושניר: אני לא כל כך מתחבר ללוגיקה כי אם אני קורא שתי הפסקאות לפני זה, בשני המכרזים הראשונים שהוצאתם, בתי חולים קפלן ונצרת, היו היחידים שהגישו.

אלכס קושניר: אז שם כן מותר ופה אי אפשר?

אלכס קושניר: זה מוזר.

אלכס קושניר: שאלה נוספת, אם יש תקציב, למה בתי חולים ממשלתיים לא יכולים פשוט לקחת את התקציב הזה ולהקים בית חולים?

אלכס קושניר: עד כמה שאני יודע, ותקנו אותי אם אני טועה – בית חולים ממשלתי, המשמעות שהוא בבעלות המדינה, בבעלות משרד הריאות.

אלכס קושניר: משרד הבריאות במקרה זה אינו רגולטור אלא המפעיל אז למה אינכם מקימים חדר אקוטי נוסף על הכסף הזה?

אלכס קושניר: לא ברור לי.

אלכס קושניר: מעבר לזה כתוב פה שיש קשיים נוספים.

אלכס קושניר: אני רוצה לשאול אתכם: עברו שנתיים מאז הקצינו את הכסף.

אלכס קושניר: שנתיים.

אלכס קושניר: מאז עד כה שום חדר אקוטי לא קם.

אלכס קושניר: זו עובדה.

אלכס קושניר: בשלוש יש מכרז.

אלכס קושניר: זכו – אחלה.

אלכס קושניר: לוח זמנים להקמה – אף אחד לא יודע, לפחות אנחנו לא.

אלכס קושניר: אולי אתם יודעים – תגלו לנו.

אלכס קושניר: לגבי הרביעי – אנחנו בערפל.

אלכס קושניר: אתם לא מקיימים את החלטות הכנסת?

אלכס קושניר: לא מצליח להבין.

אלכס קושניר: אנחנו מגיעים אתכם לסיכום והוא מופר כל פעם, פעם אחר פעם, בתירוץ אחר?

אלכס קושניר: זו התנהלות בלתי ניתנת להבנה.

אלכס קושניר: בשנתיים האלה האנסים לא הפסיקו לאנוס, ורק אתמול או שלשום שמענו על מקרה מזעזע של ילדה שנאנסה, וכל פעם שומעים על עוד ועוד מקרה.

אלכס קושניר: יש לנו בעיות במכרזים ופה ושם אבל החדרים לא קמים.

אלכס קושניר: אני רוצה להפסיק עם זה.

אלכס קושניר: מהדיון היום אני רוצה לצאת עם לוח זמנים ברור, מתי שלושת החדרים האלה מוקמים ומה קורה עם החדר הרביעי.

אלכס קושניר: כי זו התנהלות שהיא לא הולמת משרד ממשלתי ועבודת כנסת ממשלה.

אלכס קושניר: זה לא יכול לעבוד כך.

אלכס קושניר: אני מאוד מקווה שזה הדיון האחרון שאני מקיים בנושא ויהיו לנו 4 חדרים אקוטיים בקרוב.

עופר כסיף: כמה יש כרגע?

אלכס קושניר: הם יענו, ייתנו את הנתון.

אלכס קושניר: בבקשה, משרד הבריאות.

זהר סהר: אקדים ואומר שיש שבעה מרכזים אקוטיים בפריסה שמתחילה באילת, באר שבע, ירושלים, וולפסון בחולון, הלל יפה בחדרה, פוריה בטבריה, וחיפה בבני ציון.

אימאן ח'טיב יאסין: בנצרת?

אלכס קושניר: זכה במכרז, עוד לא הוקם.

אלכס קושניר: זה בדיוק הנושא.

זהר סהר: האתגר בהפעלת מרכזים אקוטיים גם היום הוא אתגר מקצועי מאוד גדול.

זהר סהר: יש- - -

אלכס קושניר: שמענו את זה בפעמים הקודמות.

אלכס קושניר: לענייננו בבקשה.

זהר סהר: עוד לפני שהיה הדיון הקודם שהיינו אצלך במשרד זה לא שהמשרד לא עשה דברים כדי לקיים את החלטות הכנסת שאנו מאוד מכבדים.

זהר סהר: פנינו בסמוך לדיון שהיה בכנסת באוגוסט לפני שנתיים, כבר אז התחלנו בעבודה סביב הקמת מרכזים חדשים.

זהר סהר: היו אז בזמנו קשיים להקים את המרכזים החדשים בגלל ענין תקציבי.

זהר סהר: בסופו של דבר כפי שאמרת, הגענו להסכמה שאנחנו מורידים חדר אחד ומגדילים את התקציב.

זהר סהר: התקציב הוגדל לארבעת המרכזים החדשים שאמורים לקום אבל גם לכל שאר המרכזים הקיימים כלומר כן היתה השקעה של המשרד בתקציב נוסף מתקציבי המשרד כדי להגדיל את התקציב הקיים.

זהר סהר: מבחינת מכרזים, שוב – יצאו שני מכרזים, אחד לצפון ואחד לשפלה.

זהר סהר: איכילוב לא צריך מכרז כי זה בית חולים ממשלתי.

אלכס קושניר: מה ההבדל בין איכילוב לכל בית חולים ממשלתי אחר בצפון?

זהר סהר: עוד לפני שקיימנו את הדיונים אצלך – כמה חודשים לפני - עשינו תהליך עבודה יחד עם בתי החולים הממשלתיים בצפון כדי לראות מי מהם מוכן לפתוח מרכז אקוטי נוסף.

זהר סהר: מדובר בבית חולים זיו בצפת ובית חולים נהריה.

זהר סהר: מאוד השתדלנו לראות איך אנו כן יכולים לקיים החלטת הכנסת בלי מכרז.

זהר סהר: שני בתי החולים פשוט אמרו שהם לא מסוגלים כרגע להקים מרכז.

אלכס קושניר: למה?

אלכס קושניר: נותנים להם כסף.

אלכס קושניר: מה הבעיה להקים מרכז?

זהר סהר: מעבר לתקציב, יש בעיות קשות לגייס ולהכשיר את הצוותים, שייקחו על עצמם את החלק של התפקיד הזה.

זהר סהר: זה אתגר מאוד גדול לבתי החולים.

זהר סהר: בכל זאת היו שנתיים של קורונה.

זהר סהר: הצוותים גם כך עמוסים מאוד-מאוד.

זהר סהר: אנו מדברים פה על צוותי מיון שאמורים להתגייס לנושא.

זהר סהר: היה קושי מאוד גדול להעמיס עליהם גם את הנושא הזה.

זהר סהר: מדובר בתפקיד שחלקו לפחות אינו רפואי ממש, משהו שלומדים בבית ספר לרפואה, אלא תפקיד נוסף שמדובר בחלק הפורנזי.

זהר סהר: זה חלק מאוד מאתגר מבחינת המערכת.

זהר סהר: עמדת המשרד שאיננו יכולים לכפות על בית חולים לעשות את זה בניגוד לנכונות שלו, וברמה המקצועית, קשה מאוד לכפות לעשות דבר כזה שדורש הרבה מאוד מחויבות של צוותים ורצון לעשות זאת.

אלכס קושניר: אני חושב שאתם צריכים לעשות שיחה עם בתי חולים, יחסינו לאן.

אלכס קושניר: זה לא הגיוני.

אלכס קושניר: בית חולים ממשלתי, נמצא בפיקוח שלכם, בבעלות שלכם.

אלכס קושניר: מה זה הדבר זה, לא מוכנים?

זהר סהר: לא - לא מוכנים.

זהר סהר: מביעים קושי.

אלכס קושניר: אמרת שאם הם לא מוכנים אנו לא יכולים להכריח אותם.

אלכס קושניר: מה זה?

אלכס קושניר: לכן הוא ממשלתי.

אלכס קושניר: תעשו הפרטה.

אלכס קושניר: תפריטו את בתי החולים אם אינכם מסוגלים לטפל בהם.

אלכס קושניר: באמת.

אלכס קושניר: לא יכול להבין את העמדה הזאת.

אלכס קושניר: ואם מחר בית חולים לא רוצה לפתוח חדר ניתוח, תגידו להם: טוב, לא צריך?

אלכס קושניר: מה זה?

אלכס קושניר: יש פה צורך אקוטי, אפרופו מרכז אקוטי.

אלכס קושניר: זה לא נייס טו הב.

אלכס קושניר: זה פשע שאין לנו את זה בכל בית חולים.

אלכס קושניר: אז יש עכשיו שמתוקצב ואפשר להקים ואתם לא מקימים כי בית החולים לא יכול או לא מוכן?

אלכס קושניר: תעשו שיהיה מוכן.

אלכס קושניר: לכן נתנו לכם כסף.

זהר סהר: נכנסים פה עניינים מקצועיים שקשורים גם לנושא של איכות מול כמות.

זהר סהר: אני לא בטוחה שנכון שיהיה בכל בית חולים מרכז אקוטי מה גם שיש בצפון שני מרכזים גם בפוריה וגם בבני ציון בחיפה.

זהר סהר: זה לא שאין מענה כלל.

זהר סהר: אתה צודק שהמענה אולי לא מונגש ליד הבית.

אלכס קושניר: נסעת פעם מקריית שמונה לטבריה?

אלכס קושניר: כמה זמן זה לוקח?

זהר סהר: כשעה וחצי.

אלכס קושניר: ומרמת הגולן?

זהר סהר: אותו דבר.

זהר סהר: זה לא העניין לדעתי.

אלכס קושניר: זה בדיוק העניין.

אלכס קושניר: אדם שעובר אירוע כזה לא יכול לנסוע שעה, שעה וחצי.

אלכס קושניר: אז אני מבין שאי אפשר לפתוח בכל בית חולים.

אלכס קושניר: אבל יש פה תקציב.

אלכס קושניר: לפני שנתיים דיברנו על זה.

אלכס קושניר: אתם העליתם את הצורך ב-5 חדרים.

זהר סהר: היה שיח מאוד ארוך ויש פה היסטוריה ארוכה של דיון מקצועי בין איכות לכמות.

זהר סהר: יש לכאן ולכאן דברים שנכנסים, על מנת להכשיר צוותים כדי שיהיו מיומנים ברמה של בדיקה משפטית טובה, צריך לראות כמות של מטופלים.

אלכס קושניר: התחלתם הכשרה של צוותים בבתי חולים שזכו למכרז?

זהר סהר: בהחלט.

אלכס קושניר: ומה הבעיה לצרף להכשרה הזאת צוותים מבתי חולים נוספים?

זהר סהר: לא בעיה להכשיר את הצוותים.

זהר סהר: הבעיה היא הפרקטיקה.

זהר סהר: אני עו"ס במקצועי אולם ברמה הרפואית – אתה לא רוצה למנתח לב שעשה פעם אחת הכשרה ועשה ניתוח אחד.

אלכס קושניר: אין מספיק מקרי אונס באזור הגיאוגרפי הרלוונטי?

זהר סהר: עובדה שבפוריה בשנה יש כ-30 מקרים שמגיעים.

זהר סהר: בחיפה יש כ-120 מקרים.

זהר סהר: אבל זה לא רק העניין.

אלכס קושניר: איני רופא וגם לא עו"ס, אבל יש משהו שאני כל הזמן שומע – שברגע שזה קשור לשירותי הבריאות, ההיצע מייצר ביקוש.

אלכס קושניר: משמע, אם תפתחו מרכז, לצערנו הרב יהיה ביקוש כי לא כל הקרבנות היום מסוגלים ומסוגלות לנסוע את המרחקים האלה.

אלכס קושניר: אבל את טוענת טיעון אחר – לא מה שענה השר – את טוענת כעת שאין צורך, או אין יכולת.

זהר סהר: לא.

זהר סהר: אני רק אומרת שזו לא היתה בקשה של משרד הבריאות להקים עוד חמישה מרכזים.

אימאן ח'טיב יאסין: אז לא מתאמץ משרד הבריאות?

זהר סהר: אני מצטערת לחלוק עליכם, יודעת שזה נשמע לא טוב מקצועית אולם יש עבודה מאוד משמעותית שנעשית בנושא.

אלכס קושניר: מה אתם עושים עם המכרז בצפון?

זהר סהר: סמוך לפגישה שהיתה לנו לפני שנה יצאו 2 מכרזים וגם איכילוב התחייב לפתוח.

זהר סהר: הם כרגע בתהליך הקמה.

אלכס קושניר: יש לוחות זמנים?

זהר סהר: יש לוחות זמנים, שכרגע לא- - -

אלכס קושניר: איזה בית חולים בנצרת זכה במכרז?

זהר סהר: בית חולים האנגלי בנצרת.

זהר סהר: המשרד סיים הכשרותיו כבר לפני- -

אימאן ח'טיב יאסין: אז מה הבעיה?

זהר סהר: אנחנו בתהליך עבודה איתם כדי שבאמת יצליחו ליישם את ההחלטות.

אימאן ח'טיב יאסין: לגבי זה שאת אומרת מספרים מי מגיע – לא סתם היתה מלחמה לפתוח חדר אקוטי בנצרת כי זה צורך אמיתי עמוק וצריך גם במקום הזה שיהיה גם נגיש וגם מותאם תרבותית.

זהר סהר: לא חלקתי על זה.

אימאן ח'טיב יאסין: בגלל שאני מעורבת בהרבה דברים שקורים בבית חולים בנצרת, בגלל שאני יודעת בוודאות גמה קשיים כלכליים קורים שם, בגלל שאני יודעת בוודאות כמה כסף יש לבית חולים נצרת במשרד הבריאות, ובסוף מסכמים דברים ולא מקימים ונאלצים לבית משפט או לבירורים – אני יכולה עכשיו להתכתב ולשמוע מה קורה שם.

אימאן ח'טיב יאסין: הבעיה לא כסף.

אימאן ח'טיב יאסין: עד כה, ואני עו"ס כמוך ויודעת מה זה להיות בטראומה בעקבות מקרה תקיפה מינית שהאשה, הבחורה, הנערה או הנער נמצא במקום שלא יכול לתקשר עם אף אחד וצריך סביבה כל כך קרובה ובטוחה.

אימאן ח'טיב יאסין: עד כה לא שמעתי ממך סיבה ספציפית מקצועית שאת אומרת למה.

אימאן ח'טיב יאסין: זה שאת אומרת שאין עובדים סוציאליים או אין צוות רפואי או אין צוות מקצועי, איני יכולה לקנות את זה.

אלכס קושניר: שנייה.

אלכס קושניר: בית החולים האנגלי בנצרת זכה במכרז.

אלכס קושניר: הם כרגע בתהליך הקמה.

אלכס קושניר: יש עוד שניים שזכו.

אלכס קושניר: אחד, איכילוב לא היה צריך מכרז.

אלכס קושניר: יש עוד קפלן שזכה במכרז - הם בתהליך הקמה.

אלכס קושניר: מעבר לזה יש עוד מרכז אחד שהיו צריכים למכרז ולא עשו זאת.

אלכס קושניר: כלומר יש פה שתי שאלות: אחת, מה לוח הזמנים בהקמת שלושת אלה שכבר התחייבו להקים את המרכזים, ושנייה, מה קורה עם המרכז הרביעי בצפון?

אלכס קושניר: אתם יודעים מה הכי מפליא אותי בסיפור הזה?

אלכס קושניר: ממתי אתם יודעים שיש דיון על זה בוועדת הכספים?

אלכס קושניר: סדר היום פורסם בחמישי.

אלכס קושניר: אז לפחות למראית עין הייתם מתכוננים ומראים לנו לוח זמנים.

אלכס קושניר: לפחות הייתם אומרים משהו.

אלכס קושניר: אימאן, תמשיכי.

אימאן ח'טיב יאסין: אני ממש לא מבולבלת.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מדברת ספציפית על נצרת.

אימאן ח'טיב יאסין: עד כה לא שמעתי ממך – נכון שהשאלה של הלו"ז שיהיה בפועל קיים, אבל לא שמעתי ממך למה זה עוד לא קיים?

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו מדברים שנים על זה, שנה מאז יצא המכרז ויש כתובת מי האחראי ועד עכשיו זה לא קורה.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו לא מדברים על לבנות מבנה מיוחד בבית החולים למרות שבנו גם מבנים ומחלקות והכול נמצא שם.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה לשמוע ממך מה הסיבה שזה עד כה לא נפתח בבית חולים אנגלי.

זהר סהר: בבית החולים האנגלי - קבענו לו"ז של הכשרות שנדחו בגלל הקורונה.

זהר סהר: לא היה ניתן לעשות את ההכשרות המשפטיות בזום.

זהר סהר: ההכשרות הסתיימו לפני חודש.

זהר סהר: מבחינת משרד הבריאות, התקציב של ההקמה הועבר אליהם.

זהר סהר: אנו רק מחכים שיפתחו.

אלכס קושניר: במכרז אין לוח זמנים?

זהר סהר: יש.

זהר סהר: הוא היה פברואר.

זהר סהר: הם ביקשו דחייה.

זהר סהר: בעיקרון הבטיחו לי שהם יפתחו במאי.

זהר סהר: בשיח האחרון שלי עם מנהל בית החולים- - -

אלכס קושניר: אין התכתבות?

אלכס קושניר: זה בטלפון, בווטסאפ: אני רוצה לדחות – בבקשה, יאללה, עד מאי?

אלכס קושניר: איך זה עובד?

זהר סהר: כרגע מנהל בית חולים התחייב עד תחילת יולי.

אלכס קושניר: עופר.

עופר כסיף: קודם כל אני מצטרף לקודמיי בהלם, באל"ף וגם בה"א.

עופר כסיף: אם מדובר על לוח זמנים – הנושא הזה נמצא על השולחן כל כך הרבה זמן, ואני לא מבין – מדוע הדבר הזה תקוע?

עופר כסיף: אני מצטרף למה שאמר היושב-ראש קודם.

עופר כסיף: לפי דוח שהוציא המשרד לביטחון פנים – אם כי לפני כמה שנים אך לא נתקלתי במשהו עדכני – ואני חושש שהמצב לא השתפר – היו קרוב ל-90,000 מקרים של תקיפה מינית בשנה.

עופר כסיף: רק 6% היו מדווחים.

עופר כסיף: אני מצטרף למה שאמר היושב-ראש לגבי זה שאם החדרים האלה יהיו כפי שנדרש, זה לא רק שהם ייתנו את הטיפול ההולם למי שזקוק לו באופן דחוף אלא גם יגרום לכך שיותר יפנו.

עופר כסיף: זה משפיע על עצם הפנייה.

עופר כסיף: זה לא סטטי כפי שאולי עלה ממה שאמרת קודם, לפחות כך הבנתי, שיש חדרים, יש קרבנות, ואז אולי גם לפי כללי השוק הלא בדיוק מקובלים עליי – אם אין מספיק פונים, אולי לא צריכים לפתוח חדר.

עופר כסיף: אני הבנתי אמירה כזו קודם.

עופר כסיף: הדבר הזה בלתי אפשרי.

אלכס קושניר: הטענה היתה שאין מספיק פרקטיקה מקצועית.

עופר כסיף: זו טענה נוספת.

עופר כסיף: גם כשאמרת שפנו במירכאות רק שלושים - אולי לא לזה התכוונת – לא זוכר לאיזה מרכז התייחסת.

זהר סהר: דיברתי על הפרקטיקה של הרפואה שדורשת כדי להתמקצע באופן טוב.

זהר סהר: אף אחד מכם לא היה רוצה ללכת לרופא שניתח פעם או פעמיים מישהו.

אלכס קושניר: לפעמים אני מעדיף ללכת לרופא מאשר להישאר בלי רופא בכלל.

עופר כסיף: נכון שהמצב האידיאלי שאנחנו ואתם צריכים לדאוג לו, זה שיהיו הצוותים הטובים, המוכשרים ביותר, גם במובן של מטבעם וגם במובן שעברו הכשרה.

עופר כסיף: אבל עד שזה לא קיים במובן הזה, שיהיה איזשהו מענה.

עופר כסיף: אנחנו מדברים פה על פרקטיקת חירום.

עופר כסיף: לפעמים כשאין ברירה, לא נמצאים בפרקטיקת חירום אנשים הכי מוכשרים כל עוד לא עברו את ההכשרה.

עופר כסיף: אבל משהו צריך להינתן כפרקטיקה של חירום.

עופר כסיף: מה עדיף – לא לקבל מענה או לקבל מענה ממישהו שלא עבר הכשרה ב-100%?

עופר כסיף: ברור שהשני הוא עדיף.

זהר סהר: מדובר פה באיסוף ראיות משפטיות.

עופר כסיף: אני יודע שזה דורש גם עובדים סוציאליים וגם חוקרי משטרה.

עופר כסיף: ודאי.

עופר כסיף: אבל אנחנו לא מדברים על מישהו שאין לו כלל ההכשרה הזאת אלא כמה הכשרה.

עופר כסיף: לא 0 או 10.

אלכס קושניר: כולם מקבלים הכשרה.

אלכס קושניר: הם טוענים שבגלל שאין מספיק פעולה מעשית הם מאבדים.

אלכס קושניר: נו, באמת.

אלכס קושניר: תשלחו אותם פעם בחודשיים שלושה לרענון.

עופר כסיף: ההכשרה היא גם פרקטיקה, לא רק במובן התיאורטי.

עופר כסיף: לזה אני מתכוון.

עופר כסיף: כיוון שמדובר במענה חירום, עדיף כפי שאמרת שיהיה מענה חירום ממישהו שלא עבר 100 שעות – סתם אני זורק - אלא 20 שעות, אבל משהו צריך להינתן פה, מה עוד שהתקציב כן הועבר.

עופר כסיף: על אחת כמה וכמה, שזה גם כאמור יגרום לקרבנות לתת יותר אמון ולפנות יותר.

עופר כסיף: יש אחוז נמוך יחסית של פנייה, שוב, לפי המשרד לביטחון פנים, אם כי ייתכן שהדברים השתנו מאז פורסם – רק 6% פונים.

עופר כסיף: כלומר החדרים האקוטיים נותנים את המענה לא רק במובן של אלה שפונים אלא זה גם יעודד פניות.

עופר כסיף: אחוז הפניות יגדל.

עופר כסיף: זה האינטרס של כולנו, ודאי של הקרבנות.

עופר כסיף: כשלא נותנים את המענה הזה, אחוז הפנייה יותר קטן.

עופר כסיף: יש לזה השלכות על הקרבנות גם לטווח ארוך.

עופר כסיף: זה לא נורמלי.

מיכל שיר סגמן: לא נורמלי שהם מסתובבים ברחובות ואף אחד לא מכניס אותם לכלא.

אלכס קושניר: ולדימיר, בבקשה.

ולדימיר בליאק: תודה.

ולדימיר בליאק: אני לא רופא ולא עובד סוציאלי, אבל יצא לי לנהל ארגונים וגם לנהל תהליכים.

ולדימיר בליאק: לפני שנה היה פה דיון.

ולדימיר בליאק: התקבלה החלטה, הקצינו כסף, החלטה לפי שיקולים מסוימים.

ולדימיר בליאק: שמענו על גורמים כאלה ואחרים.

ולדימיר בליאק: ועכשיו אחרי שנה אתם אומרים שאין צורך.

זהר סהר: לא אמרנו שאין צורך.

אלכס קושניר: אמרת שבצפון אין צורך.

ולדימיר בליאק: אם אנחנו אחרי שנה כממשלה, ככנסת לא מצליחים להקים 4 חדרים אקוטיים, איך נוכל לעמוד באתגרים יותר גדולים?

ולדימיר בליאק: נשגב מבינתי איך אנחנו עובדים כך.

אלכס קושניר: מיכל שיר.

מיכל שיר סגמן: כמה דברים.

מיכל שיר סגמן: אחד, כשהילל יפה נפתח, חשבו שתהיה שם אולי פנייה בשבוע והיום יש שם פניות כל יום, כל הזמן.

מיכל שיר סגמן: זה מרכז מאוד עסוק למרות כל התחזיות ולמרות החששות שאמרו שזה מיותר כי אמרו שלא יגיעו לשם.

מיכל שיר סגמן: אם נפרוס ונפתח, ללא ספק לצערנו – הלוואי שלא היו, אבל יגיעו.

מיכל שיר סגמן: שנית, אנו לקראת הקיץ.

מיכל שיר סגמן: בקיץ יש עליית מקרים.

מיכל שיר סגמן: לכן החשיבות של פתיחת חדרים אקוטיים לקראת הקיץ - היא קריטית.

מיכל שיר סגמן: לכן עוד דחייה ועוד דחייה היא אינה סבירה.

מיכל שיר סגמן: בין אם בית החולים מעוניין בזה או לא, כפי שהיושב-ראש אמר, זו לא שאלה אלא צריכה להיות עובדה.

מיכל שיר סגמן: מיכל רוזין עדכנה אותי שיש בעיה בהכשרת כוח אדם כי זה לא נותן כסף לבתי החולים, הרופאים לא מעוניינים, זה פחות יוקרתי וכו'.

זהר סהר: לא רק עניין של כסף.

מיכל שיר סגמן: הם לא מעוניינים.

מיכל שיר סגמן: יש לפתור את הבעיה הזו.

מיכל שיר סגמן: או להוריד הוראה או לסדר עניין השכר.

אלכס קושניר: אין בעיה של שכר.

מיכל שיר סגמן: אחרת לכו תעבדו בבית חולים פרטי ותרוויחו יותר.

מיכל שיר סגמן: גם אני פה בכנסת – יש כל מיני לילות לבנים או דברים פחות יוקרתיים.

מיכל שיר סגמן: ככה אתה עושה את המקצוע שלך.

מיכל שיר סגמן: רופא צריך לעשות תפקידו ותפקיד משרד הבריאות זה להודיע לו שזה מה שעושה, ולהכשיר.

מיכל שיר סגמן: אם זה בא בטוב – אחלה.

מיכל שיר סגמן: אם לא – גם אחלה, אבל לא אומר שלא צריך להיפתח.

מיכל שיר סגמן: דבר שלישי, ואדוני היושב-ראש, הוועדה צריכה לעשות על זה דיון נפרד.

מיכל שיר סגמן: גם בתור יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד אני נחשפת לזה הרבה.

מיכל שיר סגמן: יש למשרדים תקנים שהאוצר מתקצב.

מיכל שיר סגמן: מקבלים כסף לתקנים – עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, פסיכיאטריים.

מיכל שיר סגמן: כל פעם זה משהו אחר.

מיכל שיר סגמן: בדרך כלל מדובר במקצועות הבריאות, ולא מצליחים למצוא איוש לתפקיד.

מיכל שיר סגמן: לאו דווקא רופא שזה לא יוקרתי בעיניו.

מיכל שיר סגמן: לא מוצאים חודש, שנה.

מיכל שיר סגמן: יש תפקידים שלא מאוישים שנים, ועדיין הם מקבלים על זה כסף.

מיכל שיר סגמן: זה חלק מהתקן.

מיכל שיר סגמן: הוועדה פה אישרה תקנים, אישרה תקציבים, ואני מדברת על מרכזי חוסן, מדברים גם על מרכזים אקוטיים, מדברים על מקומות שברפואה הציבורית, בפסיכולוגיה הציבורית, במרכזי התפתחות הילד, במקומות שבהם האדם צריך אותם עכשיו, ויש תקנים לא מאוישים.

מיכל שיר סגמן: 8 שנים.

מיכל שיר סגמן: ילד עבר פגיעה מינית או התעללות, אזר אומץ והגיע למרכז בבאר שבע.

מיכל שיר סגמן: לרוע מזלו הוא דובר ערבית וכבר 8 שנים אין עו"ס דוברת ערבית שם.

מיכל שיר סגמן: לא מצאו.

מיכל שיר סגמן: שמונה שנים.

מיכל שיר סגמן: אני ניהלתי חברה בעברי – חברה שלא מסוגלת לגייס עובדים לא שנה כי זה קשה.

מיכל שיר סגמן: 8, 10 שנים?

מיכל שיר סגמן: זה עבודה בעיניים והוועדה הזו אישרה את התקן.

מיכל שיר סגמן: משהו קורה שם עם הכסף וזה הופך להיות מגמה כי זה צץ ועולה יותר מפעם, מפעמיים, ואנחנו חייבים לתת על זה את הדעת פה בוועדה ולבדוק אם גם פה אין תקנים שאושרו- - וזו תופעה, זה לא בשוליים.

אלכס קושניר: נפנה לנציבות שירות המדינה ונבקש מהם לקבל סטטוס איוש תקנים במשרדי ממשלה.

אלכס קושניר: לפי שנים – כמה לא מאויש שנה, שנתיים, שלוש.

מיכל שיר סגמן: מרכזים אקוטיים, מרכזי חוסן, התפתחות הילד.

מיכל שיר סגמן: אתה תיפול מהכיסא.

מיכל שיר סגמן: לא תאמין.

אלכס קושניר: ואז אם אני לא יודע לאייש תקן שמונה שנים, או התקן מיותר או התקנים בתקן לא מספיק טובים.

מיכל שיר סגמן: בדיוק.

מיכל שיר סגמן: זו תופעה שקיימת.

מיכל רוזין: כמו שבוכים שאין סייעות בגני ילדים.

מיכל רוזין: עם כמה שמשלמים להם, למה שהם יבואו לעבוד?

מיכל שיר סגמן: זה הפך להיות תופעה, ומה שמטריד אותי, שהתקן קיים.

מיכל שיר סגמן: בסוף הכספים בשנת תקציב עוברים לשם ולא ממומשים.

מיכל שיר סגמן: אז או מישהו עלה על תרגיל – ואני מעיזה להגיד את זה - או שהמדינה לא יודעת לנהל ברמה הבסיסית ביותר של ניהול קיוסק.

מיכל שיר סגמן: ושניהם עצובים באותה מידה.

אלכס קושניר: תודה.

אלכס קושניר: מיכל רוזין.

מיכל רוזין: בוקר טוב.

מיכל רוזין: מתנצלת על האיחור.

מיכל רוזין: אבל גם את הפקקים נפתור.

מיכל רוזין: כמה נקודות.

מיכל רוזין: יש פה כמה דברים.

מיכל רוזין: היה קושי מול משרד הבריאות בתחילת הדרך - כי השמיכה קצרה, ומי שיושבות פה מקדישות לילות כימים לנושא הפגיעה המינית במשרד הבריאות.

מיכל רוזין: זה חשוב להם ואני יודעת את זה.

מיכל רוזין: השמיכה היתה קצרה, לא היה תקציב, ונלחמו על כל דבר ואמרו, איפה נכון לשים את הכנסת.

מיכל רוזין: הכנסת אמרה: חוץ ממה שהבאנו ותקצבנו ותגברנו בשנה האחרונה משמעותית את תחום הפגיעה מינית – הכנסת אמרה: לנו קריטי המרכזים האקוטיים.

מיכל רוזין: היה דין ודברים.

מיכל רוזין: ירד מ-5 שהתעקשו עליהם ל-4 כי הבנו איפה צריך, איפה לא, את החלוקה וכו'.

מיכל רוזין: כל הטענות שחבל לחזור עליהן – כמות מול איכות, כן צריך, לא צריך - בסופו של דבר זה לא משנה, גם אם לא תבוא אף אחת והחדר יישאר נעול, הלוואי, לא כי לא יבואו כי השירות לא יהיה טוב אלא כי לא יהיו מקרים.

מיכל רוזין: לצערנו זה לא המצב.

מיכל רוזין: וגם אם הכסף אפשר להשיג ממנו איכות יותר גבוהה, זה לא רלוונטי.

מיכל רוזין: אם אני מחר בבוקר קמה וכואב לי משהו שאולי 0.001 מהאוכלוסייה יש, עדיין אני צריכה את הרופא שיהיה מומחה לזה וייתן לי טיפול.

מיכל רוזין: ואם לא אמצא אותו בארץ, המדינה תספק לי את האמצעים למצוא את זה במקום אחר בעולם.

מיכל רוזין: זה המחויבות, זה החוזה בינינו לבין המדינה.

מיכל רוזין: אני מבינה, וגם שנה שעבר הבנו, שיש המון עניינים שלא שמים על השולחן בעניינים המשפטיים.

מיכל רוזין: לא יודעת למה.

מיכל רוזין: נמצא פה היועץ המשפטי של משרד הבריאות?

מיכל רוזין: הנה שוב, אני אומרת לך – זה חונה שם, בסיפור המשפטי.

מיכל רוזין: גם בסיבוב הראשון עם המכרזים שיצאו לא יצאו, גם בסיבוב עכשיו עם המכרזים.

מיכל רוזין: גם עם העיכוב.

אלכס קושניר: שר הבריאות כותב מפורשות שהמכרז לא יצא עקב קשיים שהתגלו ביישום בשל כללי ועדת המכרזים שמתנים שיהיה פוטנציאל של יותר מנותן שירות אחד שיכול להתמודד במכרז.

אלכס קושניר: לכן לא יצא מכרז – אני מדבר על הצפון.

מיכל רוזין: לא יצא מכרז לפני שנה כשדיברנו, היה סיפור משפטי.

מיכל רוזין: עברנו אותו.

מיכל רוזין: אנו שנה אחרי.

מיכל רוזין: זה היה הדיון הראשון כשנכנסתי לכנסת אצלך פה על המרכזים האקוטיים.

אלכס קושניר: המלחמה היא שנתיים.

אלכס קושניר: הייתי חבר כנסת באופוזיציה.

מיכל רוזין: עודד פורר ניהל את זה, עקבתי מקרוב, הייתי חלק מוועד המנהל, צוות ההיגוי של הלובי למלחמה באלימות מינית.

מיכל רוזין: עשינו את כל המאבק.

מיכל רוזין: אנו בסיפור זה שנה מאז שהתחלנו בממשלה הזאת.

מיכל רוזין: יש פה סיפור משפטי.

מיכל רוזין: יש לפתור אותו, להבין מה הבעיה.

מיכל רוזין: אני מבינה את עניין ההכשרות.

מיכל רוזין: אי-אפשר להכריח אדם חופשי במדינת ישראל לבחור בהתמחות מסוימת.

אלכס קושניר: זה נוסף לתפקידו.

מיכל רוזין: זה גם משהו שפתחנו.

מיכל רוזין: פעם היה רק פתולוגיים משפטיים, אי אפשר היה שום דבר, ולכן וולפסון ואבו כביר.

מיכל רוזין: היו מביאים את הנפגעות לאבו כביר עם הגופות המתות.

מיכל רוזין: גם את זה עברנו.

מיכל רוזין: אני שנים אם לא עשרות שנים באירוע.

מיכל רוזין: התקדמנו.

מיכל רוזין: מכשירים גניקולוגיים ורופאים לעשות את זה.

מיכל רוזין: יש ללכת צעד קדימה.

מיכל רוזין: כמו בארצות הברית, יש אחריות.

מיכל רוזין: הן יכולות להיות מומחיות לעניין.

מיכל רוזין: לקחת ערכות אונס.

מיכל רוזין: בארצות הברית רופא לא לוקח ערכת אונס מנפגעת או נפגע, רק אחיות.

מיכל רוזין: יש כל מיני אבסורדים.

מיכל רוזין: אחות למשל בקופת חולים היא זו שלוקחת דם.

מיכל רוזין: בבית חולים אסור לאחות לקחת דם.

מיכל רוזין: רק רופא מתמחה.

מיכל רוזין: מביאים לך ילד שהרגע סיים, דוקר אותך מכל כיוון אפשרי אבל לאחות אסור.

מיכל רוזין: גם פה אין שום היגיון שאחיות לא יקבלו הכשרה והן אלה שייקחו את ערכות האונס והן גם יוכלו להיות אלה שמעידות אם תהיה להן ההתמחות וההכשרה.

מיכל רוזין: יש לרדת מהסיפור של רופאים כי נמשיך כל הזמן להתחנן לרופאים לעבור הכשרה.

מיכל רוזין: הם לא יעמדו בזה.

מיכל רוזין: הם לא רוצים לעשות את זה.

מיכל רוזין: זה תורנות נוספת, כוננות נוספת בבית, שישי שבת וחגים ולילות.

מיכל רוזין: הם לא מתוגמלים על זה כלכלית לא בתוך בית החולים ובטח לא בפרקטיקות הפרטיות שלהם.

מיכל רוזין: ועדיין העובדות הן – אנו יכולים להמשיך להתווכח בינינו ולומר שאפשר למצוא רופאים.

אלכס קושניר: אני בעד.

אלכס קושניר: אין לי בעיה להעביר את זה לאחות, לא מבין בזה.

מיכל רוזין: זה לא כל אחות.

מיכל רוזין: אם במדינות אחרות בעולם כמו ארצות הברית הגדולה, שיש שם הרבה מאוד מקרי אונס שמגיעים לבתי חולים, אחיות הן אלה שלוקחות את ערכות האונס ומעידות בבתי משפט וזה קביל משפטית, אין סיבה לא לעשות את ההליך הזה אחרי 74 שנים במדינה הזאת שצועקים את זה.

מיכל רוזין: דבר אחרון, איפה התמריץ?

מיכל רוזין: כן צריך להיות פה תמריץ.

מיכל רוזין: ישבנו פה בדיונים בלילה של התקציב עם בתי החולים, בדיונים על ההתחשבנות.

מיכל רוזין: צריך להיות תמריץ לבתי חולים.

מיכל רוזין: סנקציה אם הם לא עומדים במה שהתחייבו ותמריץ.

מיכל רוזין: בצפון היום זה קריטי ואני גאה בשר שלי שפועל למען הפריפריה ומביא MRI ו-CT ועוד מכשירים שאיני יודעת את שמם, היום יותר מבעבר.

מיכל רוזין: אתה רוצה – זה מותנה בכך שייפתח המרכז האקוטי.

מיכל רוזין: פה זה תפקידכם להעמיד את זה, להעמיד את זה, זה מול זה.

מיכל רוזין: בית החולים רוצה לקבל כך וכך ממשרד הבריאות, תקציבים ומכשירים ומתקדמים ובתור להתקדם – אתה לא מקבל עד שהמרכז האקוטי לא נפתח.

מיכל רוזין: זה בידיים שלכם ואת זה אני לוקחת על עצמי להעביר לשר.

אלכס קושניר: תודה.

אלכס קושניר: נירה שפק.

נירה שפק: 18.5 היה פה דיון, שכחברת כנסת הייתי פה.

נירה שפק: 15.7 היתה הצעה של עאידה תומא סלימאן, בעקבות חשיפות שהיו, בקשה לדיון מהיר על איך מקדמים, איזה טיפול נעשה, מה מקבלות ביחס הנשים שהגיעו לשם.

נירה שפק: אנו שומעים על רלוונטיות, לא רלוונטיות.

נירה שפק: אגב, אתמול הסתיים גיוס כספי במרכזי הסיוע של תל אביב כדי לממן טיפולים בנפגעי ונפגעות תקיפה מינית כי המדינה לא נותנת מספיק, והיחס רק עולה ועולה של הפונים.

נירה שפק: מנתונים אחרונים שהיו בידי, 50,000 פונים ופונות בשנה, בעיקר פונות.

נירה שפק: 1 מכל 3 נשים חווה פגיעה.

נירה שפק: 1 מכל 5 חווה אונס.

נירה שפק: 1 מכל 7 עוברת גילוי עריות.

נירה שפק: גברים 1 מכל 6 - זה פה.

נירה שפק: אז אני מזכירה את הצורך.

נירה שפק: ביום ראשון הייתי בבית חולים זיו.

נירה שפק: הלכתי לראות מה קורה בצפון.

נירה שפק: אני רואה את הפריסה של החדרים האקוטיים.

נירה שפק: לא יכול שהצפוניים האחרונים שיש זה פוריה ובני ציון בחיפה.

נירה שפק: מה קורה בנהריה, בזיו, מה קורה עם הגליל המזרחי שגם ככה מנותק?

נירה שפק: גבול סוריה, גליל מערבי – גבול לבנון.

נירה שפק: כל הכפרים, ישובים, למי הם פונים?

נירה שפק: אין רכבת שפונה לאזור המזרחי אפילו.

נירה שפק: איך הם יירדו נוסף על הטראומה שלהם?

נירה שפק: למה לא ליצור משהו זמין?

נירה שפק: והכספים הם לא בשמיים.

אלכס קושניר: אבל יש כסף.

נירה שפק: תכף נגיע לכספים.

נירה שפק: אני מדברת על הפריסה קודם.

נירה שפק: לא יכול להיות שאנחנו לא מצליחים לייצר את זה.

נירה שפק: לכן אני בוחרת שוב להקריא את מה שהקראתי בפעם הקודמת, במרס.

נירה שפק: יצא תחקיר.

נירה שפק: הוא רלוונטי למרות שנלקח כמה שנים קודם.

נירה שפק: אני קוראת אותו ויודעת מה קורה במרכזי הסיוע.

נירה שפק: זה כאילו כתבו אותו ולא נעשה דבר מאז.

נירה שפק: ראשית, אם זה חדר 4 או חדר 10.

נירה שפק: מספרים שם מה הצורך.

נירה שפק: מספרות נשים: באתי להתלונן ולבקש עזרה.

נירה שפק: נאנסתי.

נירה שפק: לא רציתי שרופא יבדוק אותי.

נירה שפק: עוד תלונה, שהאחות אומרת:

נירה שפק: אם לא תתלונני במשטרה - לא נוכל לטפל בך בחדר האקוטי.

נירה שפק: שני שוטרים תופסים אותי וחוקרים אותי בחדר ההמתנה ליד אנשים.

נירה שפק: זה התפקיד של החדר האקוטי.

נירה שפק: זה התפקיד של העובדים שעוברים את ההכשרה.

נירה שפק: כאן זה קהל שבוי אז לא אראה לכם את התמונות של האווירה הרגועה והמקבלת שצריכה להיות עד רמת הריהוט.

נירה שפק: וגם לטפל – מיכליות, הזכרתן על הקטע שנשים או אחריות או רופאים לא רוצים להגיע.

נירה שפק: יש כתבה שמדברת עליהם – אין לנו ליווי אישי, העומס הנפשי עלינו גדול, התחלופה בצוות מאוד גבוהה, אנחנו עובדות גם מהבית אחרי שעות העבודה ומוקפצות לפחות כמה פעמים בלילה לחדר לקבל מטופלים.

מיכל שיר סגמן: זו בעיה של רוב נותני השירות שעוסקים בציבור במשרד הבריאות.

נירה שפק: אין לנו תגמול.

נירה שפק: ההדרכות שאנו עוברות הן לא הגיוניות.

נירה שפק: אין אנשי מקצוע מומחים שבאמת מדריכים אותנו.

נירה שפק: כל הדברים האלה זה עיסוק באנשים שחטפו מכה.

נירה שפק: התפקיד כאן הוא קריטי ועליי לא מקובל שכל מה שהוצג לנו במאי וביולי לא קורה.

נירה שפק: נפגשתי גם עם שר הבריאות שמאוד עוסק בזה אבל אנו באים לבדוק במבחן התוצאה, והתוצאה ממש לא טובה.

נירה שפק: ממש לא.

נירה שפק: נפגש בסוף השבוע, בשישי ושבת במסגרת הבזאר של מתלבשות על זה, עם נשים שעברו את זה.

נירה שפק: אני לא יכולה להסתכל להן בעיניים כי אני יושבת על השולחן הזה.

נירה שפק: אני כבר לא מתנדבת במרכז סיוע.

נירה שפק: אני יושבת פה לשולחן וחייבת לעשות עם זה משהו.

נירה שפק: אני חושבת שאנחנו צריכים להגיע לסנקציות בוועדה.

אלכס קושניר: עוד משהו, משרד הבריאות, נציגי ממשלה אחרים?

זהר סהר: לא נאמר ואין אפילו זיק של מחשבה שאין צורך במרכזים אקוטיים ושאין צורך לתת מענה טוב לנפגעים ולנפגעות.

זהר סהר: לא צריך לשכנע, בטח לא אותי וגם לא אחרים לדעתי.

זהר סהר: לאור הקושי לפתוח מכרז נוסף בצפון, התקבלה החלטה לצאת במכרז ארצי.

זהר סהר: שוב, אני חושבת שזה נותן מענה חלקי.

זהר סהר: ההחלטה התקבלה השבוע.

אלכס קושניר: אנחנו שעה בדיון.

אלכס קושניר: לא יכולת לומר קודם?

זהר סהר: לא נתתם לי עוד לדבר.

זהר סהר: קטעו אותי.

אלכס קושניר: התשובה שנשלחה על ידי השר לחברת הכנסת אבתיסאם מראענה היתה ב-10 במאי.

אלכס קושניר: לפני שמונה ימים.

אלכס קושניר: מאז קיבלתם החלטה?

זהר סהר: התכוננו לדיון.

זהר סהר: כן אומר שהיתה לנו מחשבה שאנו רוצים לבחון איך החדרים שאמורים היו להיפתח לפני כמה חודשים, ושלוחות הזמנים היו קבועים במכרז והשתנו בעקבות קשיים של בתי החולים השונים להתארגן בפתיחה.

זהר סהר: אנו חשבנו, שנכון לראות איך אנו הולכים, ואז להתארגן על פתיחה של חדר נוסף.

זהר סהר: לאור פנייתכם התקבלה החלטה אחרת.

זהר סהר: בחודש הקרוב ייצא מכרז ארצי.

זהר סהר: שוב, זה לא ייתן את המענה בהכרח לצפון.

אלכס קושניר: השאלה היא אם זה נכון.

אלכס קושניר: אתם מכירים את הפריסה, אתם מכירים את הצורך, את הביקוש.

אלכס קושניר: הם אומרים שבמקום צפון נצא למכרז ארצי.

זהר סהר: יש תנאי כדי לצאת למכרז – זה חוק המכרזים – תנאי, שבשביל שאפשר יהיה לגשת למכרז, צריך שיהיה לפחות פוטנציאל של מועמד- -

מיכל רוזין: אלא אם כן אין.

מיכל רוזין: יש ספק יחיד, יש החרגות המדינה.

אלכס קושניר: אגב בית חולים עמק איני בטוח שגיאוגרפית זה המקום הנכון לפתיחת חדר אקוטי.

אלכס קושניר: אבל שוב - יש שני בתי חולים ממשלתיים שלכם.

אלכס קושניר: אין לכם סמכות לגרום להם להקים מרכז אקוטי?

אלכס קושניר: תגידי שאין, ואז נבין שזה לא ממשלתי.

זהר סהר: את הסוגיה הזאת אחרי שעשינו עבודה עם בתי החולים – זה היה הדבר הראשון וגם מבחינת יכולת, זה טכנית, האופציה היותר פשוטה במערכת שלנו להפעיל.

אלכס קושניר: אז תעשו את זה.

אלכס קושניר: מי לא רוצה?

אלכס קושניר: מי בבית החולים לא רוצה?

אלכס קושניר: המנהל?

אלכס קושניר: אזמין אותו לדיון פה, שיסביר למה לא רוצה.

זהר סהר: אביא את הנושא שוב להנהלת המשרד.

אלכס קושניר: מרכז אקוטי בצפון יוקם.

אלכס קושניר: אם צריך, נשב פה כל יום בוועדת כספים, לא נעסוק בנושאים אחרים - נעסוק רק בזה ויהיו פה כל מנהלי בתי החולים הרלוונטיים וכל הגורמים הרלוונטיים ממשרד הבריאות.

אלכס קושניר: זה לא יכול להימשך שנתיים.

אלכס קושניר: בית חולים ממשלתי אומרים לו להקים – הוא מקים.

אלכס קושניר: אם לא – אין תקציבים.

אלכס קושניר: לכן הוא ממשלתי.

זהר סהר: אביא את זה להנהלת המשרד.

מיכל רוזין: צריך להביא את המנכ"ל, אפילו את השר, להושיב פה את הייעוץ המשפטי ולפתור.

מיכל רוזין: אז נכנסנו לחדר ופתרנו את העניין.

אלכס קושניר: אם לא נקבל תשובה תוך שבוע ימים, יתקיים פה עוד דיון.

אלכס קושניר: בדיון הזה אבקש להזמין את היועץ המשפטי של המשרד ומנכ"ל המשרד וגם אם צריך, את השר עצמו.

אלכס קושניר: אגב הכי מפריע לי בסיפור, שאני יודע ששר הבריאות מאוד חשוב לו הנושא.

מיכל רוזין: הוספנו עשרות מיליונים לכל ההכשרות.

מיכל רוזין: זה הגיע למעל 100 מיליון לקדם את הנושא.

מיכל רוזין: זה תקוע לא אצלן אלא בלשכה המשפטית ובכל מיני פרוצדורות בירוקרטיות.

מיכל רוזין: זה מטריף את הדעת.

אלכס קושניר: מיטל שפירא.

מיטל שפירא: קודם כל, זה שלא מגיעים, זה לא תירוץ.

מיטל שפירא: זה כישלון שלכם.

מיטל שפירא: כולנו שמענו על קורונה, על מטושים – זה הגיע לכל בית.

מיטל שפירא: חדרים אקוטיים – זה לא הגיע לכל בית.

מיטל שפירא: לא כל מי שעוברת תקיפה מינית יודעת מה זה חדר אקוטי.

מיטל שפירא: לפני שהתחלתי לעבוד בלובי לא ידעתי מה זה חדר אקוטי.

מיטל שפירא: בנוסף, מד"א לא יודעים שנפתחים חדרים אקוטיים חדשים.

מיטל שפירא: לא תמיד יודעים לפנות את מי שיש חשד לסמי אונס לחדרים אקוטיים.

מיטל שפירא: אז ברור שלא מגיעים.

מיטל שפירא: אתם באמת חושבים שיש מקום בארץ שאין תקפות מיניות?

מיטל שפירא: יש רחוב בארץ שאין בו תקיפה מינית?

מיטל שפירא: אין דבר כזה.

מיטל שפירא: אז איך ייתכן שאין חדרים אקוטיים בצפון?

מיטל שפירא: לא נתפס.

מיטל שפירא: אם יוצאים מנקודת הנחה שהמשרד לביטחון פנים יצא, שיש עשרות אלפי תקיפות מיניות בשנה, אם אנחנו מקבלים את הנתונים האלה - אנו מבינים שזה צריך להיות בכל חדר מיון.

מיטל שפירא: זה לא נתפס.

מיטל שפירא: בנוסף, כל הזמן מדברים פה על רופאים משפטיים ועניינים משפטיים .

מיטל שפירא: אני רוצה להבהיר - מדובר פה בנושא רפואי לכל דבר.

מיטל שפירא: זה לא רק איסוף ראיות.

מיטל שפירא: מדובר פה על מחלות מין שהזמן פה הוא סופר אקוטי.

מיטל שפירא: מדובר פה על פוסט טראומה מורכבת.

מיטל שפירא: זה משהו רפואי.

מיטל שפירא: אי אפשר לנפנף הכול ב: זה משפטי.

מיטל שפירא: לא שלא חשוב לתפוס אנסים, אבל רגע נשים את האנסים בצד.

זהר סהר: החלק הזה אמור עכשיו להיות מטופל בכל בית חולים, החלק התרופתי, הפוסט טראומה, הרגשי.

מיטל שפירא: אני מסכימה איתך שצריך לפתוח חדר אקוטי- - -

זהר סהר: הנושא של טיפול רפואי נפשי או תרופתי מטופל בחדרי המיון.

מיטל שפירא: יש צוות בכל חדר מיון?

מיטל שפירא: יש רופא מומחה?

מיטל שפירא: יש צוות – זה רופא, גניקולוגית, עו"ס שיודעים ומוכשרים לעבוד עם פגיעות מיניות.

מיטל שפירא: זה קורה בכל רחוב.

מיטל שפירא: זה אמור להיות גם בכל מיון.

מיטל שפירא: אני מסכימה איתך.

מיטל שפירא: צריך להיות חדר אקוטי בכל חדר מיון.

מיטל שפירא: צערי אנחנו לא פה.

מיטל שפירא: אין כמעט צורך להוסיף אבל אומר, שיש שני דברים שלא הבנתי – קודם כל את העניין הרפואי, יש פה מחלות מין, הריונות, פוסט טראומה.

מיטל שפירא: זה רפואי לכל דבר.

מיטל שפירא: לא הבנתי את הטיעון שזה נושא קשה.

מיטל שפירא: אם אני הולכת ברחוב ופוגע בי אדם עם גרזן, אגיע לבית חולים ויגידו לו: קשה מדי?

זהר סהר: אני לוקחת את דבריי בחזרה.

זהר סהר: אם אפשר למחוק את המשפט הזה מהפרוטוקול - אשמח.

זהר סהר: הנושא מבחינת הצוותים הוא יותר מאתגר.

זהר סהר: לא חושבת שיותר קשה מדברים אחרים.

זהר סהר: אנו עושים עבודה מאוד משמעותית היום בתוך המערכת גם בזכות חברת הכנסת רוזין שהשיגה לנו תקציבים וגם בזכות תקציבים שהמשרד שם על בניית הכשרות ייעודיות.

זהר סהר: אנחנו עובדים עכשיו על קורסים שיהיו מבחינתנו נגישים לכל הצוותים הרפואיים כדי לעשות עבודה סביב הנושא של מיומנויות טיפול בנפגעות תקיפה מינית.

זהר סהר: בקנה קורסים דרך קמפוס IL שכל איש מקצוע בבריאות יצטרך לעבור.

זהר סהר: אנו עושים את הנושא של טיפול רגיש טראומה מינית, מבחינת המערכת אנו עושים עבודה מאוד משמעותית.

זהר סהר: אני מקווה שיראו אותה תוך זמן.

זהר סהר: זה לא קורה בדקה אבל יש הרבה מאוד קשב היום לנושא של טיפול רגיש טראומה בנפגעות תקיפה מינית.

נירה שפק: יש שני ביטויים שצורמים לי: אחד, תהליך – אין זמן לתהליך.

מיכל רוזין: היא אמרה זאת לא בהקשר החדרים האקוטיים.

מיכל רוזין: לא היו ההכשרות האלה.

נירה שפק: אנחנו מספיק חזקים, שכשאנחנו רוצים משהו - לשים אצבע, אני סומכת עליך.

זהר סהר: לפני עשרים שנה כשאני נכנסתי למשרד הבריאות השיח על אלימות במשפחה ותקיפה מינית כלל לא היה.

זהר סהר: כשבנינו את המחלקה לטיפול באלימות במשפחה כלל לא היה דבר כזה שמדברים על נושא של אלימות מינית.

נירה שפק: אנחנו יודעים.

נירה שפק: בתחנות המשטרה כשהיו באים להתלונן, היו אומרים: תעשו שלום בית – שוטרים שלחו לעשות שלום בית במקום לקחת תלונה.

זהר סהר: יש עבודה מאוד ענפה בתחום של הכשרות ושל הטמעת שיח.

זהר סהר: לוקח זמן לשנות מערכת.

זהר סהר: זה מאוד חשוב לנו.

מיטל שפירא: תוך כמה שנים יהיו חדרים אקוטיים בכל המקומות?

מיטל שפירא: ידוע לכם שיש פגיעות מיניות כל יום, 260 פגיעות מיניות לפי המשרד לביטחון פנים.

מיטל שפירא: ברור שמתישהו – אני תופסת מעצמנו לא מדינת עולם שלישי – שבכל חדר מיון יהיה חדר אקוטי.

מיטל שפירא: יש תוכנית שעוד 15 שנה יהיה חדר אקוטי?

מיטל שפירא: לבת שלי יהיה חדר אקוטי אם תצטרך?

מיטל שפירא: לא מבינה.

אלכס קושניר: נשלים את החדר הרביעי ואז נביא תקציב לעוד חדרים.

אלכס קושניר: אבל אם זה כל כך מורכב בתוך בתי החולים, למה זה צריך להישאר בבתי החולים?

אלכס קושניר: למה לא נלך לטרם, ביקור רופא, מרפאות פרטיות, שיעשו את זה בשמחה רבה במימון הממשלה?

אלכס קושניר: הם פרוסים מספיק טוב.

אלכס קושניר: אולי יש משהו בבית חולים שאין שם ואני לא מבין.

זהר סהר: היתרון היחיד בבית חולים שפתוח 24/7.

אלכס קושניר: גם הם.

זהר סהר: גם סביב הדברים שאמרה חברת הכנסת רוזין - הנושאים האלה אנו חושבים עליהם הרבה מאוד.

אלכס קושניר: זה הרבה מאדו זמן ואני בטוח שהמרפאות הפרטיות יעשו את העבודה בפחות כסף.

אלכס קושניר: אולי על מיליון ו-250,000 שקל שהקצבנו, אפשר להקים שני מרכזים אקוטיים כאלה במרפאות פרטוית.

אלכס קושניר: אם בית חולים ממשלתי לא רוצה ואם אין בית חולים אחר שמתחרה, בואי נצא מחוץ לקופסה - כמו שמיכל אמרה - במקום רופא אחות, להכשיר, אבל אני מבין שזה תהליך קצת יותר מורכב חקיקה ואיני יודע איך לעשות זאת.

אלכס קושניר: אבל אם לא בית חולים - קופות חולים, מרפאות פרטיות.

אלכס קושניר: למה לא? למה בית חולים?

מיטל שפירא: ותפרסמו את זה שאנשים יידעו להגיע.

זהר סהר: השתדלנו לפרסם את זה.

מיטל שפירא: זה לא אותו דבר כמו קורונה.

מיטל שפירא: כולם שמעו על מטושים.

מיכל שיר סגמן: אלכס, הפער בין הכסף שאתה מאשר פה בוועדה למה שקורה בשטח, יפיל אותך מהכיסא.

אלכס קושניר: יש תקציב פרסום לכל משרד.

אלכס קושניר: למשרד הבריאות לא חסר כסף בנושא הפרסום.

אלכס קושניר: אפשר לפרסם קמפיין.

אלכס קושניר: אפשר לעשות את זה.

זהר סהר: הדיון הזה מאוד חשוב כי אני מאוד עסוקה, למצוא פתרונות אחרים ויושבת לידי חוה לוי ממשרד הרווחה.

זהר סהר: אנו עסוקות בחשיבה על כל מיני מודלים אחרים.

זהר סהר: גם סביב הצפון היו לנו כל מיני ניסיונות לפתוח מודל חלופי שאולי בצפת יינתן עוד משהו שלא הצלחנו ליישם את זה פרקטית.

זהר סהר: יש כל מיני חסמים.

זהר סהר: מבחינת המשרד, אנו מתחייבים לצאת למכרז ארצי נוסף.

זהר סהר: אם הוועדה תחליט שזה לא רעיון טוב, אני מעלה שוב את הנושא להנהלה סביב הדברים שדיברתם על סמכות המשרד לפתוח או לא לפתוח בבית חולים ממשלתי.

זהר סהר: שוב נבחן את הסוגיה סביב בתי החולים הקיימים בצפון.

זהר סהר: מקווה שתוך שבוע ניתן לכם תשובה, היכן הדברים עומדים ומשם נראה אם יש צורך בסנקציות נוספות.

אלכס קושניר: בשבוע הבא נקיים דיון מעקב.

אלכס קושניר: אנחנו רוצים לקבל כמה דברים.

אלכס קושניר: אחד, אנו רוצים לקבל את לוח הזמנים להקמת אותם שלושת החדרים שטרם קמו.

אלכס קושניר: אם אפשר בכתב לפני הדיון, מעולה.

אלכס קושניר: רוצים לקבל סטטוס על החשיבה המחודשת שלכם לגבי הקמה בצפון של המרכז האקוטי.

אלכס קושניר: יש לי פגישה שבוע הבא עם מנכ"ל המשרד.

אלכס קושניר: גם אני אעלה זאת מולו.

אלכס קושניר: זה בסמכות המשרד, אין סיבה שזה לא יקרה.

אלכס קושניר: בנוסף, אני מבקש להתחיל לחשוב על קמפיין הסברה אמיתי על קיום השירות הזה.

אלכס קושניר: כמעט כל יום יש דיווח על מקרה כזה או אחר של תקיפה מינית.

אלכס קושניר: אין שום סיבה שבדיווח הזה לא יקפוץ באנר של משרד הבריאות שאומר: זו הפריסה של החדרים האקוטיים.

אלכס קושניר: זה מה שהם עושים.

אלכס קושניר: זה בדיגיטל, לא עולה הרבה כסף.

אלכס קושניר: ויש לכם תקציב פרסום של משרד הבריאות – ברוך השם, לא חסר.

אלכס קושניר: במקומות אחרים אני יודע שחסר לכם.

אלכס קושניר: פה לא.

אלכס קושניר: אפשר לעשות גם את זה.

אלכס קושניר: בנוסף, אבקש תוכנית כוללת, חומש, עשור.

אלכס קושניר: לא יודע.

אלכס קושניר: לא מצפה מהם לפתוח תוך שנה בכל בתי החולים בישראל.

נירה שפק: זה כלום כסף.

נירה שפק: יש פה הכשרה, יש פה איתור אנשים שזה הרבה יותר מורכב מהכסף, זה ברור לי.

נירה שפק: תשתיות לא נראה לי שחסר בשום בית חולים.

מיטל שפירא: איך עשיתם את זה בקורונה ופה לא?

אלכס קושניר: אני לא מזלזל במורכבות.

אלכס קושניר: אבל אנחנו צריכים לשים אתגרים שהם ברי יישום, ולא כאלה שלכתחילה אי אפשר לקיימם.

אלכס קושניר: לכן אבקש לקבל תוכנית – לא חותם בזמן אבל איך אתם רוצים לקדם את התחום של המרכזים האקוטיים.

אלכס קושניר: בנוסף, ואיני יודע – איני איש מקצוע - תחשבו על אכסניות אחרות למרכז אקוטי.

אלכס קושניר: קופות חולים, אותם מוקדי חירום שקיימים, מרפאות פרטיות שפרוסות לא רע במדינה ויכולות לעשות זאת.

אלכס קושניר: אגב היום טרם נותנים שירות רפואי ראשוני לפליטים מאוקראינה.

אלכס קושניר: לא שמעתי שום תלונה על זה שחסר ואין מספיק פריסה – ואני בקשר עם הרבה אנשים.

אלכס קושניר: תחשבו.

אלכס קושניר: אולי ביקור רופא.

אלכס קושניר: יש מלא חברות כאלה.

אלכס קושניר: למה שלא תחשבו על זה?

מיטל שפירא: גם לכלול ילדים, כי היום אין טיפול אקוטי לילדים.

מיטל שפירא: לא נגענו בזה.

מיטל שפירא: החדרים האקוטיים הם למבוגרים.

אלכס קושניר: זה לא ידעתי בכלל.

זהר סהר: אנו כרגע בבנייה של תוכנית לראות איך מעבירים את הטיפול האקוטי למרכזי הגנה.

מיטל שפירא: מרכזי הגנה הם לא 24.

מיטל שפירא: אולי בתוכנית החומש כדאי גם לכלול ילדים ובני נוער.

נירה שפק: אני אומרת מה פתרונות הביניים- - -

אלכס קושניר: אין פתרונות ביניים.

אלכס קושניר: אני מפריד.

אלכס קושניר: יש חדר רביעי שצריך לקום.

אלכס קושניר: זה אנו לא מחכים.

אלכס קושניר: ויש תוכנית כוללת להקמת ופריסת מרכזים אקוטיים ברחבי מדינת ישראל.

אלכס קושניר: לזה צריך תוכנית.

אלכס קושניר: אני לא יודע איך אין לכם תוכנית.

אלכס קושניר: מוזר.

אלכס קושניר: בבקשה.

נירה שפק: בדיון הקודם – השבוע ראיתי זיו נהריה – הצגתי, ולא סתרו אותי ואני יודעת שאלה הנתונים – בדרום, אילת ובאר שבע – יש.

נירה שפק: מזה אשקלון, אשדוד – כלום.

נירה שפק: הבא בתור הוא חולון.

אלכס קושניר: עכשיו יהיה קפלן.

אלכס קושניר: קפלן זכה במכרז.

נירה שפק: אבל תכל'ס אין.

נירה שפק: אנו מכירים את הפריסה של ה-4.

נירה שפק: מה שאני אומרת זה מענה לביניים.

נירה שפק: זה מתחבר למה שאמרת.

נירה שפק: אם יש מקום פרטי שיודע לתת את ההכשרה, שייתנו.

נירה שפק: שישלמו כסף למשהו ביניים.

נירה שפק: לא ייתכן.

אלכס קושניר: בבקשה.

רן שי: קודם כל, אני מבאר שבע.

רן שי: לומד בכיתה י"א.

רן שי: אנחנו מייצגים ונבחרים על ידי כל בני הנוער בישראל.

רן שי: קודם כל, אני ממש מצטרף למה שאמרו פה על בית החולים בנצרת.

רן שי: כשנערות מכפר כנא או מנאחף פונות, ואומרות לי: נפגעתי, מה אני עושה?

רן שי: אני מרגיש לא נוח לומר להן: הכי קרוב לכן זה או טבריה או חיפה, וגם שם זה לא מה שאת מעדיפה לקבל.

רן שי: בית חולים בנצרת חייב להיות.

אלכס קושניר: הוחלט, זה יקום.

אלכס קושניר: זכו במכרז.

רן שי: שנית, חשוב שהוועדה הזאת תשים על סדר-היום גם את עניין ההתאמה לבני נוער ולילדים, את המרכזים האלה.

רן שי: היה ניסיון או העברת משהו כדי להתאים מרכזי הגנה גם למרכזים אקוטיים, אבל גם פה תהיה בעיה אחרת.

רן שי: חשוב גם לשים על סדר-היום את ההתאמה לבני נוער ולילדים שחייבים את זה, והם הרבה פעמים נמצאים במצב אפילו יותר קשה מהמבוגרים.

מיכל שיר סגמן: בחוק יש ההתאמה.

מיכל שיר סגמן: הפער הוא בין התקנים והתקצוב למה שקורה בפועל.

מיטל שפירא: כשזה קורה לא מגיע רופא ילדים.

מיכל שיר סגמן: המדינה מתקצבת.

מיכל שיר סגמן: המדינה נתנה.

מיכל שיר סגמן: תקן יש.

מיכל שיר סגמן: זו לא הבעיה.

אלכס קושניר: חייב רופא ילדים בטיפול כזה?

מיכל שיר סגמן: החוק כן מגן על הילדים בקטע הזה.

זהר סהר: תלוי באיזה גיל.

זהר סהר: יש הנחיה שמגיל 14 – הגניקולוגים עברו את ההכשרה.

זהר סהר: בדרך כלל הם בודקים מגיל 12, כשיש בשלות מינית.

זהר סהר: עד אז רופא ילדים בודק.

זהר סהר: אנחנו כרגע בתהליך של העברה של כל – מבחינה מקצועית אנו חושבים שהטיפול הנכון לילדים ובני נוער הוא במרכזי ההגנה לילדים, בתי לין- - -

אלכס קושניר: כמה כאלה יש?

זהר סהר: שמונה.

זהר סהר: אין טיפול 24/7.

זהר סהר: היום הילדים מקבלים את הטיפול במרכזים האקוטיים.

זהר סהר: אנחנו רוצים להעביר את הטיפול הזה למרכזי הגנה כדי שייתנו את המענה לילדים ובני נוער.

אלכס קושניר: מה צריך כדי שזה יקרה?

חוה לוי: שלום.

חוה לוי: שמי חוה לוי.

חוה לוי: אני עובדת סוציאלית ראשית לפי חוק הנוער ממשרד הרווחה ואחראית על מרכזי הגנה.

חוה לוי: הרבה דברים צריכים כדי שזה יקרה.

חוה לוי: אנו בוחנים כעת את המודל כי יש לנו בכל מרכזי הגנה רופא המרכז שנותן שירותים למרכז וגם נותן מענה בקריאות פתע אבל זה מאוד מורכב כי הרופאים עיקר העבודה שלהם לא במרכזים.

חוה לוי: המרכזים כפי שאמרו חברות הכנסת לא עובדים 24/7.

חוה לוי: גם סך הכול הבדיקות שנעשו במרכזים די מעטות.

אלכס קושניר: כי אין שירות.

חוה לוי: לא.

חוה לוי: המרכזים פתוחים ויש עלייה כל שנה במספר הילדים המגיעים למרכזים.

חוה לוי: אם ילד צריך בדיקה, המרכז יציע את זה.

חוה לוי: רוב הילדים שמגיעים למרכזים, לא מגיעים במצב אקוטי.

חוה לוי: לאקוטיות יש גם הגדרה.

חוה לוי: משרד הבריאות מגדיר אותה.

חוה לוי: זה צריך להיות משהו מהרגע להרגע.

חוה לוי: רוב הילדים מגיעים למרכזם חודשים אחרי הפגיעה.

נירה שפק: זה עניין של ביצה ותרנגולת כי כשלא יודעים ואין הנגשה.

נירה שפק: יש גם דברים של הסברה כי כמו שיודעים להסביר גם לילדים וגם להורים- - -

מיכל רוזין: את טועה כי ילד בן 5 או 6 שנפגע על ידי דוד, סבא, אבא, שכן, לא קם בבוקר ואומר: עשו לי כך וכך, כי אם כן, רצים לבית חולים ועושים לו בדיקות וכדומה.

מיכל רוזין: 99% מהמקרים זה לא קשור להסברה.

מיכל רוזין: הילד, עד שהוא מצליח להגיע למקום שהוא פולט, מספר משהו כזה למישהו קרוב או למי שאחראי עליו, זה לא מיידי.

מיכל רוזין: זה לא אקוטי.

מיכל רוזין: זה לא אונס שקורה עכשיו ומגיעים עם הילד לבית חולים.

מיכל רוזין: מיעוט המקרים הם כאלה.

מיכל רוזין: לכן מי שמגיע למרכזי הגנה זה כאלה שלא צריכים עכשיו את הבדיקה.

מיכל רוזין: זה כמו שאשה מגיעה אחרי שנתיים ומספרת על מה שקרה.

מיכל רוזין: היא לא צריכה מרכז אקוטי.

מיכל רוזין: היא לא צריכה בית חולים.

נירה שפק: לא הקשבת למה שאמרתי.

אלכס קושניר: בבקשה.

רן שי: ודבר אחרון - שנוער יידע על זה.

רן שי: אני מזמין את משרד הבריאות להגיע לנוער הקצה, מתוך ראייה שאנחנו רוצים להתאים את השירות הזה לנוער ספציפית, מתוך הבנה שיש צרכים אחרים כי הצורך הזה כמעט לא נמצא בשיח.

רן שי: תודה רבה.

אלכס קושניר: נירה, הערה.

נירה שפק: אני חוזרת למה שאמרתי.

נירה שפק: אנו מכירים את הנתונים.

נירה שפק: אנו פועלים בתחום.

נירה שפק: רק לפני חודש או חודש וחצי דיברתי על משהו שקרה בעוטף עזה בבית ספר ובגן, שמודעות של מטפלות – אני מסתכלת על המעגל השלם, לתת כלים, מודעות של מטפלות הביאו לזה שילדים בני שנתיים וחצי שעברו אירועים וילדים בבית ספר יסודי שעברו אירועים, היה שיח של לדבר.

נירה שפק: רק היום בדרך לכאן שמעתי על בחור בן 54 שלקח ילדה בת 8 בירושלים, בחדשות.

נירה שפק: שאבא אמר לו: רק תסיע אותה אליי כי הוא חבר שלו, והילדה נעלמה בגן סאקר, עשו בה מה שעשו בה, והיא התקשרה לאבא ואמרה.

נירה שפק: בואו לא נזלזל.

נירה שפק: ילד בן שנתיים זה יותר בעיה.

נירה שפק: אבל אם הנכד שלי כשאני באה לקלח אותי אומר לי: אבל סבתא פה את לא נוגעת, זה ברשותי, אז הכניסו לו משהו כי הילדים שלי לא אמרו זאת לאמא שלי.

נירה שפק: זה חשוב.

נירה שפק: לכן אני אומרת מודעות.

נירה שפק: ואז נגיעפחות שאחרי חצי שנה במקרה הטוב או אחרי 20 שנה במקרה הרע או בכלל לא, לא אומרים דברים.

נירה שפק: יש לטפל בזה.

נירה שפק: וכן הייתי מוטרדת מהאמירות של בתהליך.

נירה שפק: אני פה יושבת רק שנה, ושנה אני שומעת את המילה בתהליך.

נירה שפק: מימיני ומשמאלי יושבים אנשים שאומרים לי: שמענו גם שנתיים ושלוש בתהליך על נושא הזה.

מיכל שיר סגמן: במרכז ההגנה בבאר שבע הם כבר בשמונה שנים בתהליכי גיוס.

נירה שפק: כנראה אנחנו ואתם לא חושבים אחרת אבל דבר אחד ברור לי – לא מקובל שהתהליך לוקח הרבה זמן.

נירה שפק: אני רוצה לראות אתכם בתהליך גיוס לעבודה שלכם ממתינים שמונה שנים לקבל.

נירה שפק: זה לא היה קורה.

נירה שפק: תתייחסו לזה כאילו זה אתם.

נירה שפק: אם צריך להרים דגל, לא לומר שנתיים זה בתהליך אלא להרים דגל, לבוא לוועדות הרלוונטיות ולשרים הרלוונטיים ולתת לנו כלים.

נירה שפק: כי יש לי דז'ה וו.

נירה שפק: אני פותחת את הקלסר שלי ועושה גזור-הדבק למה שאתם אומרים.

נירה שפק: אם בין מאי 2021 להיום אני רואה גזור הדבק, משהו לא קרה בדרך.

נירה שפק: הפתרון קשה.

זהר סהר: זה לא שלא קרה דברים בדרך.

נירה שפק: במבחן התוצאה לא קרה דברים בדרך.

נירה שפק: ההסבר הוא אותו הסבר.

נירה שפק: לכן אני מבקשת שתתערבו.

מיכל שיר סגמן: אבל נירה, הטענה באמת לא להם.

נירה שפק: הם מרימי הדגל שלי.

נירה שפק: שומרי הסף שלי.

מיכל שיר סגמן: הן מנסות נלחמות.

נירה שפק: אמרתי את זה.

מיכל שיר סגמן: גם אצלי בוועדה אני אומרת – איך אנחנו יכולות לעזור?

מיכל שיר סגמן: כסף ילחץ על כסף.

מיכל שיר סגמן: זה להניע משהו בלמעלה.

מיכל שיר סגמן: לא אתן.

מיכל שיר סגמן: רוב השיחות האמיתיות קורות עם נציגי הממשלה באוף רקורד כי הם לא יגידו דבר בוועדה, והם לא יספרו לך על הבעיות וגם לא יספרו לחברי הכנסת כי הם יתחילו להסתבך עם הבוסים שלהם ואלה עם הבוסים שלהם.

נירה שפק: אם אני שואלת מנהל בית חולים אם יש לו חדר אקוטי והוא שואל אותי: מה זה?

אלכס קושניר: אנסה לסכם שוב.

אלכס קושניר: כדי להבין מה היה התהליך – נירה, אני לא מסכים איתך ששום דבר לא קרה.

אלכס קושניר: קרה, אחרי לחץ פיזי מתון.

אלכס קושניר: לפני שנתיים חברי השר עודד פורר, בהיותו יושב-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, דחף להקמת חמישה חדרים אקוטיים נוספים במדינת ישראל.

אלכס קושניר: אני הייתי חבר בוועדת כספים באופוזיציה.

אלכס קושניר: באמצעות כלים פרלמנטריים שהיו ברשותי הצלחנו להשיג את זה.

אלכס קושניר: כעבור כשנה הבנו שהכסף שהשגנו 5 מיליון שקלים זה לא מספיק להקמת חמישה חדרים אקוטיים למרות שבאותו מעמד משרד הבריאות אמר שמיליון שקל לחדר אקוטי זה מספיק.

אלכס קושניר: אחר כך הבנו שזה לא הספיק.

אלכס קושניר: ואז סיכמנו שלא יהיו 5 חדרים אלא 4.

אלכס קושניר: אחר כך אני מגלה מהפנייה של חברת הכנסת אחרת, אבתיסאם מראענה, שהחדר הרביעי לא בתכנון לקום.

אלכס קושניר: איך ייתכן שלא עדכנתם אותנו?

אלכס קושניר: סיכמנו משהו, לא עמדתם בו.

אלכס קושניר: לפחות תגידו: אנו לא עומדים בסיכום, יש בעיה כזו וכזו.

אלכס קושניר: מצב סטטוס נכון להיום: יש שלושה בתי חולים ששניים מהם זכו במכרז.

אלכס קושניר: אחד ממשלתי, חייב להקים.

אלכס קושניר: אנו רוצים לדיון הבא לקבל לו"ז מפורט ומדויק של אותם שלושה חדרים שצריכים לקום שזה קפלן, בית חולים אנגלי בנצרת ומרכז נוסף באיכילוב.

אלכס קושניר: שנית, התחייבתם שאתם רוצים לצאת למכרז נוסף, ארצי, שיהיה חדר אקוטי נוסף רביעי.

אלכס קושניר: איני בטוח שזה הפתרון הנכון.

אלכס קושניר: כי אם יקום עוד מרכז אקוטי במקומות שכבר יש לי, לא בטוח שפגעתי במטרה שרציתי.

אלכס קושניר: לכן אני מבקש שתעשו חשיבה מחודשת אך מהירה, מה אתם הולכים לעשות עם זה.

אלכס קושניר: אני מכיר הרבה מאוד מקרים שבהם יש נותן שירות פוטנציאלי אחד והמדינה יודעת למצוא דרך להתקשר איתו.

אלכס קושניר: זה לא מקרה ייחודי.

אלכס קושניר: יש הרבה מאוד מקרים כאלה.

אלכס קושניר: פונה גם ללשכה המשפטית שלכם שוודאי תעבירו להם את המסר, כדאי להם קצת להתאמץ ולמצוא את הדרך הזו.

אלכס קושניר: ובכל מקרה בדיון הבא אני רוצה לראות אותם פה – נציגים של הלשכה המשפטית או יועץ או יועצת משפטית של המשרד פה פיזית שיסביר לי למה אי אפשר ואתן לו אלף דוגמאות למה כן אפשר.

אלכס קושניר: בנוסף, תוכנית כוללת של מרכזים אקוטיים במדינת ישראל, מה התכנון שלכם ומה אתם צריכים כדי לעמוד בתכנון הזה.

אלכס קושניר: אתם לא יודעים לעשות את זה דרך קופות חולים – תחשבו.

אלכס קושניר: יש קופות חולים, יש מרפאות פרטיות.

אלכס קושניר: נאמר פה על ידי חברת הכנסת מיכל רוזין הסוגיה של להעביר את הסמכות לאחיות שיעברו את הכשרה המתאימה ולפתור את צוואר הבקבוק שאתם מתמודדים איתו.

אלכס קושניר: זהר, לא מצפה לתשובה מכם לזה שבוע הבא.

זהר סהר: זה משהו שאנחנו בתהליך בדיקה, ונעשו על זה כמה פגישות.

אלכס קושניר: אז אני רוצה תשובה בשבוע הבא אם ה לא חדר.

אלכס קושניר: נאמר על ידי חברת הכנסת שפק וגם על ידי רן שי, בכל הקשור להתאמת השירות לבני הנוער, שזה נראה לי קריטי ומאוד חשוב ומה שקשור להסברה ופרסום.

אלכס קושניר: זה שיש מרכזים אקוטיים במדינת ישראל זה נהדר.

אלכס קושניר: מי יודע?

אלכס קושניר: רק מי שיושב פה ואולי טיפה יותר.

אלכס קושניר: אנשים לא יודעים.

אלכס קושניר: ובסוף כשאדם במצוקה לא בטוח שיש לו זמן או פניות להתחיל לחפש.

אלכס קושניר: צריך לחלחל את זה לאנשים.

אלכס קושניר: בנוסף, עד כמה שאני מבין, מד"א לא יודעים שיש חדרים, או לא מספיק יודעים.

אלכס קושניר: כדאי לכם מאוד לעדכן אותם, כי הרבה פעמים הם בהחלטה לאיזה בית חולים לפנות, ובמקום שיש מרכז אקוטי כנראה שהקרבן יקבל טיפול טוב יותר.

אלכס קושניר: נקיים דיון מעקב בשבוע הבא.

אלכס קושניר: צריכה להיות לי פגישה עם מנכ"ל משרד הבריאות על כמה נושאים.

אלכס קושניר: גם בנושא הזה אדבר איתו.

אלכס קושניר: אני מאוד מקווה שביום רביעי הבא נוכל לסכם את הדיון ולומר שיש לנו לוח זמנים ואנו יודעים מה קורה עם המרכז הרביעי, ומה קורה בכלל בתחום הזה במדינת ישראל.

אלכס קושניר: תודה רבה, הישיבה נעולה.