ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 140, 2022-05-11 09:29

שרן השכל: בוקר טוב לכולם.

שרן השכל: אני שמחה לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

שרן השכל: התכנסנו היום לדיון חשוב, דיון מעקב, על היערכות מערכת החינוך לקליטת תלמידים מאוקראינה.

שרן השכל: היה לנו חשוב מאוד לקיים את הדיון הזה היום וזאת מכמה סיבות.

שרן השכל: קודם כל, אנחנו מבינים שיש כאן שתי קבוצות של אוכלוסיות שלמעשה צריך לתת להן פתרונות שונים או מענים שונים.

שרן השכל: יש לנו כאן את זכאי חוק השבות שלמעשה אמורים לקבל סל קליטה.

שרן השכל: לוועדה פנו ספר גורמים בכל מיני בקשות או כל מיני שאלות לגבי ילדים שלא שולבו בגנים משום שלא היה מקום, לא שולבו בבתי ספר משום שלא היה בהם מקום ומטרה היא לראות איך משרד החינוך נערך, כמה הוא כבר הצליח לקלוט לתוך מערכת החינוך והיכן יש עדיין מחסור.

שרן השכל: האוכלוסייה היא אותה אוכלוסיית פליטים.

קריאה: סליחה, הם לא נקראים פליטים אלא נמלטי מלחמה.

שרן השכל: נמלטי מלחמה.

שרן השכל: בסדר.

שרן השכל: נמלטי מלחמה על אשרת תיירות?

קריאה: כן.

שרן השכל: השאלה היא האם יש לילדים הסדר מבחינת חינוך.

שרן השכל: אם תוכלו להסביר לחברי הוועדה מה ההסדר, איך התכוננה מערכת החינוך לקליטה שלהם.

שרן השכל: טירה גלינויר, אם תוכלי לתת לנו סקירה.

שרן השכל: נמצא אתנו גם אריאל וייס שיוכל גם הוא להתייחס.

שרן השכל: תנו לנו סקירה אחד אחרי השני כדי להסביר לנו היכן עומד הנושא.

טירה גלינויר: המשרד נערך מראש ולבקשת משרד העלייה והקליטה הוכנה תכנית מגירה לאירוע של קליטה של כ-5,000 עולים חדשים.

טירה גלינויר: המציאות קצת השתנתה אבל היינו ערוכים מאוד והיה לנו בסיס לפעולה.

טירה גלינויר: בבסיס הפעולה שלנו התייחסנו לשתי קבוצות אוכלוסייה, האחת היא זכאי חוק השבות ועולים חדשים, והשנייה, ילדים שהגיעו כנמלטי מלחמה באשרת תייר.

טירה גלינויר: בנינו תכנית עבור העולים שיגיעו הישר למגורי קבע באופן שהמשרד קולט את כל התלמידים העולים, הם נרשמים ברשות המקומית והמשרד מקצה לטובתם את כל המשאבים להם הם זכאים.

שרן השכל: האם המשרד לגבי חלק מהפניות שהגיעו ביקש להמתין לתחילת השנה ולא הכניס אותם כרגע באופן מיידי?

טירה גלינויר: לא.

טירה גלינויר: לאור המצב המשרד גם התגמש מאוד.

טירה גלינויר: למשל אם היה צריך החרגה של ילד בגן מבחינה מספרית, אפשרנו זאת לרשויות מקומיות.

טירה גלינויר: כל ילד שהגיע למגורי קבע, לרשות המגורים שלו, קיבל מענה למרות שבשלב הזה של השנה כבר היה די מאוחר.

טירה גלינויר: אנחנו כל הזמן בקליטה.

טירה גלינויר: עד אתמול נקלטו כ-902 תלמידים עולים חדשים.

מיכל מרים וולדיגר: מתוך כמה?

טירה גלינויר: תכף אני אומר.

טירה גלינויר: הגיעו למעלה מ-4,000 ילדים.

טירה גלינויר: לשוהים בבתי המלון המשרד - בשיתוף עם משרד העלייה והקליטה, החברה האזרחית, מתנדבים, תנועות נוער, הרבה מאוד גופים טובים וכמובן הרשויות - הפעלנו 42 מוקדים חינוכיים בלתי פורמליים שייתנו גם מענים רגשיים לפי צורך.

טירה גלינויר: אריאל וייס מנהל את חדר מצב שהמשרד פתח.

טירה גלינויר: כל משפחה שעוברת לרשות, כמובן שהילדים נקלטים במסגרות החינוך.

שרן השכל: היכן היו מרכזי הקליטה העיקריים?

טירה גלינויר: היו הרבה בירושלים.

טירה גלינויר: סיון, היו כמעט 11 מלונות?

סיון גולדשטיין הבר: בשיא היו לנו 40 מלונות בו זמנית, מתוכך 11 בירושלים.

סיון גולדשטיין הבר: היו בנוף הגליל ובנצרת.

טירה גלינויר: ממטולה עד ערד.

שרן השכל: אבל איפה היו המוקדים העיקריים?

סיון גולדשטיין הבר: ירושלים, נוף הגליל כולל נצרת, נתניה.

סיון גולדשטיין הבר: נצרת טופלה על ידי נוף הגליל ולכן אנחנו מתייחסים לזה כמקשה אחת.

מיכל מרים וולדיגר: דיברתן כאן על שתי אוכלוסיות.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לדבר על מישהו שנופל בין הכיסאות.

מיכל מרים וולדיגר: בחול המועד פסח נסעתי לכמה מקומות, בין היתר למעלה אדומים, קבוצה שהרבנית ובר לקחה לאזור אולפנה, שם הם במשך כל חג הפסח, ונתקלתי בבעיה שחוזרת על עצמה שוב ושוב.

מיכל מרים וולדיגר: משפחות שיש להן שני ילדים שכן נקלטו כעולים כי עוד לפני המלחמה ההורים עשו סידורים מול השגרירות ובהחלט נכתבו ככאלה שהם זכאים, ונניח שניים או אחד או שלושה אחרים יותר צעירים – בין היתר אולי בגלל המלחמה לא רשמו אותם ולא הצליחו להגיע לשגרירות או לא משנה למה – שאין להם את המסמכים ואין להם את כל מה שנדרש והם לא פה ולא שם.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, הם לא נמלטי מלחמה על אשרת תייר.

מיכל מרים וולדיגר: הם מקבלים אישור זמני.

מיכל מרים וולדיגר: מה בנוגע לקבוצה הזאת?

מיכל מרים וולדיגר: יש לא מעטים כאלה ונתקלתי בלא מעט כאלה.

טירה גלינויר: אני אענה.

טירה גלינויר: אם ההורים של הילדים הם בסטטוס של עולה חדש או עולה חוזר, יש לנו מה שנקרא ילד נלווה.

מיכל מרים וולדיגר: הם מטופלים כמו האחים שלהם זכאי חוק השבות?

טירה גלינויר: כן.

שרן השכל: אני רוצה להרחיב את אותה שאלה.

שרן השכל: יש הורים שהגיעו לפעמים גם בלי מסמכים.

שרן השכל: משרד העלייה והקליטה והסוכנות היהודית מבקשים מסמכים, בין אם הם על נישואי ההורים, תעודות פטירה, בר מצווה, שיחה עם הרב או מכתבים מהרב.

שרן השכל: חלק מהאנשים הגיעו בלי כל המסמכים האלה כי נסו על נפשם.

שרן השכל: גם זאת שאלה למשרד העלייה והקליטה.

שרן השכל: יש עיכובים בקבלת אותה תעודת עולה או עולה חדש.

שרן השכל: אנחנו כאן מדברים על משרד החינוך אבל אין ספק שגם שם נדרש פתרון.

שרן השכל: השאלה היא קודם כל למשרד העלייה והקליטה לגבי איזה פתרון או איזה מענה ביניים נותנים להם עד להצגת אותם מסמכים.

שרן השכל: השאלה השנייה היא האם משרד החינוך קולט את הילדים באופן שקולט עולים עד לקבלת אותם מסמכים.

מיכל מרים וולדיגר: הם זכאי חוק השבות.

סיון גולדשטיין הבר: את רוצה שאני אתן סקירה על הנושא הזה?

שרן השכל: בבקשה.

סיון גולדשטיין הבר: מה-24 בפברואר עת החלה הלחימה עד הבוקר הגיעו 18,583 עולים מאוקראינה, רוסיה ובלרוס.

סיון גולדשטיין הבר: אלה שלושת המדינות המרכזיות שאנחנו מתייחסים אליהן בסיפור הזה.

סיון גולדשטיין הבר: צריך לומר שבאמת בשונה מעלייה רגילה שנערכים אליה מראש, מכינים את המסמכים ומגיעים אחרי שכבר יודעים שעולים ובהתאם לזה גם מקבלים סל קליטה, כאן היינו במצב אחר ומהר מאוד כמשרד נערכנו למצב הזה.

מיכל מרים וולדיגר: הגירה רצונית ולא בריחה.

סיון גולדשטיין הבר: בדיוק.

סיון גולדשטיין הבר: נוצר הדבר הזה שנקרא זכאי חוק השבות כאיזשהו מעמד ביניים, דבר שלא היה לפני כן בצורה הזאת.

סיון גולדשטיין הבר: התהליכים שנתיב עושה לרוב בחוץ לארץ, העברנו גם לישראל.

סיון גולדשטיין הבר: כלומר, בשיא היו לנו ב-14 נקודות שונות משהו כמו One stop shop לשינוי מעמד.

סיון גולדשטיין הבר: מגיעים העולים, נמצאת גם נתיב שעושה בדיקת זכאות היהדות שלהם, נמצאת שם רשות האוכלוסין ונמצאת גם משרד העלייה והקליטה, כדי להצליח בבת אחת להביא אותם מהמצב בו הם נמצאים עד למצב של קבלת תעודת עולה בצורה המהירה ביותר.

סיון גולדשטיין הבר: בנוסף, בסיוע של הסוכנות היהודית כל מי שנמצא במצב הביניים הזה כזכאי עלייה, מקבל ביטוח בריאות.

סיון גולדשטיין הבר: זה לקח כמה ימים – הימים הראשונים - אבל היום אין מישהו שהוא בלי ביטוח בריאות גם אם הוא מגיע והוא עוד לא עולה.

שרן השכל: אלה שמגיעים עם אשרת תיירות או שאתם נותנים להם מעמד?

מיכל מרים וולדיגר: תעודת מעבר חד פעמית.

סיון גולדשטיין הבר: כל מי שמגיע בצורה מוסדרת, נקרא לזה כך, בין אם זה דרך הסוכנות היהודית או דרך גופים דומים, נעשה תהליך עוד בחוץ לארץ שנקרא Go no go.

סיון גולדשטיין הבר: בעצם נעשית איזושהי בדיקה ראשונית, עוד לא עם כל המסמכים אבל כדי להבין שככל הנראה – ובאמת באחוזים כמעט מוחלטים צודקים – זה אדם שזכאי לעלות ואלה מגיעים ואנחנו מתייחסים אליהם כבר בנתב"ג, מהרגע הראשון, כזכאי חוק השבות ואת שאר התהליך כבר עושים להם כן.

סיון גולדשטיין הבר: הם זכאים למלונות של משרד העלייה והקליטה, הם זכאים לכל הליווי, הם מקבלים ביטוח בריאות והם בעצם נחשבים מהרבה בחינות כעולים אבל את העלייה הם יעשו רק אחרי שהם יסיימו את התהליך.

סיון גולדשטיין הבר: נכון להיום 8,287 שינו מעמד בתוך ישראל, רובם תוך כמה ימים.

סיון גולדשטיין הבר: כלומר, מן הסתם היה איזשהו צוואר בקבוק בתחילת הדרך.

שרן השכל: מתך ה-18,500 כמה הגיעו כבר עם אישורים ויש להם אישורים?

סיון גולדשטיין הבר: 9,235.

סיון גולדשטיין הבר: הם הגיעו כעולים.

סיון גולדשטיין הבר: הגיעו עם אשרות.

שרן השכל: וכל השאר שינו מעמד תוך כדי?

סיון גולדשטיין הבר: נכון.

שרן השכל: עוד 8,000?

סיון גולדשטיין הבר: עוד 8,287.

סיון גולדשטיין הבר: אנחנו יודעים היום על 1,061 שטרם שינו מעמד וחלקם כי הם הגיעו ממש בימים האחרונים.

סיון גולדשטיין הבר: רובם כי הם בוחרים כנראה לא לשנות מעמד, כלומר, אנחנו כמדינה כמובן לא מחייבים אף אחד לעשות עלייה.

שרן השכל: אלה שברחו מהמלחמה ונמצאים על אשרת תייר, מדובר בכ-1,061?

סיון גולדשטיין הבר: לא.

סיון גולדשטיין הבר: אלה זכאי חוק השבות.

סיון גולדשטיין הבר: זה עוד לא נוגע במה שחברנו ממשרד הרווחה יספר על כל אלה שאינם נחשבים זכאי חוק השבות.

מיכל מרים וולדיגר: כשדיברת על 8,000 ששינו מעמדם, ממה למה?

סיון גולדשטיין הבר: שינו מעמדם מאשרת תייר לעולים.

סיון גולדשטיין הבר: קיבלו אזרחות.

סיון גולדשטיין הבר: קיבלו תעודת עולה.

סיון גולדשטיין הבר: קיבלו תעודת זהות.

מיכל מרים וולדיגר: יש לי לא מעט מקרים.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא רוצה לפלוש כי לא מדובר בחינוך אבל אם כבר נכנסנו, אני כן מעלה את זה.

מיכל מרים וולדיגר: לא מעט אנשים ופגשתי רבים שמספרים לי על אותה בעיה, שהיו לו שני ילדים, נוספו לו עוד שניים והוא לא יכול לקבל אפילו סל קליטה בלי אישור שהם משפחה.

מיכל מרים וולדיגר: אפילו לא מוכנים להכיר שהילד הוא שלהם.

מיכל מרים וולדיגר: כבר הביאו תעודת לידה אבל תעודת הלידה היא באוקראינית והם לא יכולים להביא אפוסטיל כי שם יש מלחמה.

מיכל מרים וולדיגר: הם לא יכולים לרשום את הילדים בתעודת הזהות.

מיכל מרים וולדיגר: אם היינו באירוע רגיל ובעלייה רגילה, אני מבינה את מה שהמדינה רוצה לעשות אבל המדינה כבר הביאה אותם לכאן, הם כבר כאן, והקושי שהם עוברים, אי אפשר לתאר אותו.

מיכל מרים וולדיגר: יש להם שני ילדים שכן רשומים ושניים שלא רשומים ואין להם מעמד.

מיכל מרים וולדיגר: הם לא יכולים לקבל סל קליטה מלא כדי להבין לאן הם הולכים.

מיכל מרים וולדיגר: הם לא הלכו למלונות כדי לחסוך למדינה, הם מצאו איזה סבתא, אבא, דודה והם גרים איתם.

מיכל מרים וולדיגר: הם מספרים לי על טרטורים שהם עוברים בין משרד הפנים בתל אביב לבין משרד הפנים בירושלים.

מיכל מרים וולדיגר: הם באמת צועקים לעזרה שנראית לי בסיסית ביותר.

מיכל מרים וולדיגר: איפה משרד הקליטה?

סיון גולדשטיין הבר: אנחנו עוזרים.

סיון גולדשטיין הבר: אני חייבת להגיד בכנות שאלה לא נתונים שהגעתי מוכנה איתם בהקשר הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני אשלח לך.

סיון גולדשטיין הבר: בשמחה.

סיון גולדשטיין הבר: שוב, אני לא רוצה לייצג את נתיב ולא את רשות האוכלוסין אבל העבודה הייתה צמודה והם הגמישו ביחס לשגרה את כל התהליך.

סיון גולדשטיין הבר: כל הדברים הפרטניים, אפשר להתייחס אליהם בהמשך.

סיון גולדשטיין הבר: אני אומר עוד כמה דברים.

סיון גולדשטיין הבר: ביחס לנושא לשמו התכנסנו, אני חושבת שכן חשוב לציין שמעבר לשוני מהעלייה הרגילה, באמת כי האנשים האלה ברחו והם לא תכננו לשים את חייהם כרגע בישראל, נכנסת המורכבות הנוספת - וגם כשנערכנו מראש לא ידענו לצפות אותה – והיא שגברים מגיל 18 עד 60 לא יכולים לעזוב את אוקראינה.

סיון גולדשטיין הבר: המשפחות הצעירות שהן המשפחות הרלוונטיות לכניסה למערכת החינוך, הן משפחות שכיום הן משפחות מפוצלות.

סיון גולדשטיין הבר: כלומר, האבא נמצא באוקראינה, פעמים רבות גם לוחם למען מדינה אחרת, והאם והילדים עושים כאן תהליך עלייה.

סיון גולדשטיין הבר: זאת סיטואציה שהיא מאוד מאוד מורכבת.

סיון גולדשטיין הבר: אנחנו מלווים אותם – משרד החינוך, משרד הרווחה, אנחנו – באופן צמוד אבל זאת מציאות שהיא מורכבת.

סיון גולדשטיין הבר: היכולת של אימא שבשגרה שלה היא לא אם יחידנית ופתאום היא אם יחידנית.

מיכל מרים וולדיגר: בואו נקל עליה.

מיכל מרים וולדיגר: לא נשים עליה עוד מצוקות.

סיון גולדשטיין הבר: את צודקת.

שרן השכל: את צודקת.

שרן השכל: אני מציעה, מיכל, שתעבירי את הפרטים של המקרים האלה.

מיכל מרים וולדיגר: העברתי את זה לכל גורם אפשרי.

מיכל מרים וולדיגר: בינתיים אין תגובות.

שרן השכל: תעבירי גם לי.

שרן השכל: אני אעשה את הפנייה ונראה איך אנחנו מטפלים בזה.

מיכל מרים וולדיגר: רק דוגמה.

מיכל מרים וולדיגר: 11 משפחות מתוך 20 נתקלו באותה בעיה.

שרן השכל: נחזור לנושא הדיון.

סיון גולדשטיין הבר: אני אומר עוד מילה בהקשר הזה.

סיון גולדשטיין הבר: גם ביכולת להתמקם במערכת החינוך – ועוד מעט משרד החינוך ירחיב ויאמר מה אנחנו עושים כמענה ביניים - היכולת להיכנס לתוך מסגרת חינוכית מצריכה ממשפחה לדעת שהיא התמקמה במקום מסוים, להיות בדירה, להחליט שכאן הם נמצאים, להפסיק את הקשר עם כיתת האם שלהם באוקראינה.

סיון גולדשטיין הבר: זה תהליך שהוא תהליך די מורכב והמשפחות מתמודדות איתו בצורה שונה בהתאם לרצונות שלהן.

שרן השכל: כמה אנשים יש לנו באשרת תייר והם נמלטו מהמלחמה?

אילן ברוש: בוקר טוב.

אילן ברוש: שלום ליושבת ראש הוועדה ולחברים.

אילן ברוש: תודה על ההזדמנות להגיע לוועדה.

אילן ברוש: זומנתי בדקה ה-90 ואני חושב שזה מאוד חשוב להסביר את הנושא.

אילן ברוש: אני ראש אגף חירום של משרד הרווחה והפרויקטור, פרויקט צו השעה שזה הטיפול בכל נמלטי המלחמה באוקראינה.

שרן השכל: מתי יצא לכם זימון?

אילן ברוש: אתמול קיבלתי זימון.

אילן ברוש: זה בסדר.

אילן ברוש: אני רק אומר שזה חשוב וטוב.

יהודית גידלי: אין מצב.

יהודית גידלי: כולם קיבלו באותו יום.

אילן ברוש: אין בעיה.

אילן ברוש: הכול בסדר.

אילן ברוש: אני רוצה לעשות סדר במספרים.

אילן ברוש: נכון להיום בבוקר הגיעו לישראל 28,700 אנשים מרוסיה וחבר העמים ואוקראינה.

מיכל מרים וולדיגר: לפני רגע אמרתם 18,523.

אילן ברוש: אני עושה סדר בכל המספרים.

אילן ברוש: מתוכם 19,100 מאוקראינה שהם על אשרת תייר והם בהגדרה נמלטי מלחמה.

שרן השכל: כל מי שהגיע, כולל אלה שזכאי חוק השבות?

אילן ברוש: יש שלוש קטיגוריות: עולים, זכאי חוק השבות ונמלטי מלחמה.

אילן ברוש: משרד הרווחה מטפל באמצעות מוקד צו השעה, בשיתוף פעולה עם הג'וינט ומד"א, בנמלטי המלחמה.

אילן ברוש: אלה שאנחנו קוראים להם פליטים בטעות.

אילן ברוש: אני הפרויקטור של המבצע הזה.

שרן השכל: הם מונים 28,700?

אילן ברוש: לא.

אילן ברוש: הם מונים 19,000.

אילן ברוש: נכון להבוקר, מהטיסה של אתמול.

סימון דוידסון: כל השאר הם עולים?

אילן ברוש: כן.

אילן ברוש: כל השאר הם עולים וזכאי חוק השבות.

שרן השכל: כמה עולים וזכאי חוק השבות?

סיון גולדשטיין הבר: מאוקראינה, 9,300.

סיון גולדשטיין הבר: 18,500 – כולל רוסיה ובלרוס.

סיון גולדשטיין הבר: 9,300 מאוקראינה.

אילן ברוש: אני רוצה לדייק את נושא הילדים.

שרן השכל: המספרים לא מסתדרים לי.

שרן השכל: אני לא מצליחה להבין בין המספרים האלה.

סיון גולדשטיין הבר: אני אעשה הפרדה בין אוקראינה למדינות האחרות.

סיון גולדשטיין הבר: מאוקראינה המספר שאתה אמרת, סך הכול הוא?

אילן ברוש: נכון להבוקר, מאוקראינה על אשרת תייר הגיעו 19,000 אנשים.

מיכל מרים וולדיגר: רק מאוקראינה.

אילן ברוש: רק מאוקראינה.

שרן השכל: רק מאוקראינה 19,000 על אשרת תייר.

שרן השכל: כלומר, מה שאנחנו מכנים פליטים.

אילן ברוש: נכון.

אילן ברוש: נמלטי מלחמה.

שרן השכל: כמה זכאי חוק השבות ועולים?

סיון גולדשטיין הבר: עוד 9,300.

שרן השכל: ומכלל המדינות?

סיון גולדשטיין הבר: זכאי חוק השבות ועולים 18,583.

שרן השכל: שזה גם מרוסיה ובלרוס.

סיון גולדשטיין הבר: כולל ה-9,000 שהזכרתי מאוקראינה.

מיכל מרים וולדיגר: לא הבנתי.

יהודית גידלי: תתחילי מהתחלה ותגידי כמה אנשים הגיעו בסך הכול.

סימון דוידסון: המספר הכולל ומתוכו כמה מאוקראינה.

סיון גולדשטיין הבר: אתה מתעסק רק באוקראינה.

סיון גולדשטיין הבר: אני מתעסקת באוקראינה, רוסיה ובלרוס.

מיכל מרים וולדיגר: הבנתי.

מיכל מרים וולדיגר: כמה כולם ביחד?

קריאה: 28.700.

קריאה: זה הכול.

מיכל מרים וולדיגר: לא בטוח.

מיכל מרים וולדיגר: הם אומרים לא.

שרן השכל: רק מאוקראינה זה 28,000.

סיון גולדשטיין הבר: 36 אלף.

מיכל מרים וולדיגר: 36 אלף אנשים נכנסו למדינת ישראל.

סיון גולדשטיין הבר: אני לוקחת אחריות רק על המספרים אצלי.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו כמדינה לוקחים אחריות על כולם.

שרן השכל: מתוך ה-36,000, כמה מהם זכאי חוק השבות ועולים?

סיון גולדשטיין הבר: 18,500.

שרן השכל: עכשיו זה מסתדר לנו קצת יותר.

מיכל מרים וולדיגר: בקיצור, חצי-חצי.

סיון גולדשטיין הבר: חלק מהם זכאי חוק שבות ועדיין לא קיבלו תעודת עולה.

שרן השכל: מתוך ה-18,000, כמה הם עולים?

סיון גולדשטיין הבר: היום נשארו לנו 1,061 שעוד לא עשו את התהליך.

שרן השכל: אם כן, בערך 17,000 הם עולים.

סיון גולדשטיין הבר: מעל 17,000.

סיון גולדשטיין הבר: נכון.

תמי סלע: חצי מהנכנסים הם זכאי חוק השבות וכולי ומחציתם נמלטי מלחמה.

סיון גולדשטיין הבר: נכון.

מיכל מרים וולדיגר: עוד שאלה לגבי נמלטי המלחמה.

מיכל מרים וולדיגר: יכול להיות שחלק מהם בסוף כן יימצאו כזכאים או שברור שהם לא?

שרן השכל: הם עושים את זה כל הזמן.

שרן השכל: הם אמרו שמרגע שהם הגיעו לארץ, כבר היו 8,000 שלמעשה שינו את המעמד.

מיכל מרים וולדיגר: שינוי מעמד זה גם זכאות לעולים.

סיון גולדשטיין הבר: כאלה שמטופלים על ידי משרד הרווחה.

שרן השכל: שהם כאן באשרת תייר.

אילן ברוש: אני אסביר.

אילן ברוש: מי שהגיע על אשרת תייר, הוא בהגדרה הגיע על אשרת תייר.

אילן ברוש: הוא לא זכאי חוק השבות והוא לא עולה חדש.

אילן ברוש: הוא הצהיר כבר שהוא מגיע לכאן לפרק זמן, לשלושה חודשים.

אילן ברוש: דרך אגב, אין יותר מדי אטרקטיביות לבוא לישראל מסובב אוקראינה.

אילן ברוש: זאת המדינה שהכי פחות מטפלת כמו שצריך בנמלטי מלחמה אבל הם הגיעו בגלל זיקה או קרבה כזו או אחרת או איזה שהם אינטרסים אישיים להגיע לכאן.

אילן ברוש: נכון להבוקר אנחנו במדינת ישראל מטפלים בסדר גודל של 19,000 נמלטי מלחמה.

אילן ברוש: מוקד צו השעה שהוקם באחריות משרד הרווחה, באמצעות סיוע הג'וינט ומד"א, מטפל בהם בחמישה ממדים: סיוע בנושא של מזון, בנושא של רפואה, כולל ביטוח רפואי, כולל טיפול רפואי, בנושא של השמה במקרים של צורך בלינה, בטיפול סוציאלי נפשי ובהשמה במסגרות רווחה.

אילן ברוש: זה פרויקט צו השעה והוא מתוקצב על ידי משרד האוצר ומשרד הרווחה.

שרן השכל: אנחנו מנסים להבין לעניין מערכת החינוך.

שרן השכל: מתוך ה-36,000 שהגיעו לכאן, בין אם הם עולים, זכאי שבות או נמלטי מלחמה, כמה מהם הם ילדים?

אילן ברוש: אני אתייחס למה שאני מטפל בו, שזה נמלטי מלחמה.

אילן ברוש: נכון להיום בבוקר מתוכם יש 5,800 ילדים בגילי חודש עד 18.

אילן ברוש: מתוך ה-5,800 – אני רק אציין – קרוב ל-1,920 פנו למוקד בנושא של טיפול רווחתי.

אילן ברוש: מתוכם יש לנו 90 ילדים עם מוגבלויות כאלה ואחרות, נכויות, מוגבלות נפשית וטיפולים שקשורים בהגדרה של ילדים עם צרכים מיוחדים.

אילן ברוש: אלה המספרים נכון להבוקר, מהנתונים של מוקד צו השעה.

מיכל מרים וולדיגר: כמה ילדים במסגרת החינוך?

אילן ברוש: זאת סוגיה שנדבר עליה.

שרן השכל: מתוך העולים וזכאי השבות, כמה מתוכם הם ילדים?

סיון גולדשטיין הבר: יש לנו 4,361 שהגיעו לישראל מגיל אפס עד 18.

סיון גולדשטיין הבר: חשוב לציין שיש כאלה שיצאו מישראל ויש כאלה שהם בגילאים קטנים יותר.

סיון גולדשטיין הבר: אם אנחנו מסננים לגילי בית ספר שהיום נמצאים בישראל, אנחנו מדברים הבוקר על 2,585 ילדים.

אילן ברוש: את מדברת על בית ספר יסודי ותיכון?

סיון גולדשטיין הבר: כן.

סימון דוידסון: את לא כוללת גן ילדים?

סימון דוידסון: אנחנו מדברים על גיל 3 עד 18.

סימון דוידסון: זה חינוך חובה בישראל.

סיון גולדשטיין הבר: אני יכולה להגיד לך שמגיל 4 עד 6 יש 807 ילדים.

סימון דוידסון: זה חשוב.

סימון דוידסון: זה 3,300.

סימון דוידסון: זה עוד 800 ילדים.

שרן השכל: אפשר לחזור על המספרים?

תמי סלע: היום יש כ-4,500 ילדים, מגיל אפס עד 18.

סיון גולדשטיין הבר: מגיל 3 עד 18 שעלו מה-24 בפברואר מהמדינות הללו ונמצאים היום בישראל – יש לנו 3,390.

שרן השכל: 4,361 ילדים מגיל אפס עד 18.

מיכל מרים וולדיגר: שנכנסו לישראל.

שרן השכל: שהגיעו ויש להם זכות השבות או שיש להם מעמד עולה.

שרן השכל: כמה ילדים יש בגיל 4 עד 18?

קריאה: בפעם הבאה תכינו טבלה.

אילן ברוש: יש טבלה מוכנה.

סימון דוידסון: בנתונים האלה את כוללת גם את רוסיה ובלרוס, נכון?

סיון גולדשטיין הבר: נכון.

משה טור פז: את יכולה לתת את הנתונים לגבי אוקראינה באופן ספציפי?

מיכל מרים וולדיגר: היא אמרה.

מיכל מרים וולדיגר: מתוכם 3,300 הם בגילי בית ספר וגן.

מיכל מרים וולדיגר: מגיל 4 עד 18.

שרן השכל: כמה מתוך ה-3,300 נמצאים כרגע במסגרות חינוך ולכמה עדיין לא נמצאה להם מסגרת חינוכית?

טירה גלינויר: 902 שובצו במערכות חינוך ולומדים.

סיון גולדשטיין הבר: צריך להגיד שעוד 450 נמצאים במלונות וילדים שבמלונות עוד לא משובצים במסגרות החינוך.

סיון גולדשטיין הבר: יש להם מענה חינוכי במקום.

שרן השכל: יש כאן עוד 2,200 ילדים שזקוקים למסגרות.

מיכל מרים וולדיגר: שני שליש.

שרן השכל: אלה זכאי חוק שבות?

שרן השכל: זה לא כולל את נמלטי המלחמה אלא רק את זכאי חוק שבות ועולים.

שרן השכל: הילדים האלה מעניינים אותנו, ה-2,200 האלה.

סיון גולדשטיין הבר: למיטב הבנתי זה קצת פחות מ-2,000.

שרן השכל: אחרי כל החישובים אנחנו ב-2,200.

שרן השכל: אם הייתם מעבירים אלינו את הטבלאות לפני כן, היה הרבה יותר קל.

סיון גולדשטיין הבר: איזה נתונים שתרצו, נעביר אותם בצורה ברורה.

טירה גלינויר: התחלנו תהליך משותף של הצלבת נתונים על מנת לראות מי מהילדים עדיין לא משובץ וביחד עם הרשויות המקומיות לנסות להגיע לילדים האלה.

טירה גלינויר: סיון ואני עושות זאת במשותף.

משה טור פז: מי זה התחלנו?

טירה גלינויר: מנהלת האגף לקליטת תלמידים עולים ותושבים חוזרים, משרד החינוך.

סיון גולדשטיין הבר: ואני סמנכ"לית משרד העלייה והקליטה ואחראית על רשויות, ארגונים וקהילה.

מיכל מרים וולדיגר: סיון, למדתי ממך ש-440 ילדים שנמצאים בתוך ה-1,200 שהם לא בתוך מסגרות, בעצם מקבלים מענה בתוך בתי המלון.

סיון גולדשטיין הבר: נכון.

מיכל מרים וולדיגר: מקבלים איזה מענה חינוכי כזה או אחר.

מיכל מרים וולדיגר: אם אני מוסיפה את ה-440 ל-902, אני מגיעה כמעט למחצית מהתלמידים בגילים האלה שכן מקבלים מענה ומחצית לא מקבלים מענה.

מיכל מרים וולדיגר: הבנתי נכון?

סיון גולדשטיין הבר: נכון.

משה טור פז: עוד שתי הערות לעניין הזה.

משה טור פז: קודם כל, החוק מחייב באמנה שישראל חתומה עליה בהקשר של ילדים פליטים שתוך 90 ימים מרגע שילד נמצא בישראל, אנחנו מחויבים לקלוט אותו במוסדות חינוך.

משה טור פז: אני חוזר לעולים.

משה טור פז: הרי יש כאן כמה מורכבויות.

משה טור פז: לילדים האלה יש כבר תעודות זהות וכתובות.

סיון גולדשטיין הבר: בדיוק לזה אני רוצה להתייחס.

משה טור פז: זה משפיע על כל תהליך הקליטה שלהם במוסד חינוכי.

משה טור פז: הרי בסוף מי שעושה את הקליטה זה לא משרד החינוך אלא זאת הרשות המקומית.

משה טור פז: היא מחויבת לקלוט ילד שנמצא ברשותה ושם 90 ימים זה לא המספר אלא היא חייבת לעשות זאת מיד.

משה טור פז: איפה זה עומד?

סיון גולדשטיין הבר: אני רוצה להתייחס.

סיון גולדשטיין הבר: את נתוני משרד ההרשמה, בסוף יאמר משרד החינוך.

סיון גולדשטיין הבר: אני רוצה להסביר על התהליך.

סיון גולדשטיין הבר: כל עולה וזכאי חוק השבות שנוחת בנתב"ג מחליט אם הוא הולך לרשות מקומית, למשפחה, למקום שהוא בחר ללכת אליו, או שהוא הולך למלון.

סיון גולדשטיין הבר: הם זכאים לשהות במלון בהתחלה שבועיים ואפשר להמשיך את התקופה לחודש כדי לסייע להם בהליכי הקליטה ובתהליכי ההתמקמות.

סיון גולדשטיין הבר: אלה שמגיעים למלונות מקבלים מענה שבנינו מראש במשותף – משרד החינוך ומשרד העלייה והקליטה - בתוך המלונות.

סיון גולדשטיין הבר: זה ניתן על ידי מורות חיילות, על ידי תנועות נוער, על ידי מתנדבים.

סיון גולדשטיין הבר: על זה ידבר משרד החינוך.

סיון גולדשטיין הבר: זה החלק הראשון.

סיון גולדשטיין הבר: היום מדובר ב-450 תלמידים.

סיון גולדשטיין הבר: צריך לומר שעכשיו לאט לאט מצטמצמים המלונות.

סיון גולדשטיין הבר: התחלנו במספרים הרבה יותר גבוהים.

סיון גולדשטיין הבר: החלק השני.

סיון גולדשטיין הבר: אומרים שיש להם משפחה בירושלים, יש להם משפחה בחיפה, הולכים לרשות המקומית.

סיון גולדשטיין הבר: כל מי שנשלח – כל יום משרד העלייה והקליטה מוציא רשימה שמגיעה במייל לכל מחלקת קליטה ברשות ובה פרטי הקשר של מי שהגיע ב-24 השעות האחרונות לשטחה כדי שתדע הרשות המקומית ליצור קשר עם אותם אנשים, לוודא שהם רוצים או צריכים עזרה בתהליכי הקליטה, רוצים לשנות מעמד, לא רוצים לשנות מעמד.

משה טור פז: מי ממונה על זה ברשות המקומית?

משה טור פז: הרי יש כאן מקרה גבולי.

משה טור פז: בדרך כלל כאשר האזרח מגיע לרשות, הוא נרשם ומרגע שהוא נרשם, הוא מופיע בדאטה בייס של הרשות ואז אין בעיה, הרשות מחויבת.

משה טור פז: אבל כאן זה תהליך הפוך.

סיון גולדשטיין הבר: יש כאן שני תהליכים.

סיון גולדשטיין הבר: מחלקת הקליטה ברשות המקומית מקבלת את המידע.

סיון גולדשטיין הבר: אני אומר שמתחילת המבצע הוספנו 45 פרויקטורים.

סיון גולדשטיין הבר: אחד הכלים שיש למשרד העלייה והקליטה ברשויות המקומיות זה פרויקטורים שמתמכים על ידי המשרד והם עובדים של הרשות המקומית במחלקת הקליטה.

סיון גולדשטיין הבר: הוספנו 45 פרויקטורים במימון מלא של המשרד מהם מפוזרים ברשויות אליהם הגיעו הרבה עולים.

משה טור פז: אפשר לומר כבר עכשיו באיזה רשויות הם מתרכזים בעיקר?

שרן השכל: היא אמרה.

שרן השכל: ירושלים, נתניה, חיפה.

סיון גולדשטיין הבר: יש בעלייה הזאת הרבה מאוד קשישים.

סיון גולדשטיין הבר: הם לא מתמקמים באותם מקומות.

סיון גולדשטיין הבר: מבחינת הילדים אני יכולה להסתכל כבר עכשיו.

טירה גלינויר: הצועדת בראש זאת חיפה.

טירה גלינויר: יש את נוף הגליל, נהריה, נתניה.

טירה גלינויר: יש רשויות אליהן הגיעו קבוצות גדולות של משפחות צעירות.

שרן השכל: כמה שאלות זה בסדר אבל אני רוצה למקד את הדיון ולהחזיר אותו ל-2,200 ילדים שאין להם מסגרת.

סיון גולדשטיין הבר: יש כאן שני תהליכים.

סיון גולדשטיין הבר: תהליך אחד קורה ברמת הרשות המקומית.

סיון גולדשטיין הבר: ברמת הרשות המקומית הם מקבלים את הנתונים, בוודאי לגבי כל מי שעושה עלייה דרך משרד הפנים וגם הם מקבלים מאתנו את הנתונים של מי יגיע אליהם בין אם הוא הגיע נתב"ג או בין אם הוא סיים במלון והוא אומר שהוא עובר לרשות המקומית הזאת והזאת ואז אנחנו מעדכנים את מחלקת הקליטה באותה רשות.

סיון גולדשטיין הבר: שם גם נעשית העבודה למצוא את אותם הילדים ולסייע להם להירשם למסגרות החינוך.

סיון גולדשטיין הבר: צריך לומר, ואני בטוחה שמשרד החינוך עוד מעט יתייחס לכך, שהרבה מהם עוד לא רוצים לעשות את זה.

סיון גולדשטיין הבר: דבר שני.

סיון גולדשטיין הבר: דיברנו בינינו המשרדים, מתוך רצון לזהות את המגמות, לא רק את עבודת הרשות המקומית אלא לומר שבואו נבין מי אלהה-1,200 בבתי הספר, או קצת יותר, שלא נרשמו.

סיון גולדשטיין הבר: האם הם ברשות מסוימת, האם הם בשכבת גיל מסוימת, האם הם אלה שמגיעים ממשפחות יחידניות או ממשפחות אחרות, האם הם שייכים לזרם דתי מסוים.

סיון גולדשטיין הבר: כלומר, להבין מי האנשים האלה.

סיון גולדשטיין הבר: בשביל הדבר הזה אנחנו צריכים להצליב נתונים בין המשרדים.

סיון גולדשטיין הבר: כלומר, צריך לקחת את הנתונים שבמשרד העלייה והקליטה, את הנתונים שבמשרד החינוך ולהפגיש אותם.

סיון גולדשטיין הבר: זה תהליך הוא תהליך מורכב בתוך משרדי ממשלה והוא מצריך ועדת העברת מידע.

סיון גולדשטיין הבר: אנחנו כבר החלטנו לעשות את זה ואנחנו בתוך התהליך המשותף הזה בין המשרדים כדי להבין את המגמות ולראות האם יש כאן עוד איזושהי סוגיה משמעותית שצריכה מענה ברמת המדיניות.

שרן השכל: משרד החינוך, אם אתם יכולים לספר לנו על התכנית שאתם עושים במלונות ולכמה מתוך ה-2,200 ילדים אתם נותנים מענה, לאלו שלא משולבים במסגרות.

אוריאל בוסו: אני קודם כל אסביר את הפעילות.

אוריאל בוסו: אנחנו הפעלנו את מכרז החירום של משרד החינוך.

אוריאל בוסו: השעה היא לא שעת חירום אבל זה מצב מיוחד ולכן הפעלנו את מכרז החירום של משרד החינוך.

אוריאל בוסו: יש לנו איזשהו ספק שנותן לנו את כל המשאבים שאנחנו צריכים.

אוריאל בוסו: במסגרת הפעלת מכרז החירום בכל מוקד הפעלה שיש במלונות מינינו מנהל מטעם משרד החינוך.

אוריאל בוסו: מנהל חינוכי.

אוריאל בוסו: הוא מצד אחד כפוף לממונה מטעם משרד הקליטה ומצד שני הוא אחראי על כל הפעולות החינוכיות שנעשות באותו מלון.

אוריאל בוסו: אני אקדים ואומר שאנחנו לא בודקים תעודות זהות בכניסה.

אוריאל בוסו: זאת אומרת, כל מי שמגיע אלינו והוא נמלט מלחמה, עולה, זכאי, לא זכאי.

אוריאל בוסו: ואני אומר יותר מזה, אנחנו כמשרד החינוך מביאים את ההורים.

שרן השכל: כאן אתם נותנים גם מענה ל-5,800 ילדים שהם עם אשרות תייר?

אוריאל בוסו: בעיקרון כן.

שרן השכל: מי שמשוכן במלוניות?

אוריאל בוסו: מי שמשוכן במלונות ובמוקדי הפעלה בעיקר.

אוריאל בוסו: יש לנו כמה מקומות שזה לא רק במלונות אבל רוב המשוכנים במלונות – ותקני אותי אם אני טועה – אלה עולים או זכאים.

אילן ברוש: לא רוב.

אילן ברוש: כל.

אילן ברוש: כל מי ששוהה במלונות, זה אך ורק זכאים או עולים.

סיון גולדשטיין הבר: נקודות הפעלת החינוך שאצלנו הן במלונות, לא עוסקים בנמלטי מלחמה שאינם זכאי.

אוריאל בוסו: היו ערים כמו באר שבע שגם אליהן הגיעו נמלטים.

אוריאל בוסו: לדוגמה אשדוד.

טירה גלינויר: גם אשדוד וגם באר שבע.

אוריאל בוסו: זאת אומרת, אנחנו לא בודקים תעודות זהות.

שרן השכל: מי שמגיע, מגיע.

אוריאל בוסו: כן.

שרן השכל: אתם לוקחים איזשהו מתנ"ס?

אוריאל בוסו: מוקדי הפעלה.

אוריאל בוסו: מוקדי הפעלה הם המלונות.

אוריאל בוסו: מבחינתנו כל מלון כזה שהוא מלון של משרד הקליטה, מינינו שם מנהל חינוכי.

אוריאל בוסו: בנוסף היו לנו מקומות שפחות קשורים למרכז הקליטה כמו בבאר שבע ובאשדוד.

אוריאל בוסו: כפי שאמרתי, יש לנו עוד כמה מקומות קטנים כאלו.

שרן השכל: כמה מקומות יש לכם בסך הכול?

טירה גלינויר: היו לנו 42 מוקדי חינוך, הפעלה.

סיון גולדשטיין הבר: בתקופת השיא.

טירה גלינויר: בתקופת השיא.

טירה גלינויר: 40 בתוך המלונות ושני מרכזים, אחד באשדוד ואחד בבאר שבע, שקלטו גם ילדים שהם לא רק עולים חדשים אלא גם מתארחים ברשות.

אוריאל בוסו: במסגרת ה-42 המקומות האלה, היו עוד מקומות שנתנו שירות.

שרן השכל: לגבי 40 מוקדי ההפעלה שאתם מנהלנים כרגע - - -

אוריאל בוסו: ניהלנו.

טירה גלינויר: המספר הצטמצם.

שרן השכל: כמה יש היום?

אוריאל בוסו: היום אנחנו מדברים על 12.

סיון גולדשטיין הבר: היום יש כבר פחות עולים במלונות ויש פחות מלונות.

סיון גולדשטיין הבר: היום יש 24 מלונות, בחלקם כבר יש מעט מאוד אנשים.

שרן השכל: כמה תלמידים וילדים אתם קולטים ב-12 המרכזים?

אוריאל בוסו: אני יכול לומר לך שהיום, נכון לאתמול, יש לנו 582 ילדים מדווחים.

אוריאל בוסו: לכאורה אמורים להיות קצת פחות.

אוריאל בוסו: אנחנו מטפלים בילדים שקשורים למערכת החינוך.

אוריאל בוסו: יש לנו מקומות שהם לא מוקדי הפעלה שלהם אבל כפי שאמרתי אנחנו נותנים להם שירות.

אוריאל בוסו: לכן המספרים לא זהים במאה אחוזים למספרים של משרד הקליטה כי לנו יש עוד ילדים שהם לכאורה לא רשומים אצלם.

שרן השכל: מכאן המספר שאני מניחה שהוא בין משרד העלייה לבין משרד החינוך, משום שאם יש לכם 580 ילדים במוקדי ההפעלה פלוס 900 שמסודרים בבתי ספר, אז מדובר כאן על אולי 1,800 ילדים שעדיין אין להם מסגרת.

שרן השכל: מה קורה עם ה-1,800 ילדים אלה שהם זכאי חוק השבות?

שרן השכל: שהם עולים?

שרן השכל: שהם זקוקים לבתי הספר האלה?

שרן השכל: איך אתם מכניסים אותם לתוך בתי הספר?

טירה גלינויר: אני אתייחס למספר שלם.

טירה גלינויר: חלק מהילדים, לדעתי למעלה מ-800 ילדים, הם בגילי אפס עד 3.

שרן השכל: נכון.

שרן השכל: לכן הורדנו מ-4,360 ל-3,300.

טירה גלינויר: זה בדיוק מה שסיון התייחסה אליו קודם, שאנחנו בתהליך לראות למה הדלתא לא מכוסה.

שרן השכל: אתם לא יודעים מה קורה עם הילדים האלה?

סיון גולדשטיין הבר: אני אגיד על זה כמה דברים.

סיון גולדשטיין הבר: אני חושבת שזה מידע שאתם מבינים אותו ויודעים אותו יותר.

סיון גולדשטיין הבר: יש הרבה ילדים שהם עדיין לומדים ב-זום באוקראינה.

טירה גלינויר: רוב הילדים.

סיון גולדשטיין הבר: הם עדיין לא רוצים בשלב הזה להיכנס למערכות החינוך.

שרן השכל: יש איזושהי הכנה?

שרן השכל: אולפנים בהם קולטים אותם ללימוד השפה?

שרן השכל: להכניס ילד כזה לבית ספר בצורה מיידית, אני מניחה שזה בלתי אפשרי כי אין לו מושג בשפה.

שרן השכל: מה מבחינת האולפנים?

שרן השכל: איפה הם נמצאים?

שרן השכל: האם נפתחו כיתות לילדים?

שרן השכל: תגבורים?

שרן השכל: איפה זה עומד?

טירה גלינויר: אמרתי בהתחלה שהמשרד כן הקצה עבור הילדים הנקלטים את כל המשאבים הדרושים על מנת שבתי הספר יוכלו לקלוט אותם בצורה מיטבית.

שרן השכל: מה זה אומר?

שרן השכל: יש אולפן בבית הספר?

טירה גלינויר: בתי הספר הקולטים קיבלו שעות אולפן.

שרן השכל: מה זה שעות אולפן?

שרן השכל: כמה שעות?

טירה גלינויר: זה תלוי בקבוצת הילדים.

משה טור פז: כמה ילד מביא איתו?

טירה גלינויר: שש שעות.

סימון דוידסון: תלוי בגיל.

שרן השכל: בשבוע?

טירה גלינויר: כן.

טירה גלינויר: שבועיות.

טירה גלינויר: כמובן המשרד גם מקצה מגשרים חינוכיים בין תרבותיים ברשויות.

טירה גלינויר: חשוב להבין שהרשויות מאוד מאוד מגויסות לאירוע והיכן שצריך אנחנו ביחד באמת בהגמשה וגמישות לאירוע הזה.

טירה גלינויר: בהיבט של הילדים האחרים, של נמלטי מלחמה, יחד עם השלטון המקומי וחדר מצב צו השעה של משרד הרווחה בנינו תכנית.

טירה גלינויר: אנחנו ממש מקווים שהיא תתחיל כבר לפעול בשבוע הבא.

טירה גלינויר: היו סוגיות של ביטוח למרות שהיינו מוכנים מהתחלה להפעיל באותה מתכונת כמו מוקדי החינוך שביצענו במלונות בחלק מהרשויות.

טירה גלינויר: בדיוק על אותו פורמט, אני מקווה שבשבוע הבא נוכל כבר להתחיל להפעיל אותם עד שהילדים יוכלו להיכנס למסגרות החינוכיות.

טירה גלינויר: אנחנו גם ערוכים לפעילות קיץ, גם עבור העולים החדשים – אולפנים ומענים תוספתיים, טיפול רגשי, חברתי, מעטפת שלמה - וגם עבור הקבוצה השנייה.

שרן השכל: אני רוצה להסיט את הדיון גם ל-5,800 ילדים שלמעשה כרגע על אשרת תייר והם לא זכאי חוק השבות והם לא עולים.

שרן השכל: מה קורה מבחינת מערכת החינוך?

שרן השכל: אתה דיברת על רווחה, על מעון רפואי וכולי.

שרן השכל: מה מבחינת מערכת החינוך?

אילן ברוש: אני אתייחס.

אילן ברוש: קודם כל, אנחנו שומעים את הקושי כבר כאן לגבי עולים וזכאי חוק השבות.

אילן ברוש: תחשבו מה עובר על אותם 5,800 ילדים שהם נמלטי מלחמה והעיסוק המרכזי שלהם זה קודם כל בהישרדות ובמציאת קורת גג.

אילן ברוש: הם לא עובדים, הם צריכים לאכול ובנוסף לכל זה יש 5,800 ילדים שנמצאים במרחב הזה.

אילן ברוש: זה האתגר הראשוני.

שרן השכל: ההורים על אשרת תייר לא רשאים לעבוד?

אילן ברוש: לא רשאים לעבוד.

אילן ברוש: אסור להם לעבוד.

אילן ברוש: הם על אשרת תייר.

שרן השכל: אבל זאת אשרת תייר עם איזושהי חריגה לנמלטי מלחמה.

אילן ברוש: הם לא רשאים לעבוד.

אילן ברוש: זו הבעיה המרכזית.

שרן השכל: על מה הם נשענים?

אילן ברוש: יש כאן הרבה נושאים שהם בצנעת הפרט ואני לא רוצה לגעת בהם.

אילן ברוש: אין להם יכולת השתכרות והם בעצם נתמכים על ידי אותן משפחות שקולטות אותם.

אילן ברוש: כבר עברו חודשיים מרגע שהם הגיעו והנטל הוא קשה מנשוא.

אילן ברוש: רוב הזמן אנחנו מתעסקים בהעברת כסף למזון.

אילן ברוש: זה מעבר לבעיות הנפשיות שאני לא אפרט.

שרן השכל: כאילו מכריחים אותם להישען על המערכת.

אילן ברוש: הם נשענים על המערכת או על אלה שהביאו אותם וזה יוצר בעיות מאוד מאוד קשות במרחב האזרחי.

אילן ברוש: אני רק אפרט ואומר שרוב נמלטי המלחמה נמצאים בכמעט 50 רשויות ברחבי הארץ ואנחנו יודעים לומר בדיוק היכן הם נמצאים.

אילן ברוש: לנו אין מלונות ואין מקומות אכסון חוץ מכאלה שאנחנו מזהים שם מצוקה.

שרן השכל: איפה הם שוהים?

אילן ברוש: יש לנו 50 רשויות מוגדרות ואנחנו יודעים כמה בדיוק יש בכל רשות.

אילן ברוש: הגדולות שבהן הן חיפה, ראשון, אשדוד, פתח תקווה, תל אביב, אשקלון, בת ים, נתניה ובאר שבע.

משה טור פז: חצי מדינה.

אילן ברוש: אני אוסיף ואומר שמי שנמצא במצב של משבר בנושא של קורת גג, אנחנו בהתקשרות עם שלושה בתי מלון, עם מה שנקרא 1,000 מיטות זמינות וכרגע אנחנו בהשמה של 180 משפחות במלונות שלנו, שמשרד הרווחה שכר ומשלם לטובת הנשוא הזה.

אילן ברוש: זאת לא העדיפות אלא המקומות החריגים.

אילן ברוש: לנושא החינוך חשוב לי לומר שאנחנו לקראת הקיץ.

אילן ברוש: תחשבו שכבר חודשיים אותם ילדים – הם לא זכאי מערכות החינוך – בבוקר לא הולכים למסגרות חינוך.

אילן ברוש: הם זכאים רק אחרי שלושה חודשים להיכנס למערכת החינוך ואנחנו עוד שבועיים נכנסים לשלושת החודשים, מה-24 בפברואר 2022, זמן תחילת המלחמה.

אילן ברוש: מה קורה עם שעות אחר הצהריים?

אילן ברוש: כלומר, כל המערכת צריכה לקבל החלטה האם אותם נמלטי מלחמה מקבלים טיפול או לא, ואיזה טיפול.

אילן ברוש: אני חושב שככל שהזמן יעבור המצוקה תהיה גדולה יותר.

משה טור פז: נכון.

משה טור פז: אני רוצה לומר משהו בהקשר הזה.

משה טור פז: אני חושב שהאינטרס הישראלי הראשון במעלה הוא לשלב כמה שיותר מהילדים האלה במסגרות עכשיו.

משה טור פז: אני מדבר בטח על העולים אבל גם על ילד שהוא פליט.

משה טור פז: ילד שעלה לכאן עכשיו עם ההורים שלו – כמה אלפי ילדים כאלה – אם אנחנו נחכה עד הקיץ, עד ה-30 ביוני, משמעות הדבר שיולי-אוגוסט הלכו לו.

משה טור פז: הוא לא ייקלט במסגרת אחרת.

משה טור פז: לעומת זאת, אם הוא הגיע עכשיו לרשות, נגיד לנוף הגליל, והוא נקלט בבית ספר יסודי או תיכון, אפילו בגן ילדים, ילדים תוך חודש-חודשיים מתחילים לקשקש את השפה והם הנקלטים הכי מהירים.

משה טור פז: לכן יש לנו אינטרס ראשון שהילדים האלה יהיו כמה שיותר מהר במסגרות לפני הקיץ.

משה טור פז: דרך אגב, גם יהיה להם חודש אבל את השנה הבאה הם כבר יתחילו מנקודת מוצא אחרת לגמרי.

קריאה: בכל מקרה אנחנו מחויבים לזה לפי חוק.

משה טור פז: נכון, אבל אני אומר שיש כאן גם עניין של לדחוף את זה.

סימון דוידסון: לא תספיקו.

סימון דוידסון: זה עוד חודש.

סימון דוידסון: שבועיים.

סימון דוידסון: לא תספיקו להכניס את כולם למסגרות.

שרן השכל: לא מצליחים להכניס אפילו את זכאי חוק השבות.

טירה גלינויר: זה לא מדויק.

טירה גלינויר: אנחנו ערוכים.

טירה גלינויר: ילדים על אשרת תגייר, בנינו עבורם מסגרת, המשרד תקצב את זה, אנחנו בקשר יום יומי עם השלטון המקומי ובנינו תכנית משותפת.

אילן ברוש: אני מאשר את מה שהיא אומרת.

אילן ברוש: נבנתה תכנית.

אילן ברוש: היא עדיין לא יוזמה אבל נבנתה תכנית.

טירה גלינויר: עלתה סוגיית הביטוח ופתרנו אותה.

טירה גלינויר: היא נפתרה.

טירה גלינויר: צריך גם לשמור על הילדים.

טירה גלינויר: אנחנו יכולים להפעיל את המהלך הזה ואנחנו נעשה את זה כבר בשבוע הבא.

שרן השכל: כלומר, עד עכשיו הוא לא נפתח ועכשיו אתם תפתחו.

טירה גלינויר: זה לא מדויק.

טירה גלינויר: היו שני מוקדים – באר שבע ואשדוד – שעבדו נפלא.

טירה גלינויר: צריך להבין שהמשרד כמשרד חינוך היה ערוך מזמן.

סימון דוידסון: אם כן, הבעיה הייתה ביטוח.

טירה גלינויר: כן.

טירה גלינויר: גם.

סימון דוידסון: חודשיים לא היה להם ביטוח?

סימון דוידסון: לכל הילדים במדינת ישראל יש ביטוח.

טירה גלינויר: בוא נדייק.

סימון דוידסון: אני רוצה להבין את זה.

טירה גלינויר: אילן יאשר את כל מה שאני אומרת.

טירה גלינויר: הייתה סוגיה של הביטוח הרפואי.

טירה גלינויר: היא נפתרה על ידי משרד הרווחה.

טירה גלינויר: אז הבנו שזה לא מספיק.

אילן ברוש: ילד תייר שמגיע לישראל, אין לו ביטוח.

אילן ברוש: משרד הרווחה עשה התקשרות עם חברת טרם וביטח את כל הילדים ואת כל נמלטי המלחמה, לא בביטוח אלא במענה רפואי לכל הבעיות הרפואיות עד גיל 60 ומגיל 60 ומעלה בהתקשרות כפולה במחיר באמצעות חברת ביטוח וקופת חולים.

אילן ברוש: כלומר, הסוגיה הביטוחית לילדים עד גיל 60 נפתרה באמצעות טיפול רפואי לכל המענים.

אילן ברוש: אני יכול לפרט לכם כמה קיבלו עד היום טיפול.

אילן ברוש: כל טיפול כזה יורד מהסל של 4,7 מיליון שקלים לטובת החודש הנוכחי.

אילן ברוש: ומגיל 60 פלוס באמצעות חברת ביטוח וקופת חולים שעשינו אתם גם התקשרות בתקציבים מאוד מאוד גבוהים.

אילן ברוש: הנושא הביטוחי של הבריאות הוא היקר ביותר בכל הפרויקט.

אלינה ברדץ' יאלוב: משרד האוצר תקצב את זה לפני תקופה.

אלינה ברדץ' יאלוב: איפה זה עומד?

אילן ברוש: משרד האוצר תקצב הכול.

טירה גלינויר: גם ההתקשרות הייתה לפני תקופה - עם טרם לפני כחודש ולגבי ביטוח הראל ולאומית, לפני כשבועיים.

אילן ברוש: הביטוח קיים חודש.

אלינה ברדץ' יאלוב: אם זה הדבר היחידי שמנע, מה קרה?

טירה גלינויר: הביטוח שנעשה הוא ביטוח רק לטיפול ב-טרם.

טירה גלינויר: חירום.

טירה גלינויר: שברת רגל, יש כיסוי ביטוחי לטיפול.

טירה גלינויר: זה לא ביטוח שמכסה פעילות שאנחנו מזמינים את הילדים אליה ואנחנו יכולים לדעת שהכול בסדר.

שרן השכל: לכל בית ספר יש ביטוח מבחינת עצמו.

טירה גלינויר: נכון.

סימון דוידסון: לכל המדינה.

סימון דוידסון: לכל הילדים.

סימון דוידסון: יותר מזה, הביטוח הזה, גם אם את נוסעת עם הילד שלך לחוץ לארץ והוא נפצע, יש לו ביטוח.

טירה גלינויר: צריך להבין.

טירה גלינויר: אלה סוגיות משפטיות הן לא הצד שלי באירוע.

טירה גלינויר: יש כאן גם את השותפים שלנו בשלטון המקומי.

טירה גלינויר: רצינו לעשות את הדברים בצורה מסודרת יחד איתם ולא להנחית עליהם בגדר קחו ותעשו.

טירה גלינויר: לא.

טירה גלינויר: זאת שותפות.

סימון דוידסון: אנחנו לא תוקפים אתכם.

סימון דוידסון: אנחנו פשוט רוצים שהילדים ייכנסו למסגרות חינוך.

טירה גלינויר: יש הרבה ילדים שיש להם עוד זמן עד שהם יוכלו להיכנס למערכת.

טירה גלינויר: אנחנו ערוכים.

טירה גלינויר: עשינו מיפוי.

טירה גלינויר: יש 15 רשויות שאפשר להיכנס אליהן כבר בשבוע הבא, יש בהם ריכוזים מאוד גדולים של ילדים.

שרן השכל: אני מבקשת לרגע לעצור את זה כי נמצאים אתנו גם נציגים מהרשויות המקומיות שהייתי רוצה לשמוע אותם, איך הם מתמודדים ואיך ההתקשרות מולם.

שרן השכל: יש לנו את ראש העיר ראשון לציון רז קינסטליך?

שרן השכל: הוא ירד מה-זום.

שרן השכל: הוא ביקש לדבר בתחילת הדיון.

שרן השכל: אולי אפשר לנסות להשיג אותו.

יהודית גידלי: הוא אמר שהוא יורד כי אין לו זמן.

סימון דוידסון: יש לי שאלה לגבי הביטוח.

סימון דוידסון: זה תופס גם לגבי ילדים בפעילות שהם עושים אחר הצוהריים?

טירה גלינויר: כן.

טירה גלינויר: הביטוח שעשינו.

סימון דוידסון: אם ילד הולך לחוג ספורט, זה תופס?

טירה גלינויר: הפעילות שאנחנו עושים לילדים, מה שאנחנו מציעים לרשויות, אנחנו רוצים שהאחריות תהיה משותפת אבל לא להטיל על הרשות.

טירה גלינויר: אם הרשות בוחרת לארח את הילדים בשעות אחרות שהן מחוץ לפעולות שאנחנו מנגישים, זה שלה.

טירה גלינויר: בסוף הוא מנהלת את האירוע.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני עדיין לא הצלחתי להבין - ויכול להיות שפספסתי.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני מתנצלת - מה התכנית לגבי נמלטי המלחמה?

אלינה ברדץ' יאלוב: אתם רוצים להכניס אותם למסגרות הקיימות?

טירה גלינויר: אחרי שלושה חודשים כל הילדים רשאים להיכנס למערכת החינוך וחלה עליהם חוק חינוך חובה.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני לא מדברת על זכאי חוק השבות.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני מדברת על הנמלטים.

טירה גלינויר: אני דברתי על הנמלטים.

טירה גלינויר: על ילדים נמלטים, בלי קשר למעמד.

טירה גלינויר: אחרי שלושה חודשים כל ילד רשאי וחייב להיכנס למערכת החינוך בישראל ואנחנו נעשה את זה ואנחנו ערוכים לכך.

טירה גלינויר: כל מי שנמצא כאן כבר שלושה חודשים, נכנס.

טירה גלינויר: בהיבט של שעד שהם יוכלו להיכנס למערכת החינוך, אנחנו בנינו תכנית מסודרת בלתי פורמלית שתתקיים ברשויות עבור אותם ילדים.

שרן השכל: היא עדיין לא עובדת, נכון?

שרן השכל: היא לא מתפקדת.

שרן השכל: כלומר, עד היום, כמעט שלושה חודשים, 5,800 ילדים שהגיעו לכאן פליטי מלחמה לא הייתה להם שום מסגרת חינוכית.

שרן השכל: בנוסף לכך, יש לנו כמעט מחצית מאותם ילדים שהם זכאי חוק השבות, שהם זכאים לעלייה, שטרם השתלבו בתוך מסגרות החינוך במדינת ישראל.

שרן השכל: קשה לנו לשמוע את זה.

שרן השכל: מספר דוברים שנמנים על חלק מהארגונים שעובדים כאן ביחד אל מול אותן אוכלוסיות ביקשו לדבר.

שרן השכל: ישעיהו יחיאלי.

יהודית גידלי: הוא עזב מזמן.

שרן השכל: לצערי היינו חייבים לשמוע לפחות את הרקע כדי להבין.

דב ליפמן: תודה רבה כבוד היושבת ראש.

דב ליפמן: אני מייצג את ארגון יד לעולים.

דב ליפמן: יש לנו צוות של דוברי אוקראינית ורוסית שמטפל בכל עולה.

דב ליפמן: אנחנו מדברים על זכאי שבות.

דב ליפמן: האתגר הגדול ביותר לגבי שילוב במסגרת חינוכית הוא שהם עדיין לא החליטו היכן לגור.

דב ליפמן: כל האנשים האלה, העולים, לא יודעים היכן יש תעסוקה, היכן הם יגורו ועד שהם מחליטים סופית שיש להם מקום מגורים קבוע ברשות כלשהי, אני חושב שאין להם יכולת להשתלב במסגרת החינוכית.

דב ליפמן: לכן אני חושב שחייבים להתמקד בנושא הזה, לעזור להם כדי שיחליטו היכן הם רוצים להיות.

דב ליפמן: אני חושב שבמשך הקיץ זה יקרה ואז יהיו לנו רק שבועות בודדים לעזור להם.

דב ליפמן: חייב להיות מוקד.

דב ליפמן: כולם שואלים אותנו איך הם מוצאים מקום חינוך.

דב ליפמן: לכן חייבת להיות תקשורת עם העולים כך שברגע שהם מחליטים שהם גרים בעיר מסוימת, יש להם יכולת להתקשר והם יכולים להיכנס.

דב ליפמן: האתגר הוא כי הם עדיין לא מחליטים על מקום מגורים קבוע ולכן הרשויות לא יכולות לעזור להם וכך גם משרד העלייה.

שרן השכל: אני לא חושבת שזה בהכרח נכון משום שאם צמצמו את המוקדים ואת המלוניות מ-48 מוקדים ל-12 מוקדים, זה נשמע שדווקא כן מתחילים לשכן אותם ברשויות המקומיות בצורה מסיבית.

שרן השכל: יש איזשהו סוג של צמצום.

שרן השכל: השאלה היא מי בתוך הרשות המקומית מתחיל לתכלל את זה ולהבין.

שרן השכל: בסופו של דבר יש חוק חינוך חינם, חוק חינוך חובה.

שרן השכל: אם הם במעמד של עולים, הם חייבים לשלוח את הילדים שלהם למסגרת החינוכית.

דב ליפמן: לכן חשובה התקשורת.

דב ליפמן: הם לא יודעים מה לעשות ואיך לעשות.

דב ליפמן: אנחנו כל הזמן מקבלים שאלות ופניות איך מוצאים את בית הספר הנכון וכולי.

דב ליפמן: אין לי ספק שיש את השירות הזה אבל חייבים למצוא את הכיוון.

דב ליפמן: הדבר השני.

דב ליפמן: בנושא הפעילות שיש להם, ויש המון פעילות, אני רוצה להמליץ להתמקד בנושא של השפה.

דב ליפמן: יש המון כיף, יש המון דברים שעושים.

שרן השכל: 6 שעות שבועיות של אולפן, האמת היא שזה מאוד יפה.

דב ליפמן: אבל במלונות וכולי אין להם את זה.

טירה גלינויר: עשינו פעילות טרום אולפנית.

טירה גלינויר: יש לנו מורות חיילות של האגף.

דב ליפמן: אנחנו שומעים על הבעיות של השפה.

סיון גולדשטיין הבר: יש פעילויות של משרד העלייה והקליטה בתוך בתי הספר אחרי שמקבלים את השעות.

דב ליפמן: זה הדבר החשוב ביותר.

סימון דוידסון: אני שוב חוזר לספורט.

סימון דוידסון: מערכת הספורט קלטה את העולים בצורה מדהימה.

סימון דוידסון: עשיתי איזו עסקה עם מרכז הפועל ומכבי, בשני המרכזים האלה, כל האגודות בכל הארץ מקבלות ספורטאים צעירים ללא תשלום, קולטים אותם באגודות והיום מתאמנים מאות ספורטאים צעירים שהגיעו מאוקראינה.

סימון דוידסון: גם מכון וינגייט, המדינה, משרד הספורט שיכן כ-45 ספורטאים.

סימון דוידסון: ביום ראשון את תראי את זה.

סימון דוידסון: הוציאו 45 ספורטאים מהאקדמיה ושיכנו עולים מאוקראינה שגרים ב-וינגייט ומתאמנים.

סימון דוידסון: המערכת הספורטיבית, החינוך הבלתי פורמלי ידעה לקלוט אותם מאוד מאוד מהר.

סימון דוידסון: זאת גם שפה.

סימון דוידסון: הם מתאמנים עם ישראלים וזאת הדרך ללמוד את השפה.

סיון גולדשטיין הבר: אני כן רוצה לומר שיש הרבה משפחות שיוצאות מהמלון לדיור זמני בעיר בה הן מתכננות לגור.

סיון גולדשטיין הבר: הם למשל יודעים שיש להם קרובי משפחה בראשון ושם הם רוצים להתמקם ולכן הם קודם כל עוברים לקרובי המשפחה כדי שתהיה להם את היכולת בצורה נוחה ויום יומית לחפש את הדירה.

סיון גולדשטיין הבר: בית הספר, ודאי בית הספר היסודי, הוא הדבר שסוגרים אותו בסוף כי זה תלוי השכונה בה ימצאו דירה והם עוד לא שם.

סיון גולדשטיין הבר: בהרבה מהמקרים הם עוד לא שם.

סיון גולדשטיין הבר: שוב, עלינו האחריות כמובן ואנחנו לוקחים אותה לצמצם את המספר הזה ולהבין בדיוק מה הסוגיות אבל אנחנו כן יודעים שגם כשיוצאים מהמלונות, הרבה מהמשפחות עדיין אצל קרובי המשפחה בחיפוש דירה בעיר בה הם רוצים לגור.

טירה גלינויר: יש עוד תופעה שאנחנו נתקלים בה.

טירה גלינויר: גם אם הם רוצים להירשם לבית הספר, הם מבקשים או לשחרר את הילדים מוקדם על מנת שהם ילמדו ב-זום עם ארץ המוצא, או אם אנחנו יכולים לאפשר לילדים נניח משעה 11:00 עד 14:00 לשהות בבית הספר אבל ללמוד ב-זום עם ארץ המוצא.

שרן השכל: את מדברת על זכאי חוק השבות?

טירה גלינויר: כן.

שרן השכל: דוקטור שני בר טוביה מפורום ארגוני הפליטים.

שני בר טוביה: בוקר טוב.

שני בר טוביה: אני מברכת על השאלות החשובות שחברי הכנסת ויושבת ראש הוועדה מעלים.

שני בר טוביה: היו כאן מספיק שאלות נוקבות ולא נשאר לי הרבה להוסיף מעל זה.

שני בר טוביה: אני רק רוצה לחדד את מה שאמרת ואת הפליאה שלך על כך שבחלוף חודשיים עדיין לא הולכים לכיוון של אשרות עבודה ולהצטרף לקריאה של יותר ויותר חברים מהממשלה – גם השר נחמן דיבר על כך לפני יום-יומיים – שהגיע הזמן.

שני בר טוביה: ככל שעובר הזמן, גוברים הצרכים של הילדים האלה ושל ההורים שלהם שצריכים איכשהו להתפרנס.

שני בר טוביה: מסתמן שזה לא כמו שחשבו בהתחלה שהם כאן לדקה או שתיים ולאחר מכן יוכלו לחזור.

שני בר טוביה: זה נכון לגבי הילדים והצורך לקלוט אותם במערכת החינוך כולל קליטה אקטיבית של ילדים שהם גם עם רקע הגירתי וגם עם רקע טראומתי.

שני בר טוביה: זאת אומרת, זה שילוב.

שני בר טוביה: ילדי פליטים באים לא רק עם הצרכים שלרקע הגירתי יוצר, אלא גם עם הצרכים שרקע טראומתי יוצר.

שני בר טוביה: יש לזה משמעות מבחינת המענים שהם זקוקים להם.

שני בר טוביה: אם כן, גם מבחינת הקליטה במערכת החינוך, גם מבחינת העניין הזה של אשרות עבודה, צריך כנראה לעשות חישוב של מסלול מחדש אחרי שכבר חלפו חודשיים ולא נראה שהמצב באוקראינה עומד להשתפר בקרוב.

שני בר טוביה: אני מברכת על הקולות בכנסת ובממשלה שמבקשים את שינוי התפיסה הזאת ואני קוראת לוועדה להצטרף לקולות האלה.

סימון דוידסון: מישהו יכול להוסיף לנו לגבי אשרות עבודה?

סימון דוידסון: חסרים כל כך הרבה עובדים במדינת ישראל.

שרן השכל: אולי נציג משרד הפנים.

שרן השכל: לא נמצא כאן נציג משרד הפנים.

סימון דוידסון: יש כאן מישהו שיכול לענות על זה?

שני בר טוביה: אני יכולה לומר שעד היום כל הקריאות בנושא לשרת הפנים נענו בסירוב כולל גם באמצעות עתירות בבתי המשפט.

שני בר טוביה: היו פליטים שעתרו וביקשו באמצעות בית המשפט אשרת עבודה.

שני בר טוביה: עד היום המדינה עומדת בסירובה, משרד הפנים עומד בסירובו, למרות ששרת הכלכלה הביעה תמיכה בכך, הכנסת מספר פעמים הביעה תמיכה בכך, וגורמים במשק קראו לשרת הפנים לאפשר להם לעבוד כי כרגע המשק צריך את זה.

אילן ברוש: אני רק אציין שמרבית מנמלטי המלחמה אלה הן נמלטות מלחמה וילדים, למעלה המ-75 אחוזים.

אילן ברוש: אנחנו הגשנו בקשה לאפשר להם לעבוד בבתי אבות, בדיור מוגן, בסיעוד ואנחנו ממתינים לתשובה.

אילן ברוש: בסך הכול זה גם מתחבר עם הצורך שלנו כמשרד הרווחה לכוח אדם במקומות האלה.

אילן ברוש: יש לנו פער אדיר בכוח אדם וזה כוח אדם שיודע לעשות זאת.

סימון דוידסון: בוא אני אספר לך משהו.

סימון דוידסון: היום כמעט ואין ענף במשק שלא מצפה לעובדים.

סימון דוידסון: כל ענף.

אלינה ברדץ' יאלוב: כרגע אני באה מדיון שמצמצם את מספר העובדים הזרים.

טירה גלינויר: על המספר שנתתי, ה-902, את יכולה להוסיף גם 230 ילדי נעל"ה שהגיעו.

טירה גלינויר: חשבתי שישעיהו ידבר על זה אבל הוא יצא.

טירה גלינויר: אם כן, עוד 230 ילדים שהגיעו דרך תכנית נעל"ה.

טירה גלינויר: בסך הכול נקלטו ילדים במערכת החינוך מ-78 רשויות.

משה טור פז: 230 ילדי נעל"ה זה בערך 10 קבוצות?

משה טור פז: הם נקלטו בכפרי נוער?

טירה גלינויר: בכפרי נוער.

שרן השכל: אני רוצה לתת לקונסטנטין שוויביש, מנכ"ל איגוד מורים עולים, את ההזדמנות להתייחס.

שרן השכל: אגב, יש כאן עוד שאלה.

שרן השכל: אנשי חינוך והוראה, עולים, זכאי חוק שבות שלמעשה אולי כן יכולים להשתלב במערכת החינוך ואיך פותחים בפניהם את תכנית הלימודים או את האקדמיה להוראה ומסייעים להם גם להיקלט כאן מבחינת עבודה.

קונסטנטין שוויביש: שלום.

קונסטנטין שוויביש: שמי קונסנטין שוויביש ואני מנהל איגום, איגוד מורים עולים.

קונסטנטין שוויביש: הערה אחת לגבי בתי מלון.

קונסטנטין שוויביש: בעיניי זאת החלטה שרירותית של שרת הקליטה לסגור בתי מלון לעולי רוסיה, אלה שעולים מרוסיה עצמה.

קונסטנטין שוויביש: הם לא באים מתוך מלחמה אבל הם פליטי מצפון, הם פליטי כלכלה.

קונסטנטין שוויביש: אני לא רוצה להרחיב על המשטר ברוסיה כי שגריר רוסיה כבר יצא פעם אחת מהכנסת אבל בכל זאת עולי רוסיה מהווים חלק משמעותי מאוד מעולי חמ"ע ולא לתת להם היום אפשרות להשתכן בבתי מלון בעקבות נתונים מפוקפקים אשר גרמו לשרת הקליטה לקבל את ההחלטה הזאת, בעיניי זאת ממש שערורייה.

קונסטנטין שוויביש: נחזור למערכת החינוך ויש לי חדשות למשרד החינוך.

קונסטנטין שוויביש: אתם אחראים היום גם על ילדים בגילי אפס עד שלוש.

קונסטנטין שוויביש: לא עד גיל ארבע.

משה טור פז: אחראים אבל לא על פי חוק.

קונסטנטין שוויביש: אחראים.

קונסטנטין שוויביש: לכן כאשר אתם מדברים על קליטת תלמידים עולים או תלמידים פליטים, צריך לדבר גם על ילדים בגילים אלה.

קונסטנטין שוויביש: אני מרגיש דז'ה וו מאוד חזק מכיוון שלפני 30 שנים ישבתי בוועדת הקליטה ובוועדת החינוך בכנסת ודיברו גם על מורות חיילות ועל האגדה האורגנית הזאת שילדים בעוד חודשיים מקשקשים בעברית.

קונסטנטין שוויביש: כל זה לא נכון.

קונסטנטין שוויביש: ראשית, מורות חיילות עוזרות לקליטת ילדים כמו שבאותה מידה אני יכול לעזור לאסטרופיזיקאים במעבדה בארצות הברית.

קונסטנטין שוויביש: אין תועלת.

קונסטנטין שוויביש: שנית, הילדים לא מקשקשים בעוד חודשיים בעברית אלא נהפוך הוא.

קונסטנטין שוויביש: ילדים שעברו טראומה של מלחמה וטראומה של הגירה, הם גם נכנסים לטראומה שלישית והיא טראומה לשונית.

קונסטנטין שוויביש: הם נכנסים לסביבה שלא דוברת את השפה שהם מכירים ואין להם מושג שיש שפות שונות.

קונסטנטין שוויביש: אני מדבר על ילדים בגיל שנתיים, שלוש וארבע.

קונסטנטין שוויביש: מכניסים אותם באותן מסגרות דוברות עברית כאשר אנחנו כבר 30 שנים – כשאני אומר אנחנו, אני מדבר על איגוד מורים עולים ויש עוד מסגרות– מדברים על דו לשוניות ואנחנו עושים זאת ויש לנו ניסיון רב שנים בקליטת ילדים עולים.

קונסטנטין שוויביש: אנחנו יודעים איך לקלוט ילדים עולים בלי טראומה לשונית.

קונסטנטין שוויביש: אנחנו פנינו לכל המסגרות - אני חושב שרק לנשיא המדינה לא פניתי בקריאה זאת – לתת לנו אפשרות להשתתף במאמץ כי אנחנו רוצים שהילדים וההורים שלהם יישארו כאן.

קונסטנטין שוויביש: יכול להיות שאני מאוד ציוני אבל כוונתי שהילדים יישארו כאן ולא יחזרו הביתה, לא לאוקראינה, לא לרוסיה ולא לבלרוס.

קונסטנטין שוויביש: אנחנו לא עושים שום דבר על מנת שזה לא יהיה.

קונסטנטין שוויביש: קליטה מוצלחת היא קליטה כאשר ילדים נקלטו וילדים באים מאושרים לבית הספר, לגן ובחזרה הביתה.

קונסטנטין שוויביש: ההורים יכולים לעבוד בהיי-טק במשרות טובות ביותר אבל אם לילד לא טוב בגן, הקליטה לא הצליחה.

קונסטנטין שוויביש: הורים יכולים לא להיקלט במקצוע שלהם אבל אם הילדים מאושרים, גם הם מאושרים.

קונסטנטין שוויביש: לכן אני שוב קורא לרשויות, למשרד החינוך ולמשרד הקליטה לתת אפשרות לקלוט ילדים במסגרת דו לשוניות, במיוחד לגיל הרך.

קונסטנטין שוויביש: הרשויות רואות את העולים כנכס שלהן ולא נותנות להתקרב אליהם.

קונסטנטין שוויביש: אני גם כתבתי לוועדה.

קונסטנטין שוויביש: בחיפה היה יריד תעסוקה וקליטה.

קונסטנטין שוויביש: השתתפו בו רק גורמים עירוניים.

קונסטנטין שוויביש: כאשר ביקשנו להשתתף ולהציג גם מקומות עבודה לעולים ולזכאי חוק השבות – כי כמו שאמרנו, כולנו עוסקים בזה – לא נתנו לנו להיכנס אלא רק לגורמים מקומיים.

קונסטנטין שוויביש: זה מונופול והרשויות המקומיות כרגיל רוצות לשלוט על כל דבר ודבר ולכן לא נותנים אפשרות לגורמים אחרים.

קונסטנטין שוויביש: יש רשויות שלא מאפשרות אפילו למשרד הקליטה להיכנס לבתי מלון כי זה שלהן.

קונסטנטין שוויביש: בנהריה, נהפוך הוא.

קונסטנטין שוויביש: נהריה וראשון, אלה דוגמאות לרשויות מקומיות שקולטות ילדים יחד עם גורמים מקומיים מהחברה האזרחית.

קונסטנטין שוויביש: לכן אני מאוד מבקש לתת אפשרות למסגרות דו לשוניות להשתתף במאמץ הלאומי לקליטת ילדים עולים והורים עולים, מורים עולים וגננות עולות בפעילות שלנו.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני רוצה להעלות ב-זום את הקונסול הכללי של אוקראינה בישראל.

יהודית גידלי: הוא יצא.

שרן השכל: תבררו אם הם עדיין רוצים להתייחס ואם כן, נעלה אותו.

שרן השכל: זכות הדיבור ליונה שרקי, המרכז למדיניות הגירה.

יונה שרקי: תודה.

יונה שרקי: שלום רב.

יונה שרקי: שמעתי לא מעט ממה שנאמר כאן ואני רוצה להאיר את תשומת לב הוועדה לסוגיה שאני חושב שהיא חשובה.

יונה שרקי: מלבד ילדי עולים חדשים שמגיעים מאוקראינה ומרוסיה, יש להם גם הרבה מאוד ילדים שאינם זכאי שבות והם מגיעים לכאן תחת הכותרת של פליטות או של מקלט זמני.

יונה שרקי: השאלה שצריכה להישאל היא מה תוכן הלימודים שהילדים האלה מקבלים.

יונה שרקי: מלבד הסוגיה של המסגרות של איזו מסגרת הילדים האלה מקבלים בישראל, יש גם את השאלה של התוכן.

יונה שרקי: בסופו של יום, ילד כזה שמגיע לישראל, אין שום אינטרס להנחיל לו תכנים כמו חגי ישראל, כמו נושאים אזרחות ישראלית, שפה עברית וכן הלאה.

יונה שרקי: בסופו של יום הילדים האלה נמצאים כאן באופן זמני, הם נמצאים כאן במקלט, אנחנו מארחים אותם אבל חשוב לחשוב על כך שלטובתם צריך לשמר את התכנים הייעודיים שהיו אמורים להתקבל אצל אותם ילדים במדינות המוצא שלהם.

יונה שרקי: אני חושב שהדבר הזה נאמר על ידי ארגון המורים העולים.

יונה שרקי: יש כאן סוגיה של טראומה של שפה אבל הסוגיה הזאת עולה עוד יותר כאשר אנחנו מדברים על ילד שנמצא כאן באופן זמני, שאין כל עניין להכניס אותו לטראומה של שפה ובוודאי לא לטראומה תרבותית וכן הלאה.

יונה שרקי: אני מעלה את הנושא הזה מכיוון שנציגת משרד החינוך העלתה כאן את דרישת ההורים שהילדים יקבלו במקביל אפשרות להתקשר עם מערכת החינוך במדינות המוצא.

יונה שרקי: הדבר הזה יוצא ברמה המקצועית - אבל גם מצד ההורים - שאכן הילדים האלה נמצאים כאן באופן זמני והם צריכים לקבל חינוך אוקראיני.

יונה שרקי: אם יש לנו כאן נשים אוקראיניות שמגיעות על בסיס פליטות ושצריך לתת להן פרנסה, אפשר לחשוב על איזשהו מנגנון של שילוב הצרכים האלה.

יונה שרקי: לראות מי מהנשים האלה במקצוען הן נשות חינוך ולראות כיצד ניתן לעשות את השילוב הזה כאן, כמובן בשיתוף פעולה עם שגרירות אוקראינה בישראל, עם שגרירות רוסיה בישראל, עם משרד החוץ הישראלי, עם משרד החינוך הישראלי וזאת על מנת לשלב כאן כוחות.

יונה שרקי: אני חושב שצריך לחשוב על איזשהו מנגנון, על פרויקטור שיתכלל את הסוגיה של החינוך לילדי זרים בישראל ובפרט ילדים שנמצאים כאן באופן זמני תחת הכותרת של מקלט.

שרן השכל: משרד הרווחה, האם נעשתה איזושהי חשיבה מול משרד החינוך לאיתור מורים אוקראינים מבין נמלטי המלחמה?

שרן השכל: אולי הקמת שני מרכזים, אחד בדרום ואחד בצפון ולשלב שם את אותם 5,800 ילדים?

שרן השכל: כלומר, זה מספר מאוד גדול של תלמידים שצריך לשלב, בין אם זאת שפה כי אולי ההורים לא בהכרח ירצו שילמדו בשפה העברית, פתאום עכשיו להתחיל אולפן במחשבה שאולי בעוד שישה חודשים בעוד שנה הם יוכלו לחזור לארץ מולדתם.

שרן השכל: אני מניחה שהם צריכים להשלים בגרויות בארץ מולדתם.

שרן השכל: כלומר, ניסיון של בנייה של נגיד שני מוסדות חינוך אוקראינים בישראל עם אנשי חינוך.

שרן השכל: הרי רוב נמלטי המלחמה, אני מניחה שהן נשים ואני מניחה שנצליח למצוא מספר רב של אנשי הוראה.

שרן השכל: אפשר אולי בשילוב עם מוסדות פרטיים ועם איגוד מורי העולים - שאני מניחה שהם דוברים את השפה – לשלב כוחות עם הקונסוליה כדי לקבל את מערכת השעות או את מערכת החינוך שלהם.

שרן השכל: כלומר, נעשה איזשהו ניסיון לשילוב, למצוא פתרון כזה מחוץ לקופסה?

שרן השכל: מדובר כאן ב-5,800 ילדים וזה אומר לפחות שלושה בתי ספר.

אילן ברוש: התשובה היא לא.

אילן ברוש: אני אגיד מה כן.

אילן ברוש: נעשתה עם משרד החינוך עבודה ממש טובה של בניית תכנית.

אילן ברוש: צריך להבין שמי שזכאי, הוא זכאי רק אחרי שלושה חודשים.

אילן ברוש: מה קורה עם אלה שהגיעו אתמול?

אילן ברוש: אתמול הגיעו 70 ילדים, לפני שבוע הגיעו 1,000 ילדים והם צריכים לחכות עכשיו שלושה חודשים.

טירה גלינויר: אבל בנינו את המעטפת.

אילן ברוש: לא סיימתי את הדברים.

טירה גלינויר: רק 1,225 ילדים מוכרים.

אילן ברוש: לא סיימתי את דבריי.

אילן ברוש: אני רוצה לומר לזכות משרד החינוך שכן נבנתה תכנית משותפת והיא תצא לפועל בימים הקרובים.

שרן השכל: התכנית המשותפת הזאת, היא תכנית של מערכת החינוך הישראלית?

אילן ברוש: כן.

שרן השכל: למה למעשה לא שילבתם את תכנית החינוך הזו יחד עם הקונסוליה האוקראינית לתכנית חינוך של מערכת החינוך האוקראינית?

אילן ברוש: יש הרבה פעולות נקודתיות שנעשות באמצעות החברה האזרחית, בעיקר בחינוך הבלתי פורמלי.

אילן ברוש: זה לא המענה ארוך הטווח.

שרן השכל: ברור כי כמה הם כבר יקלטו מתוך ה-5,800 ילדים.

אילן ברוש: בדיוק.

אילן ברוש: צריך לחשוב מערכתית ולתת מענה מותאם.

שרן השכל: לפחות תכנית לשנה אחת.

שרן השכל: ספטמבר עד יולי.

שרן השכל: אנחנו מבינים שהמלחמה הזאת לא תסתיים.

אילן ברוש: הסוגיה של שלושה חודשים היא דרמטית.

אילן ברוש: כלומר, מי שהגיע לפני שבועיים, הוא צריך לחכות עכשיו שלושה חודשים כדי להיכנס למסגרת חינוך.

טירה גלינויר: אבל אילן, אנחנו הצענו פתרון.

טירה גלינויר: אנחנו באמת נערכנו לאירוע הזה.

טירה גלינויר: המשרד הקצה משאבים, אנחנו בנינו יופי של תכנית אבל לא הצלחנו לקדם אותה.

שרן השכל: למה לא הצלחתם לקדם אותה?

טירה גלינויר: רגע.

טירה גלינויר: גם על זה שחברי ממשרד הרווחה אומר 5,800, אני רק בתחילת שבוע זה ובהתערבות של השלטון המקומי הצלחתי לקבל נתונים וגם הנתונים שקיבלנו הם על 1,225 ילדים.

טירה גלינויר: אפשר להביא את כל הנתונים אבל לנו כמשרד, אם אין לנו את החיבורים, אנחנו מאוד מאוד מתקשים.

טירה גלינויר: זה אירוע של כמעט 10,000 ילדים שהגיעו אלינו בשליש האחרון של השנה.

טירה גלינויר: נערכנו.

טירה גלינויר: אני יכולה לשלוח לכם כל שתבקשו.

טירה גלינויר: באמת נערכנו בצורה מיטבית לתת לכל מי שצריך מענה.

שרן השכל: בעוד שבועיים, כמה מתוך ה-5,800 ילדי המקלט מקבלים את התכנית הזאת?

טירה גלינויר: בהנחה שכל רשות מקומית שתפנה ויש בה לפחות 20 ילדים במעמד הזה, אנחנו נפתח בה מוקד הפעלה.

שרן השכל: כבר יצאו קולות קוראים לרשויות המקומיות?

טירה גלינויר: אתמול בלילה סגרנו באופן סופי את המתווה ביחד עם השלטון המקומי.

טירה גלינויר: חשוב לי לומר עוד שני דברים.

טירה גלינויר: חלק מהאימהות לילדים בגילים הצעירים, קצת קשה להן לשחרר.

טירה גלינויר: הם באים מחינוך מאוד סובייטי.

טירה גלינויר: זה לא שאני מתחמקת מאחריות - - -

אלינה ברדץ' יאלוב: לא.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני פשוט שואלת למה יש תקופת המתנה של שלושה חודשים.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני עליתי ב-1995.

טירה גלינויר: את היית עולה חדשה.

אלינה ברדץ' יאלוב: אנחנו מדברים על זכאי חוק השבות.

טירה גלינויר: לא.

טירה גלינויר: אנחנו עכשיו מדברים על ילדי נמלטים.

שרן השכל: זכאי חוק השבות אמורים להיות משולבים מיידית.

טירה גלינויר: עולים וזכאי חוק השבות, מיידית.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני שאלתי לגבי זכאי חוק השבות.

טירה גלינויר: משולבים מיידית.

שרן השכל: אנחנו כרגע מדברים אך ורק על נמלטי מלחמה שבאים לכאן באשרת תייר.

אלינה ברדץ' יאלוב: אני שאלתי כמה פעמים האם זה קשור לזכאי חוק השבות.

טירה גלינויר: לא.

שרן השכל: הגעת באיחור קל.

שרן השכל: לפני כן דיברנו על זכאי חוק השבות ועולים.

שרן השכל: הם אמורים להשתלב במערכת החינוך בצורה רגילה.

שרן השכל: יש להם הקצאה של שעות אולפן.

שרן השכל: לא כולם מקבלים את זה כרגע, ואני אציג את זה במסקנות הדיון.

שרן השכל: יש כרגע כ-1,800 ילדים שאנחנו לא יודעים מה קורה איתם.

שרן השכל: אנחנו בדיון מדברים על 5,800 ילדים עם אשרת תייר משום שהם נמלטי מלחמה כאשר רק כנראה בעוד שבועיים ראשי הרשויות אמורים להגיש בקשה.

טירה גלינויר: זה אוטומטי.

טירה גלינויר: רשות שתפנה לחדר המצב ותבקש – וברשות יש לפחות 20 ילדים במעמד הזה - היא תקבל את המענה.

טירה גלינויר: אנחנו בסגירות אחרונות מול השלטון המקומי

שרן השכל: מה זה המענה?

שרן השכל: כיתה אחת?

טירה גלינויר: לא.

טירה גלינויר: כמה שיצטרכו.

טירה גלינויר: יש רשויות שיש בהן 187 ילדים.

שרן השכל: מה משרד החינוך מקצה להן?

טירה גלינויר: אנחנו מקצים מסגרת חינוכית בלתי פורמלית, בדיוק כמו שעשינו במעונות – רכז, מתנדבים, משאבים לטיולים, לסדנאות.

טירה גלינויר: ממש מערכת חינוכית עבורם שהיא בהיבטים בלתי פורמליים בדיוק כמו שהחבר ציין לגבי האחר.

שרן השכל: בשפה העברית?

טירה גלינויר: לא.

טירה גלינויר: כמובן לפי הגודל אבל בכל מסגרת הזאת, גם במלונות ובכל מוקד הפעלה אחר, השתדלנו שמינימום יהיה בן אדם אחד, שני אנשים, שלושה אנשים דוברי השפה שיוכלו לאפשר לילדים להרגיש נוח ולבנות גשר עבור כל הפעילויות שקורות.

טירה גלינויר: אגב, גם לטיולים שהוצאנו דאגנו שיהיו מדריכים דוברי שפה.

שרן השכל: האם ניסיתם לתאם את זה מול מערכת החינוך האוקראינית?

שרן השכל: איזשהו שילוב?

טירה גלינויר: אני יכולה להגיד שהמשרד עשה מספר שיחות ב-זום.

טירה גלינויר: מאחר שהמדינה שלנו יודעת להתנהל במצבי משבר ולחימה, משרד החינוך עשה מספר שיחות ב-זום עם אנשי החינוך באוקראינה, שר החינוך שלהם עם שרת החינוך שלנו, כדי לתת לאנשי החינוך שם כלים בהיבטים של חוסן.

שרן השכל: לא שם.

שרן השכל: לכאן.

שרן השכל: אני מבינה שהיו מספר מפגשים שאכן דובר על התמודדות מערכת החינוך בתקופת מלחמה וכולי.

שרן השכל: השאלה היא האם הייתה התייעצות של מערכת החינוך האוקראינית עם אנשי משרד החינוך כאן בארץ על תכנית הישראלית לתלמידים האוקראינים, נמלטי המלחמה.

טירה גלינויר: אני יודעת שהיו פגישות.

טירה גלינויר: אני מניחה שהן עסקו בכל ההיבטים שאנחנו מעניקים לילדים העולים מאוקראינה.

שרן השכל: מרגע שראש רשות מבקש ממך הקצאה לכיתה ומראה לך שיש לו 20 תלמידים, תוך כמה זמן אתם יודעים להעמיד את אותם משאבים?

שרן השכל: את הרכזים ואת המורה בשפה?

טירה גלינויר: המשאבים קיימים.

שרן השכל: זאת אומרת, למוחרת בבוקר?

טירה גלינויר: תוך שלושה ימים אנחנו יכולים להעמיד מסגרת פיקס.

שרן השכל: דוקטור שרקי, רצית להוסיף עוד משהו?

יונה שרקי: כן.

יונה שרקי: ממה שאני שומע, אנחנו מדברים הרבה על שמירה, קייטנה, מסגרת לילדים.

יונה שרקי: יש ילדים שמגיעים לכאן כשהם בכיתה ז, ח', ט'.

יונה שרקי: אלה שנים קריטיות מבחינת התוכן הלימודי שניתן להם.

יונה שרקי: אם אנחנו באמת דואגים לטובתם, אנחנו לא רק מקיימים להם קייטנה.

יונה שרקי: לכן אני שואל, ואני מדגיש את השאלה, איך אנחנו מתאימים כאן בישראל את מערכת החינוך לילדים האלה, את מסגרות החינוך לילדים האלה, בהתאם לתכנים הייעודיים המקצועיים של מדינות המוצא.

יונה שרקי: אני חושב שזאת הנקודה הכי חשובה.

יונה שרקי: פערי הלשון בגילאים האלה הם קריטיים.

יונה שרקי: הפערים המקצועיים בתחום המתמטיקה והמדעים בשנים האלה, הם קריטיים.

יונה שרקי: לתת לילדים האלה להיכנס למצב של קייטנה, טיולים וכן הלאה, זה מבורך במצב של מעבר, במה שנקרא מעטפת ראשונית, אבל הילדים האלה צריכים מסגרת חינוכית עם תוכן והשאלה האם התוכן מותאם.

יונה שרקי: אני יכול לומר שבאירופה התוכן לילדי זרים מותאם עם השגרירויות הזרות.

יונה שרקי: זה דבר שקיים.

סימון דוידסון: איך הם עושים את זה?

סימון דוידסון: מה המנגנון?

יונה שרקי: המנגנון הוא מאוד פשוט.

יונה שרקי: משרד החינוך המקומי, ניקח לדוגמה את צרפת, יוצר קשר עם השגרירות, נאמר עם שגרירות אלג'יריה, שגרירות מרוקו – אני נותן דוגמאות מוחשיות – ושגרירות מרוקו או אלג'יריה מתאימות ביחד עם משרד החינוך הצרפתי לא רק את התוכן אלא אפילו מתאימות להם נציגי שגרירות שהם אנשי חינוך שמגיעים ואד-הוק הם באים ונותנים את המענה לאותם תלמידים.

יונה שרקי: לכן אני חושב שבמקרה שלנו לא צריך ללכת לחפש את האנשים באוקראינה כי הם כבר כאן.

יונה שרקי: יש נשות חינוך ואני אומר את זה אצבע ברוח.

יונה שרקי: יש נשות חינוך שנמצאות כאן בישראל ומשוועות לתעסוקה.

יונה שרקי: יש ילדים שצריכים את החינוך הזה וצריך את השילוב הזה.

יונה שרקי: צריך את התיאום הזה בתוך מערכת החינוך הישראלית.

יונה שרקי: זו עבודה של תיאום.

יונה שרקי: כל הנתונים כבר קיימים, כפי שאמרה חברתנו ממשרד החינוך.

יונה שרקי: המערכת קיימת ואפשר להעמיד אותה תוך שלושה ימים.

יונה שרקי: אני מדבר עכשיו על התוכן.

יונה שרקי: אני בטוח ומשוכנע שעם תיאום נכון מול השגרירות, מול משרד החינוך האוקראיני, מול משרד החינוך הרוסי, אפשר בהחלט לשלב בתוך אותה מערכת תכנים מקצועיים הנדרשים לטובת הילדים האלה.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: שרה שוויכה, מנהלת בית ספר חב"ד בנות, קריית מלאכי.

שרה שוויכה: בוקר טוב לכולם.

שרה שוויכה: אנחנו בית ספר חב"ד אחד מתוך עשרות בתי ספר מאוד ארץ ישראל שקולטים כל הזמן עולים ועכשיו שערינו פתוחים בפני כל הפליטים שמגיעים לערים שלנו.

שרה שוויכה: יש לי בבית הספר 13 בנות מכיתה א' עד ו' שהן עולות חדשות.

שרן השכל: הגיעו עכשיו בגל האחרון?

שרה שוויכה: בגל האחרון, כן.

שרה שוויכה: בנוסף להן יש לי גם שתי מורות פליטות.

שרה שוויכה: זה אומר שמלכתחילה התקשרו אלי ושאלו אותי אם יש לי בנות פליטות והאם אני רוצה גם מורות.

שרה שוויכה: אמרתי להם בשמחה.

שרה שוויכה: יש לי שתי מורות במשרות מלאות.

שרן השכל: הן לפי חוק השבות והעלייה או שהן למעשה מוגדרות על אשרת תייר?

שרה שוויכה: המורות הן ישראליות שעבדו שם בחפציבה וחזרו עכשיו במטרה לחזור לשם כשיהיה אפשר.

סימון דוידסון: זה משהו אחר.

סימון דוידסון: הן בתוך המסגרת של חב"ד.

שרה שוויכה: לא.

שרה שוויכה: של משרד החינוך.

סימון דוידסון: בחוץ לארץ הן בחב"ד?

שרה שוויכה: בחוץ לארץ הן בחב"ד.

שרה שוויכה: לכן שלחו אותן אלי.

שרה שוויכה: חפציבה משייכת לכל בתי הספר ולאו דווקא בחב"ד.

שרה שוויכה: בתוך משרד החינוך יש מחלקה שמסייעת למורים לעבוד שם מורים ישראלים שליחים.

סימון דוידסון: כן, אבל אלה לא אוקראיניות שהגיעו לארץ.

שרה שוויכה: לא.

שרן השכל: אם הן מלמדות שם באוקראינה, הן יודעות את השפה.

שרה שוויכה: הן יודעות את השפה.

שרה שוויכה: הן גרות שם שנים.

שרה שוויכה: כאן הן פליטות.

שרן השכל: אבל זה העניין.

שרן השכל: יש כאן 3,800 תלמידים שהם עולים מאוקראינה.

שרה שוויכה: אני אסביר לכם למה הן פליטות.

אילן ברוש: אם כן, היא נמלטת מלחמה אבל היא לא פליטה.

שרה שוויכה: היא נמלטת מלחמה.

שרה שוויכה: הן יצאו עם תרמיל על הגב במטרה לחזור לשם.

שרה שוויכה: אני רוצה לספר לכם על המורות.

שרה שוויכה: הן אזרחיות מדינת ישראל אבל הן שם.

שרה שוויכה: הן השאירו את ביתן, את עבודתן.

שרה שוויכה: בעל אחד שעובד שם בעסק של סרדינים, הוא השאיר את כל העסק ובא לכאן.

שרה שוויכה: אני רוצה לספר לכם ששתי המורות שנמצאות אצלי, חשבתי שהן יביאו לי שעות לבית הספר אבל בגלל שהן פליטות יש להן בעיה היכן לשים את התינוק, איפה לגור, להשיג רהיטים, אין להן כסף ביד.

שרה שוויכה: זאת אומרת, יש לי שתי מורות במשרה מלאה אבל גם הן צריכות להשיג כאן דירה.

שרה שוויכה: המקום והשיח הוא לא על המורות ואני רוצה לעבור לילדות.

שרה שוויכה: בבית הספר יש לי 13 ילדות.

שרה שוויכה: בית הספר קלט אותן בחום ובאהבה.

שרה שוויכה: בית הספר שלנו מונה 595 ילדות, כמעט 600.

שרה שוויכה: בכוונה פיזרנו את כל הבנות האלה בכיתות והבנות האלה מקבלות בית חם.

שרה שוויכה: קריית מלאכי היא עיר חמה בארץ ישראל וזה הבית שלהן.

שרה שוויכה: אני רוצה לספר לכם שהבאנו להן בגדים, מכשירי כתיבה, רשת חב"ד העניקה עד 2,000 שקלים עבור כל ילדה וילדה.

שרה שוויכה: הרב קרצ'בסקי, מנהל רשת חב"ד, דאג לכל ילדה וילדה שזה אומר ספרי לימוד, תלבושות וכל מה שהן צריכות.

שרן השכל: הן מקבלות שם שעות אולפן?

שרה שוויכה: כבר אני אספר לך על שעות האולפן ומה הן מקבלות.

שרה שוויכה: אני רק אומרת לכם שעם כל הסל זה הן מגיעות מאוד בשמחה לבית הספר ואנחנו קולטים אותן יפה.

שרה שוויכה: טוב להן.

שרה שוויכה: אבל יש להן המון קושי.

שרה שוויכה: הן חוזרות לבית שלהורים אין חוסן.

שרה שוויכה: ההורים יושבים בבית ואין להם עבודה.

שרה שוויכה: הם מחכים כל הזמן לחזור הביתה.

שרה שוויכה: לכן מאוד מאוד קשה להן.

שרה שוויכה: הן באות עם תרמיל בלבד בלי המשחקים שלהן, בלי החברות שלהן, בלי כל מה שיש להן שם.

שרה שוויכה: הן מקבלות גם שעות עולים אבל לא הרבה כי הן לא רשומות כעולות חדשות אבל כן העבירו לי חלק מהשעות.

טירה גלינויר: אם כן, הן במעמד אחר אולי אפילו אי אפשר היה עוד להכניס אותן לבית הספר.

שרה שוויכה: זה ההסדר שעשינו בקריית מלאכי.

טירה גלינויר: עם מי?

שרה שוויכה: עם הרשות.

שרה שוויכה: כל בת שמופיעה ומגיעה לקריית מלאכי, מיד באותו יום הוא בבית הספר.

שרה שוויכה: הם אפילו לא הולכים לעירייה.

שרה שוויכה: אנחנו לוקחים את כל הפרטים ואת צילום הדרכונים.

טירה גלינויר: את מבינה שזה בניגוד?

שרה שוויכה: אני חלק מרשות.

שרה שוויכה: אני מנהלת בית ספר וזאת ההוראה שקיבלתי מהרשות.

שרה שוויכה: הילדים מיד מתחילים את הלימודים שלהם.

שרה שוויכה: אני רוצה לספר לכם שפניתי למשל למתי"א והוסיפו לי שעות של טיפול בבעלי חיים.

שרה שוויכה: שעת ספורט, הוספנו להן עוד שעה אחת.

שרה שוויכה: כל הפרטני שיש לנו במוסיקה ובכל מה שיש לנו בשעות טיפוליות, אנחנו נותנים לבנות האלה.

שרה שוויכה: הבנות ברוך השם תוך חודשיים-שלושה קולטות כל הזמן.

שרה שוויכה: הן עוזרות לי לקלוט את הבנות החדשות.

שרה שוויכה: הן מתקדמות גם בשפה, גם בחיים הבית-ספריים שהם כבר יותר קרובים אליהן.

שרה שוויכה: הן הגיעו ערב פורים ולא הבינו מה זה מסיבות פורים ומה זה התחפושות אבל היום הן במצב אחר לגמרי.

שרה שוויכה: כל ילדה שנכנסת לבית הספר, אנחנו עוזרים לה אבל גם היא תורמת לבית הספר.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני מניחה שאלו גם חלק מאותם תלמידים שאתם לא יודעים מה מצבם.

שרן השכל: אני מניחה שאולי בגלל הליכים רגולטוריים טוב לדעת שאולי הרשויות המקומיות נותנות מענה מיידי במקום להמתין מספר חודשים, בין אם אלה אישורים או דברים כאלה.

סיון גולדשטיין הבר: אני רוצה לדייק.

סיון גולדשטיין הבר: מדובר כן בזכאיות שבות שהמשפחה לא רוצה לעשות עלייה.

שרה שוויכה: נכון.

סיון גולדשטיין הבר: אלה ה-1,000 שציינו בהתחלה שטרם שינו מעמד.

סיון גולדשטיין הבר: צריך להגיד שמבחינת מדיניות יש אופן שבו החליטה ממשלת ישראל לנהוג עם עולים ומה שמקבלים עולים, וזה מה שעוזר להורים להסתדר מבחינת קרן נמלטים, מבחינת סל קליטה ומבחינת מענק הסתגלות, סיוע בשכר דירה, כל מה שבעצם ניתן להם כדי להתמקם כאן.

שרן השכל: בסופו של דבר יש כאן בני אדם.

שרן השכל: הם נמצאים שם במצב של מלחמה, הם היו צריכים לנוס על נפשם ולמצוא מקום בטוח.

שרן השכל: המקום הבטוח הראשון שהם מצאו זה בעצם המקלט היהודי, ארץ ישראל.

שרן השכל: אלה זכאי חוק שבות הם יהודים שהגיעו לכאן כי תמיד אמרו להם בבית הספר באוקראינה שמדינת ישראל היא המקלט.

שרן השכל: ברגע שנפתחה המלחמה, הם פשוט עלו על מטוס בלי שום דבר והגיעו לישראל.

שרן השכל: הם עכשיו עושים עלייה אבל הם אומרים שהם רוצים לחזור למדינה שלהם והם מקווים שבעוד שלושה חודשים המלחמה הזאת תסתיים והם יחזרו לבית שלהם.

שרן השכל: הם אומרים שהנה מדינת ישראל נתנה להם את המקלט כיהודים והם היו בטוחים בה בתקופה כל כך קשה כאשר מתבצעים שם פשעים נוראיים, והם אומרים שמדינת ישראל נתנה להם את המקלט לשלושה חודשים והם לא רוצים – נקרא לזה כך – לנצל את זכויות העלייה שלהם עכשיו אלא אולי בגיל 18 הם ירצו להגיע לכאן ולהתגייס לצבא ואז לנצל את הזכות הזו של העלייה עם כל ההטבות וכולי.

שרן השכל: הם לא רוצים לנצל את זה עכשיו לשלושה חודשים.

שרן השכל: למה הסגירה הזו על אותם ילדים שהם יהודים?

שרן השכל: הם לא פועלים על פי הנהלים אבל מזל שיש רשויות מקומיות שנותנות להם את המענה הזה.

סימון דוידסון: יותר מזה.

סימון דוידסון: אם אנחנו נטפל באופן מיוחד ב-1,000 הילדים האלה, יש סיכוי ש-1,000 המשפחות האלה כן יעשו עלייה.

סיון גולדשטיין הבר: אני רוצה לומר כמה מלים בהקשר הזה.

סיון גולדשטיין הבר: בקהילות היהודיות – נתתם דוגמה נהדרת בחודשים האחרונים – החיבור כל כך חזק בין יהדות התפוצות לבין מה שקורה כאן והקהילות האלה מחבקות את החברים בהן בצורה מדהימה ואנחנו רואים את זה במשרד.

שרן השכל: אלה אחים שלהם.

שרן השכל: זאת המשפחה שלהם.

סיון גולדשטיין הבר: חד משמעית.

סיון גולדשטיין הבר: אני רוצה לומר שאנחנו בסוף מוציאים לפועל מדיניות שהיא מדיניות של הממשלה, שהיא מהווה החלטות חיצוניות.

סיון גולדשטיין הבר: היום אנחנו לא מפרידים הקשר הזה בין יהודי ללא יהודי.

סיון גולדשטיין הבר: אנחנו מפרידים בין כאלה שיכולים קודם כל, אבל אז בוחרים לעשות עלייה, לבין כאלה שבוחרים לשהות בישראל עם אשרת תייר ולא לעשות עלייה.

סיון גולדשטיין הבר: אלה היכולות שלנו ולפי זה גם ניתנו סמכויות למשרדים לפעול.

סיון גולדשטיין הבר: משרד העלייה והקליטה לצורך העניין, עם הכלים שהוא יודע לתת לעולים, יודע לתת את זה למי שבוחר לעשות עלייה.

סיון גולדשטיין הבר: כמובן אף אחד לא חייב לעשות עלייה.

סיון גולדשטיין הבר: אנחנו כמובן מנסים לתת את הבית הטוב ביותר כפי שעושים כאן תמיד כדי שאנשים יבחרו להישאר אבל אף אחד לא מוכרח להישאר ואף אחד לא מוכרח לעשות עלייה.

סיון גולדשטיין הבר: ברגע שהאדם בחר לא לעשות עלייה, מאותה נקודה הוא בעצם מטופל כתייר אינו עולה למדינת ישראל.

שרה שוויכה: אם אפשר להוסיף עוד משהו.

שרן השכל: אני מצטערת.

שרן השכל: אנחנו לקראת סיום הדיון.

שרן השכל: מירי סעדה, מחזיקת תיק החינוך בעיריית קריית מלאכי, את רוצה להוסיף משהו?

מירי סעדה: חינך מיוחד.

מירי סעדה: למען האמת ברשותך אני מעדיפה לתת לה את הדקה שלי.

מירי סעדה: היא חיה את זה והיא מרגישה את זה.

שרן השכל: בבקשה.

שרן השכל: ממש מילה.

שרה שוויכה: אני רוצה לומר שהבנות שאצלנו לא רוצות להירשם כי הן רוצות אחר כך הקלות בבגרויות.

שרה שוויכה: בגרות של עולים חדשים.

שרה שוויכה: אם הם יתחילו עכשיו את כל הנושא של העלייה, הן יפסידו את כל הזכויות שלהן לאחר מכן בלמידה כדי להוציא תעודת בגרות.

אלינה ברדץ' יאלוב: זה תמיד היה שיקול.

טירה גלינויר: אנחנו יכולים לתת משאבים רק למי שרשום כעולה ולא למי שהסטטוס שלו לא ידוע.

שרן השכל: אני רוצה להעלות את דוברת וייזר, מחזיקת תיק החינוך ברמת השרון שביקשה לומר מספר מלים מצד הרשויות המקומיות.

דוברת וייזר: תודה.

דוברת וייזר: ממש בקצרה.

דוברת וייזר: לי קשה לעשות את ההבחנה בין ילד כזה או ילד אחר.

דוברת וייזר: אני לא יכולה לשאת את ההבחנה הזאת.

דוברת וייזר: יש לנו מספר ילדים שנקלטו אצלנו במערכת שהם זכאי עלייה.

דוברת וייזר: היום אני מבינה את ההבחנה אבל כשאני במקרה פוגשת ילד בחוג כדורגל של הבן שלי ומבינה שהוא נמצא כאן כבר חודש עם אימא שלו כי הבא נשאר באוקראינה ויש קשיים כדי לקלוט אותו – אותם שלושה חודשים שאני מבינה מהווים איזשהו מכשול ולמעשה בשלושת החודשים האלה מעבירים אותנו לשנת הלימודים הבאה, ל-1 בספטמבר כי עוד מעט מסתיימת השנה – זה משהו שמאוד מאוד קשה לי לקבל ולהכיל אותו.

דוברת וייזר: אני לא יכולה לראות את אותנו כאנשי חינוך מסתכלים בצורה שונה על ילד כזה או ילד אחר.

דוברת וייזר: אני חושבת שברגע שאנחנו כמדינת ישראל אפשרנו לפליטים להגיע, אנחנו חייבים לתת מענה רחב והוליסטי גם לצרכים הרגשיים והחברתיים של הילדים.

דוברת וייזר: אלה לא רק אותן 6 שעות.

דוברת וייזר: אני חייבת לחדד ולומר ש-6 השעות שנותנים לילדים עולים שמאוד מוכנים לקראת החזרה לארץ – ואני מכירה את המשפחות האלה כי הרבה משפחות מגיעות מרמת השרון, ההורים עושים תהליך בחוץ לארץ ומכינים את הילדים גם מבחינה שפתית וגם מבחינה תרבותית וחברתית – זה לא אותו מענה כמו שמקבל ילד שהוא פליט מלחמה עם כל הטראומות שלו וכל הקשיים שהוא נושא איתו כאשר עוקרים אותו מהמקום בו הוא גדל בלי כל הכנה ובלי כל מענה שניתן לו לקראת המעבר הזה באוקראינה.

דוברת וייזר: אם כן, גם 6 השעות האלה לא מספיקות.

דוברת וייזר: אני רוצה לומר עוד דבר.

שרן השכל: משפט סיכום כי אני חייבת לסכם.

דוברת וייזר: משפט סיכום.

דוברת וייזר: אני מבינה שיש עכשיו איזשהו מספר מינימלי של 20 ילדים שאנחנו עדיין לא הגענו אליו אבל מאוד מאוד קרובים אליו.

דוברת וייזר: צריך לקחת בחשבון שאותן משפחות בחרו להגיע.

דוברת וייזר: אנחנו לא מרכזים אותן בערים מאוד דומיננטיות כדי לתת מענה כולל שזה מצוין אלא יש משפחות שבחרו להגיע למקום מסוים ואנחנו צריכים לתת להם מענה רחב ולא רק המענה הלימודי.

דוברת וייזר: יש קשיים תרבותיים, קשיים חברתיים וקשיים רגשיים וצריך לתת מענה לכל הצרכים האלה.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: יש לנו עוד המון דברים לומר.

שרן השכל: אני רוצה לסכם את הדיון.

שרן השכל: בעוד כשבועיים אנחנו נקיים דיון נוסף על מנת לעקוב מקרוב אחרי אותה קליטה של 5,800 ילדים שכרגע אין להם כל מענה וכל פתרון.

שרן השכל: אני מבקשת לבטל את העניין הזה של השלושה חודשים להכנסתם למערכת החינוך.

שרן השכל: אין שום סיבה שהם ימתינו שלושה חודשים כדי להיכנס לתוך המסגרת הזאת.

שרן השכל: זאת דרישה של הוועדה.

שרן השכל: בנוסף לכך, אנחנו מבקשים ממשרד הפנים – אמנם זה לא בסמכותנו – לשקול את העניין של אישור עבודה לתייר נמלט באופן חריג לאותן נשים, בטח ובטח כאשר אלו נשות הוראה, על מנת שיוכלו לסייע באותן תכניות של משרד החינוך.

שרן השכל: אני מבקשת ממשרד החינוך למפות את המורים במסגרת אלה שהם נמלטי מלחמה.

שרן השכל: לנסות ולאתר אותם.

שרן השכל: משרד הרווחה, לאתר נשות הוראה מבין כל הפליטות ולנסות למפות אותן כדי לראות כיצד ניתן לשלב אותן בתכנית של אותם נמלטי מלחמה.

שרן השכל: יש לנו 5,800 ילדים ואני מבקשת ממשרד החינוך לשבת עם שגרירות אוקראינה בישראל, לדבר איתם בקשר למערכת החינוך האוקראינית ולנסות ולבנות תכנית שתתאים למסגרת שלהם - לא למסגרת הישראלית - משום שאלו תלמידים שישובו אחר כך למדינתם.

שרן השכל: את התכנית הזאת, אני מבקשת שתבואו ותציגו אותה כאן כדי שנדע מה התכנים שלה.

שרן השכל: אנחנו מבקשים שבתוך אותה תכנית או אותם מרכזים, לנסות לרכז את המאמץ של כמה שיותר תלמידים בסוג של מוסד כזה עם נשות הוראה שהן למעשה גם נמלטות מלחמה והן בטח מכירות את תכנית הלימודים ומכירות את השפה.

שרן השכל: אנחנו מבקשים את זה משום שאנחנו נדרשים כרגע לחשיבה מחוץ לקופסה.

טירה גלינויר: יצטרכו גם לדאוג להן לאשרות עבודה.

שרן השכל: אנחנו נדון בזה אל מול משרד הרווחה אבל שמשרד החינוך יביא לנו תכנית מסודרת.

שרן השכל: יש כאן 5,800 ילדים.

שרן השכל: אנחנו יכולים להקים כאן שלושה בתי ספר אוקראינים על אדמת מדינת ישראל שתספק להם את היכולת ואת החינוך לחזור לתוך המערכת שלהם בסיום המלחמה ולהצליח בבגרויות, להצליח במתמטיקה ולהתגבר על המשבר האדיר הרגשי הזה ולהתחיל מנקודת גובה שם כאשר הם ישקמו את המדינה.

שרן השכל: הם יכולים להיות הצעירים שיובילו ואיזה יופי שמדינת ישראל תהיה השגרירה ותבנה להם כאן את בתי הספר האוקראינים האלה.

שרן השכל: יש לנו מספיק תלמידים לעניין הזה.

שרן השכל: אני מבקשת ממשרד העלייה והקליטה להכין גם מסלול נפרד ליהודים שלא מעוניינים לעשות עלייה כדי בכל זאת לתת להם את הסל הנדרש לשהייה וקליטה כאן בארץ, להגמיש את זה בגלל תקופת המלחמה.

שרן השכל: צריך לאשר את זה בממשלה, לעשות מה שצריך אבל תכינו תכנית ותציגו לנו אותה עוד כשבועיים ואנחנו נדאג גם בממשלה.

שרן השכל: יש לכם כאן גוורדיה של חברי כנסת שרתומים לנושא הזה וביחד אנחנו נעבוד כדי להעביר את זה.

שרן השכל: אנחנו נתראה כאן בעוד שבועיים לדיון מעקב.

שרן השכל: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת, למשרדי הממשלה, לארגונים ולרשויות המקומיות שבעניין הזה עושים לילות כימים כדי לסייע לאנשים שעברו את אחת הטראומות הגדולות ביותר שאדם מסוגל לעבור.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: הישיבה נעולה.