הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 38, 2022-05-09 12:30

אבתיסאם מראענה: צהריים טובים לכולם, אנחנו מתכנסים לישיבת ועדת בנושא:

אבתיסאם מראענה: קידום פתרונות עבור מטופלים סיעודיים בהתמודדות עם נטישה של עובדות ועובדים זרים בארץ.

אבתיסאם מראענה: זו אחת הסוגיות שמגיעות אלינו ללשכה, ומספר תלונות בסוגיה של נטישה.

אבתיסאם מראענה: אנחנו בקשר עם כל הארגונים.

אבתיסאם מראענה: כל מי שמייצגת את האוכלוסייה הזאת, ומין הראוי ראינו לקיים את הדיון הכול כך חשוב.

אבתיסאם מראענה: חשוב לי מאוד שני דברים.

אבתיסאם מראענה: אחד – קודם כל לשמור על רוח מתורבתת של דיבור.

אבתיסאם מראענה: לשמור על פרטיות בני-האדם.

אבתיסאם מראענה: אני יודעת שהדיון הוא אמוציונלי, בואו ננסה לשמור על הרוח ולמצוא פתרונות ולקדם פתרונות.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: מבקשת להקפיד על הזמן.

אבתיסאם מראענה: תנסו לא לחזור על אותם דברים.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת לכולם רשות דיבור מבלי להיות בלחץ.

אבתיסאם מראענה: אני מבקשת להשתדל לתחום הכול בזמן.

אבתיסאם מראענה: עינת קולמן, המאבק נגד נטישות וקומבינות של העובדים הזרים.

אבתיסאם מראענה: אני נגד המילה קומבינות.

אבתיסאם מראענה: אז בבקשה.

עינת קולמן: אפשר לקרוא לזה סחיטות.

אבתיסאם מראענה: בואו נדבר על הבעיה.

אבתיסאם מראענה: יש סוגיה של נטישות.

אבתיסאם מראענה: בואי ננסה להבין בדיוק, נרד לעומק של הסוגיה הזאת, וננסה למצוא לה פתרונות.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

עינת קולמן: קודם כל, תודה רבה על הוועדה החשובה הזאת.

עינת קולמן: אני מודה לך, וגם כמובן למיכל, שדחפתם אותה שתהיה פה.

אבתיסאם מראענה: הדיון נדחף.

אבתיסאם מראענה: לא דחפנו, הוא נדחף.

עינת קולמן: בסדר, העיקר שזה זז.

עינת קולמן: בכל מקרה, הנושא של הנטישה הוא נמצא אצל הקשישים, אצל הנכים, ואנחנו חווים אותו יום יום.

עינת קולמן: אנחנו מוצאים את עצמנו ללא מטפל.

עינת קולמן: יש פה מהקבוצה של המאבק כמה נשים שבאו לספר את הסיפור, ואנחנו מטרתנו להביא מסר, שהעם ואנחנו דורשים צדק סיעודי.

עינת קולמן: קודם דיברנו על הנושא הזה שהתאגיד יהיה המעסיק, ואני אומרת – איפה הפתרון שהתאגיד יהיה המעסיק?

עינת קולמן: אם היום התאגיד היה נותן לנו את הפתרונות כשעוזב אותנו עובד זר, הוא היה ישר רץ למצוא לנו עובד זר אחר, אז הייתי אומרת – אוקיי.

עינת קולמן: הכיוון חיובי.

עינת קולמן: אם היום כשהעובד הזר סוחט אותנו, התאגיד היה בא ועומד מולו, ומטפל בנושא, הייתי אומרת – אוקיי.

עינת קולמן: זה רעיון טוב התאגיד.

עינת קולמן: שוב פעם, בכל הנושא של תאגידים – אני אפילו באופן אישי חוויתי שהיו טובים, וכאלה שבגללם יצאתי למאבק הזה ואמרו לי גם כל מיני מסרים שבעצם פגעו בטיפול של אמא שלי.

עינת קולמן: כשאומר לי תאגיד שאני חייבת לתת שעתיים מנוחה לעובד זר, כאשר אימא שלי שמונה שעות נמצאת במרכז יום ביום, והוא אומר לי שהחוק דורש כשאני אתן שעתיים, ואין כזה חוק, אז כבר המסרים שמעבירים התאגיד הם פוגעים בזכויות שלי.

עינת קולמן: ולכן, אני אומרת, לא ייתכן שקשיש מונשם ימות.

אבתיסאם מראענה: כשאמא שלך הייתה במרכז יום, היא הייתה מלווה על-ידי אותה מטפלת?

עינת קולמן: לא.

עינת קולמן: היה לה שמונה שעות חופש ביום, כאשר התאגיד שבעצם הוא זה שהביא את העובדת הזרה מחו"ל, מלבד זה שבכל התהליך הוא ניסה להגיד כמה קשה לעובדת הזרה, ומה פתאום להשאיר אותה שישי שבת לבד את העובדת הזרה שהיא רק צריכה לעבוד שמונה שעות ולא יותר.

עינת קולמן: אז אני רוצה להגיד לך, להגיד שהתאגידים ייקחו את הגושפנקא שיהיו המעסיקים, כמה זה פתרון אתם צריכים למדוד לפי שביעות רצון של המטופלים.

אבתיסאם מראענה: טוב.

אבתיסאם מראענה: הסוגיה של התאגידים היא לא סוגיה עכשיו, אנחנו לא שם.

אבתיסאם מראענה: בואי נתקדם.

עינת קולמן: בתוך הקבוצה, יש הרבה מצבים מאוד קשים שקשיש נעזב, והוא נופל מהמיטה והוא מת.

עינת קולמן: בתוך הסוגיה הזאת אנחנו מגיעים למצבים שעובד זר בא לקשיש ואומר לו – אם אתה לא תיתן לי כסף, אז מחר לא תראה אותי.

עינת קולמן: אין שום מתן זמן להתארגנות למשפחה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להבין, ברגע שקורה מצב כזה, מה קורה בעצם במידה והמשפחה נמצאת שם, העובדת הזרה אומרת – היי, תביא לי יותר כסף, או אחרת אני עוזבת.

אבתיסאם מראענה: לאן הטלפון הראשון שהמטופל, המעסיק עושה?

אבתיסאם מראענה: מה הכתובת?

עינת קולמן: נכון להיום יוצא מצב שאנחנו הקשישים והנכים ובני המשפחה מטפלים, מחפשים בתוך רשתות חברתיות.

עינת קולמן: הרבה פעמים התאגיד לא ימצא לך בעצם עובד זר חלופי, ואז בעצם את זאת שהולכת לחפש את העובד הזר, את זאת שמפסיקה לעבוד, את זאת שמתחילה לטפל באמא שלך, או בילד הנכה, זה מה שקורה בפועל.

אבתיסאם מראענה: בעצם את אומרת כזה דבר.

אבתיסאם מראענה: יש לי זכות הרי על-פי חוק שבעצם עובד זר אחרי שבעה ימים מתחילת העבודה שלו יכול בעצם לתת התראה, תוך שבעה ימים ללכת.

אבתיסאם מראענה: אז את בעצם אומרת, נתן את ההתראה שבעה ימים, אני עוזבת או עוזב בלילה אחד, יכול לקרות גם מצב כזה.

אבתיסאם מראענה: ואז בעצם את אומרת, התאגיד או הלשכה הפרטית לא נותנת לי את המענה, הטלפון הראשון בעצם את לא עושה אותו לרשות האוכלוסין, אלא את הולכת לרשתות החברתיות, זה מה שאת מציגה.

עינת קולמן: כן.

עינת קולמן: בדרך כלל גם כאלה שנוטשים תובעים.

עינת קולמן: עוד מעט תשמעי סיפור על מישהי שהיא לא חוקית ותבעה.

אבתיסאם מראענה: מה זה לא חוקית ותבעה?

אבתיסאם מראענה: אז מי שמעסיק אותה, למה שיעסיק אותה לא חוקית?

עדי יעקובי: אני אסביר על הסיטואציה שהיא מדברת עליה.

עינת קולמן: יש מצב של בלבול.

עינת קולמן: בהתחלה אומרים – אפשר להעסיק לא חוקי, ואז אנשים מתחילים להעסיק לא חוקי, ואז קשה להם למצוא עובד זר אחר, אז אין להם ברירה, אז הם לוקחים לא חוקי.

עינת קולמן: אנחנו כולנו עדים פה, כל מי שיושב פה בחדר שמעסיקים הרבה אנשים לא חוקיים, כי המדינה לא דואגת שיהיה לנו מספיק עובדים שאפשר לרשום אותם בוויזה, והמדינה לא עושה מספיק אכיפה כדי שהעובד הזר יגיד – אוי ואבוי, אני לא אעשה את זה.

עינת קולמן: אם היה חוק שאומר – נטשת, סחטת – לארצך חזרת, זה החוק שיפתור לנו את כל הבעיות.

אבתיסאם מראענה: שריי, מה שלומך?

שריי גבאי נוריאל: אני יועצת משפטית של אגף הסיעוד ברשות, ברשות האוכלוסין.

אבתיסאם מראענה: תעני לה על השאלה הזאת.

עינת קולמן: מה שאמרתי כדי למנוע את הנושא של הנטישות והסחיטות, אנחנו צריכים סנקציות.

עינת קולמן: ולכן אני אומרת – נטשת, סחטת – לארצך חזרת.

אבתיסאם מראענה: שלום ולא להתראות.

שריי גבאי נוריאל: אני אומר מספר דברים.

שריי גבאי נוריאל: קודם כל, הרגולציה ברשות האוכלוסין, בהחלט שמה דגש על העניין הזה של מניעת נטישות.

שריי גבאי נוריאל: קודם כל הנהלים שלנו כמובן נוהל הודעה מוקדמת שמחייב עובד זר להודיע מראש לפני עזיבה.

שריי גבאי נוריאל: לצידו יש סנקציה כמובן.

שריי גבאי נוריאל: ככל שעובד נוטש מבלי להודיע, ואנחנו יודעים על כך, אז הוא מזומן אלינו לשימוע, ויש סנקציות.

שריי גבאי נוריאל: לצד זה כמובן, נוהל שמגביל מעברים גיאוגרפיים נועד בראש ובראשונה לעודד התמדה באזורים הבעייתיים יותר, ולמנוע מעובד זר לעבוד.

שריי גבאי נוריאל: תקנות הכניסה לישראל, מעברים שקובעים למעשה שמעל מספר מסוים של נטישות, או מעבר של עובד זר בין מטופלים, הוא גם מוזמן אלינו לשימוע ויש סנקציות לצד זה.

שריי גבאי נוריאל: אני חושבת שהכי הרבה ניסינו לטפל בתופעה הזאת, זה באמת בתיקון 32 לחוק הכניסה לישראל, בתיקון שמתייחס לוועדה הומניטרית שמחייב חלק מתנאי הסף מחייבים את העובד בהתמדה.

רענן שנהב: גברתי היושבת-ראש, תבקשי ממנה סטטיסטיקות כמה תלונות הוגשו וכמה גורשו.

אבתיסאם מראענה: אני מודה לך שאתה מבקש ממני שאני אעשה את העבודה שלי.

אבתיסאם מראענה: באמת תודה, אנחנו ניתן לאנשים להציג את הדברים שלהם.

אבתיסאם מראענה: נכבד כל אחת מה שהיא מציגה.

עינת קולמן: בפועל, אנחנו בעצם במאבק לכל קומבינת הנטישה של עובדים הזרים.

עינת קולמן: אני יכולה להגיד לך אלפי סיפורים של אנשים של נטישות.

עינת קולמן: את יודעת מה, אפילו אם מישהו בא לעבוד אצל אותו קשיש והוא עבד אצלו שבוע והוא רוצה למחרת לעזוב - זו נטישה, מפני שאין איך לטפל באותו ילד אוטיסט, ואין איך לטפל באותו קשיש.

אבתיסאם מראענה: בואי נגדיר מההתחלה גם שאני אבין מה זה אומר נטישה?

אבתיסאם מראענה: את יכולה שריי להגדיר לי בעצם מה זו נטישה?

שריי גבאי נוריאל: אני אומר.

שריי גבאי נוריאל: זה בדיוק מה שהתכוונתי להשלים.

שריי גבאי נוריאל: הרשות, ובכלל, כל הענף הזה נמצא תמיד במתח שבין לא לכבול עובדים זרים למטופלים סיעודיים משום שאנחנו מכירים את הבעייתיות של זה.

שריי גבאי נוריאל: אנחנו מכירים את בג"ץ הכבילה.

שריי גבאי נוריאל: אנחנו גם לא רוצים לכבול עובד זר שלא טוב לו, ולא נכון לו לעבוד אצל מטופל סיעודי לכבול אותו בכוח לאותו מטופל.

שריי גבאי נוריאל: מהצד השני כמובן, אנחנו עושים כל שביכולתנו למנוע נטישות.

שריי גבאי נוריאל: נטישות מבחינתנו, זה עובד זר שמסיבות לא כשרות שניצל לרעה את האשרה שלו, פשוט עזב מטופל סיעודי, ובפרט לא הודיע לו על כך, ולא נתן לו מספיק זמן להתארגן.

עדי יעקובי: זה קורה המון ב-188.

עינת קולמן: מה שאני רוצה פשוט לומר, ההגדרה של הנטישה צריך לשנות אותה, כי מבחינתי נטישה זה גם מישהו כמו שציינתי שהתחיל עבודה ולא נתן זמן התארגנות.

עינת קולמן: כלומר, גם אם בן-אדם צריך לתת שבוע, אבל לא מצאנו עובד זר חלופי - - -

אבתיסאם מראענה: אבל קולמן, היית רוצה להחזיק עובד זר אצלך בבית, או עובדת, היא לא רוצה לעבוד.

אבתיסאם מראענה: היא יהודיה, נתנה את השבעה ימים, או את ה-14 ימים, או חודש, ואז את רוצה להחזיק אותה בכוח?

אבתיסאם מראענה: ואם היא רעה לאימא שלך?

אבתיסאם מראענה: היא לא בסדר.

אבתיסאם מראענה: היא לא מתפקדת.

אבתיסאם מראענה: הן לא מתקשרות, אין ביניהן הרמוניה, היית רוצה להחזיק אותה בבית?

עינת קולמן: מה שקורה בפועל, בדרך כלל, הן עוזבות.

עינת קולמן: אם הקשיש או הנכה אומר שזה לא מתאים לו, זה משהו אחד.

עינת קולמן: באוכלוסיות חסרי ישע שאנחנו מתפשרים על כל כך הרבה דברים, את יודעת, אבל כמה דברים אנחנו מתפשרים – את רוצה להיפגש עם החבר שלך בערב - נו בסדר.

עינת קולמן: את רוצה עוד כסף לאוכל - נו בסדר.

עינת קולמן: את רוצה ללכת לשלוש שעות ניקיון – נו בסדר.

עינת קולמן: אנחנו מתפשרים על כל כך הרבה דברים, ולכן, מרבית הנטישות קורות מצד העובד הזר שיש לו את הפיתוי של הכסף, הפיתוי של המקרה הקל.

עינת קולמן: אנחנו בדרך כלל מוכנים להתפשר.

עינת קולמן: מעט המקרים שתמצאי אנשים שיגידו לעובד הזר לך.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: יש לנו את אביבה.

אבתיסאם מראענה: יש לנו את דן.

אבתיסאם מראענה: יש לנו את סיגלית, ויש לנו את עדי, כולכם מאותו מטה מאבק לנטישות וקומבינות של עובדות ועובדים זרים.

אבתיסאם מראענה: תנסו לדבר על דברים שונים על מנת למקסם את היכולת של הדיון.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, עדי יעקבי מהמאבק.

עדי יעקובי: אני עדי יעקובי.

עדי יעקובי: דיברתי קודם על המקרה של הבן שלי של נתנאל.

אבתיסאם מראענה: מה הסיפור של נתנאל, ספרי לי.

עדי יעקובי: נתנאל בן 14.

עדי יעקובי: הוא הובחן בגיל שנה ושמונה חודשים עם תסמונת הנטר, זו מחלה גנטית נדירה.

עדי יעקובי: לצערנו חשוכת מרפא.

עדי יעקובי: לא נשאר לו עוד יותר מדיי זמן.

עדי יעקובי: המצב מדרדר מרגע לרגע.

עדי יעקובי: אבל אנחנו חיים עם מה שיש, מחזקים אותו, אוהבים אותו והוא איתי בבית.

עדי יעקובי: אני הגעתי למצב שהייתי חייבת להעסיק עובדת זרה, כי לא הייתה לי אופציה אחרת, כי המציאות היא מציאות וכולנו חיים באותה מידה, וכולנו יודעים שאי-אפשר להסתמך ולפרנס בית, בטח לא משפחה של חמישה נפשות היה בזמנו מקצבת נכות של ילד.

עדי יעקובי: אני העסקתי עובדת זרה – 188 ויזה הומניטרית.

עדי יעקובי: הומלץ לי גם על ידי כל מיני חברות ותאגידים למיניהם שפניתי אליהם שעדיף למצוא 188 שכבר נמצאים בארץ וזה הרבה יותר מהיר והרבה יותר יעיל.

עדי יעקובי: הבאתי בחורה, על פניו נראתה מקסימה.

עדי יעקובי: היה לי קשה למצוא מישהי בגלל שאנחנו משפחה עם עוד אנשים בבית.

עדי יעקובי: התפשרתי המון גם מבחינת השכר.

עדי יעקובי: זאת אומרת לא שילמתי מה שמומלץ בחוק.

אבתיסאם מראענה: כמה שילמת?

עדי יעקובי: זה התחיל מ-6,700 שקלים בסיס, פלוס 100 שקלים בשבוע עבור דמי כיס.

עדי יעקובי: לא הגבלתי אותה באוכל, אנחנו גם ככה עושים קניות.

עדי יעקובי: כל פעם שהיינו עושים קניות, ביקשה מה שהיא רצתה, היא קיבלה ממני הכול, הכול קיבלה, לא קיזזתי לה אגורה.

עדי יעקובי: יום בהיר אחד, היא באה אליי בדרישה - - -

אבתיסאם מראענה: אחרי כמה זמן?

עדי יעקובי: אחרי שנה, בדיוק כשהגשנו את הבקשה לחדש לה את הוויזה ושילמתי את הכסף.

עדי יעקובי: היא באה אליי בדרישה שהיא רוצה עוד כסף, שקשה לה.

עדי יעקובי: פתאום אחרי שנה קשה לה, והיא רצתה עוד 1,800 שקלים בחודש, ואמרתי לה שאין לי מאיפה, והלוואי והייתי יכולה, כי הרווחה גם של הבן שלי וגם שלנו, משהו מאוד חשוב, וחשוב להגיד את זה גם שכולם פה יבינו, אני מניחה שהרוב פה יודעים, אי אפשר לכבול את עצמך לטפל באדם סיעודי כל הזמן.

עדי יעקובי: יש לנו חיים.

עדי יעקובי: יש לנו משפחות.

עדי יעקובי: יש לנו ילדים.

עדי יעקובי: יש כאלה שאחד מההורים סיעודי.

עדי יעקובי: יש את ההורה השני שגם צריך את התמיכה.

עדי יעקובי: כולנו צריכים להיות קצת עם זמן לנשימה.

עדי יעקובי: מאוד קשה למצוא עובד לילד סיעודי לשמונה שעות, או לשבע שעות.

עדי יעקובי: שוב פעם, מה שדיברנו קודם, אין הגדרה כזאת ילד סיעודי בחוק, ולכן, זה גם כן אחד מהעניין.

עדי יעקובי: כשאמרתי לה אין כסף, היא אמרה לי שהיא רוצה ללכת לתל-אביב לשישי שבת, אחרי שהיא אמרה לי שהיא לא רוצה ללכת, אמרתי לה אין בעיה תלכי.

עדי יעקובי: היא לא חזרה.

עדי יעקובי: היא סיננה אותי במשך שלושה ימים, אמרו לי מחר, מחר, בסוף קיבלתי תביעה מ"קו לעובד".

עדי יעקובי: יש לי החודש איתה בית-משפט.

עדי יעקובי: היא תובעת על 50 אלף שקלים.

עדי יעקובי: אין שום הצדקה לסכום הזה.

עדי יעקובי: אני אמרתי לה – בואי נעשה את גמר חשבון.

עדי יעקובי: היא לא נתנה הודעה מוקדמת.

עדי יעקובי: היא עבדה אצלי שנה, היא פשוט עזבה.

עדי יעקובי: הגדרה של נטישה, אפרופו, הם פשוט קמים והולכים ככה.

עדי יעקובי: אף אחד לא מדבר איתך.

עדי יעקובי: אף אחד לא שואל אותך.

אבתיסאם מראענה: למי פנית?

עדי יעקובי: פניתי לחברה שממנה חידשתי לה את הוויזה שרשמתי אותה, ואמרו לי שינסו למצוא לי מחליפה.

עדי יעקובי: לא מצאו לי מחליפה.

עדי יעקובי: לא מישהי שהייתה לשביעות רצוני.

אבתיסאם מראענה: הגיעו אבל את לא קיבלת כל אחת.

עדי יעקובי: לא הגיעו.

עדי יעקובי: הגיעו שתיים שהיו מהאזור שלנו שחיפשו 188, רצו גם כן סכומים אסטרונומיים.

עדי יעקובי: אני כבר לא יכולה לשלם את הסכומים האלה.

עדי יעקובי: אני חודשיים וחצי ישבתי בבית עם הילד, איבדתי מקום עבודה בגלל העניין הזה.

עדי יעקובי: נכנסתי לחובות.

עדי יעקובי: אני עכשיו עושה חדלות פרעון.

עדי יעקובי: אני כולי תקווה שבית המשפט יבוא לקראתי בעניין של התביעה שלה, כי להם יש ייצוג משפטי, ולי כרגע אין, ואני לא בטוחה שאני אספיק להעביר את כל החומרים לחברים המקסימים פה שאמרו שיעזרו לי.

עדי יעקובי: כרגע מצאתי מישהי אחרת פיליפינית.

עדי יעקובי: כרגע אני חזרתי לעבוד, ואני מקווה לעמוד על הרגליים.

עדי יעקובי: אפרופו הגדרה של נטישה, זה בדיוק הגדרה של נטישה.

עדי יעקובי: אני הייתי על סף קריסת מערכות.

עדי יעקובי: הייתי בקריסה כלכלית.

עדי יעקובי: הייתי באיומים, מכתבים מעורכי דין, אין שום הצדקה לזה.

עדי יעקובי: ואף אחד מבחינת גורמי אכיפת החוק לא בא לטובתי.

אבתיסאם מראענה: שאלה, שריי, בעצם ברגע כזה שעובדת שנה אצל משפחה, כמו שעדי אומרת, היא קמה הלכה תוך יום אחד בלי התראה מוקדמת, ובעצם יש לה את הזכויות שלה.

אבתיסאם מראענה: בטח צריך לשלם לה את הפנסיה, וכל מה שמגיע לה לשנה.

עדי יעקובי: הם לא מגיעים.

עדי יעקובי: הם פשוט הולכים ל"קו לעובד" ותובעים על כמה שיותר כסף.

אבתיסאם מראענה: מבחינת רשות האוכלוסין הסיפור הזה בעצם - היא עבדה שנה, מגיע לה על העבודה שלה כשנה על הנטישה הזאת.

אבתיסאם מראענה: מה עושים במקרה הזה?

שריי גבאי נוריאל: אנחנו כמובן לא מטפלים בנושא של זכויות עבודה.

שריי גבאי נוריאל: לצורך כך יש כמובן את המנגנון האזרחי, זה לא בתחום הסמכות של הרשות.

שריי גבאי נוריאל: אבל ככל שמתקבלת תלונה כזו, אני לא בטוחה אם התקבלה או לא בעניין שלך, אבל מתקבלות המון תלונות, הן מגיעות לענף הרלבנטי, ענף אכיפה מנהלית.

שריי גבאי נוריאל: אנחנו כמובן קוראים את התלונות, את הראיות האסמכתאות המוצמדות להם.

שריי גבאי נוריאל: מזמנים את העובד הזר לשימוע.

שריי גבאי נוריאל: במידת הצורך, במקרה שהדברים ברורים כפי שהיא מציגה אותם פה, אז נוקטים בסנקציות כלפי העובד הזר.

אבתיסאם מראענה: מה הסנקציות?

שריי גבאי נוריאל: עד כדי יציאה מישראל, ביטול רישיון ויציאה מישראל.

איתן בנימין: תספרי לנו בוועדה מה אתם מודיעים למשפחה?

איתן בנימין: שזה חוק איסור חופש - - -

עינבל משש: אני רוצה רגע בבקשה, ברשותך, לעשות סדר בדברים, כי הפכו את זה לדיאלוגיה.

עינבל משש: קודם כל, יש פה היקף מאוד גדול של עובדים זרים בענף הסיעוד כ-57 אלף, רובם ככולם עושים עבודה טובה אצל מטופלים סיעודיים, וגם יש המון לצד המכתבים של התלונות, יש המון מכתבי תודה והערכה לעובדים האלה שהפכו להיות חלק מהמשפחה.

עינבל משש: צריך להבחין בין הודעה מוקדמת לבין עזיבה של עובד ללא הודעה מוקדמת שזו נטישה של חסר ישע, וזו עבירה פלילית חמורה בעיניי.

עינבל משש: כבר אמרתי את זה בדיונים קודמים, מבחינתנו, כל מקרה שיבוא לפתחנו על דיווח של נטישה של עובד זר, הוא לא יעבוד במדינת ישראל בענף הסיעוד ולו יום אחד.

איתן בנימין: אני דיווחתי וזה לא מה שקרה.

איתן בנימין: הלכתי למשטרה.

איתן בנימין: שלחתי לכם תלונה וזה לא מה שקרה.

איתן בנימין: היא עכשיו מנסה לקטוע אותי כבר שלוש פעמים.

עינבל משש: אני לא מכירה את המקרה הקונקרטי, אני אשמח לבדוק אותו אחרי הדיון.

עינבל משש: אבל שוב פעם אני חוזרת ואומרת – צריך להבחין בין חובת הודעה מוקדמת שקיימת לעובד זר בענף הסיעוד, והיא אפילו מוגברת מהחוק.

עינבל משש: יש חוק עונשין – סעיף 36 מדבר על נטישה של חסר ישע.

עינבל משש: לגשת להגיש תלונה במשטרה קודם כל.

עינבל משש: יש חובה של לשכה פרטית לדווח על האירוע הזה.

עינבל משש: אתם פה מתארים מצב שאתם אוספים עובדים מכל מיני מקומות בלי שנרשמה העסקה שלהם כדין.

עינבל משש: בלי ללכת ללשכה פרטית ולבדוק שהעובד הזה אפשר להעסיק אותו, שאין תלונות אחרות נגדו, כלום ושום דבר.

עינבל משש: אתם אוספים אנשים, מעסיקים אותם, כי אתם אומרים יש מחסור, אז מותר לעשות הכול.

עינבל משש: בעולם שאין כללים, זה ייראה באופן הזה.

עינת קולמן: אבל זה לא מה שקרה פה.

איתן בנימין: אז תביאו עוד 20 אלף, ואף אחד לא יעשה את זה.

איתן בנימין: אף אחד לא יעשה את זה אם יהיו פה עובדים.

עינבל משש: אי אפשר לאסוף עובד ללא לשכה פרטית.

עינבל משש: לא לרשום אותו, להעסיק אותו שלא כדין.

עינבל משש: אתם לוקחים לתקופות ניסיון כאלו ואחרות, לא רושמים את העסקה ואחר-כך מתלוננים.

שמחה בניטה: אבל הנטישה היא לא המקרה הזה.

עינת קולמן: אבל זה לא מה שקורה.

עינת קולמן: אנחנו רושמים אותם - - -

עינבל משש: זה כן קורה, כי יש פה חובה.

עינבל משש: קודם כל, ללשכה פרטית יש חובת דיווח על אירועים חריגים, בין היתר זו נטישה.

עדי יעקובי: אנחנו כבני משפחה שמתעסקים, הלכנו לחברת השמה כזאת או אחרת, או לתאגיד כזה או אחר.

עינבל משש: אני שוב פעם אומרת, לשכה פרטית, ואני מדייקת בדברים.

עינבל משש: זה חלק מהדברים.

עינבל משש: אתם רוצים שהדברים יטופלו, אתם רוצים שהדברים ידווחו, יש חובה ללשכה פרטית, ואבוי – הנה, הלשכות שומעות אותי.

עינבל משש: ואבוי ללשכה פרטית שלא תדווח על אירוע חריג, כי אנחנו ננקוט באמצעים כנגד אותן לשכות פרטיות.

עינבל משש: הן מכירות את הרגולציה הזאת.

עינת קולמן: אבל יש מלא מקרים כאלה.

עינת קולמן: גם כשלי הייתה בעיה - - - שום דבר, חוץ מלעזור לעובדת הזרה ולדחוף אותה לעבודה ישר....

אבתיסאם מראענה: אתם רוצים פתרונות, או שאנחנו רוצים להמשיך לריב פה?

אבתיסאם מראענה: - די.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שמה שעינבל מציגה הוא כזה דבר.

אבתיסאם מראענה: קרה מקרה, אם אין הודעה מוקדמת ויש מקרה של נטישה, הם רואים אותו ברשות האוכלוסין כמקרה מאוד חמור.

אבתיסאם מראענה: היא אומרת, הצעד הראשון, ואני פונה פה לכולם דרך הוועדה.

אבתיסאם מראענה: הצעד הראשון, העובדת קמה ונטשה.

אבתיסאם מראענה: נכון, אתם באמצע אירוע דרמטי.

אבתיסאם מראענה: זה יכול להטריף את העולם.

אבתיסאם מראענה: החיים משתנים.

אבתיסאם מראענה: כן, זה אירוע דרמטי, לצד זה שאתם צריכים לטפל באותו בן או בת משפחה שהם צריכים את העובדת הזרה.

אבתיסאם מראענה: כן.

אבתיסאם מראענה: אירוע.

אבתיסאם מראענה: איך מתמודדים עם האירוע?

אבתיסאם מראענה: אם העובדת הזרה או העובד הזר לא נותן התראה מוקדמת, זה יחשב מבחינת רשות האוכלוסין כהפרה חמורה.

אבתיסאם מראענה: הדבר השני, אתן מודיעות ומודיעים ללשכה הפרטית.

אבתיסאם מראענה: הלשכה הפרטית מחוייבת לדווח לרשות האוכלוסין - זה המצע שצריך לעשות אותו.

אבתיסאם מראענה: השאלה שלי שנשאלת היא כזאת.

אבתיסאם מראענה: רשות האוכלוסין בעצם משקפת ללשכות הפרטיות לפי הדיווחים שלהם השנתיים, כן לשכה פרטית איקס מתוך ה-97 הלשכות שיש לנו בארץ, הם כן מדווחים על האירועים שקורים אצלם.

אבתיסאם מראענה: רשות האוכלוסין משקפת לה כמה מתוך התחום ההשמה שלה, כמה נטשו, עזבו, היו הפרות, זה משהו שהוא בעצם משתקף ללשכות הפרטיות?

עינבל משש: קודם כל זה כתוב בנוהל, זה חלק מהחובות של הלשכות הפרטיות, והן אמורות לעשות בדיוק מה שכתוב בנוהל.

עינבל משש: ודאי שלעתים יש פערים שאנחנו מקבלים דיווח ממשפחה, ואז אנחנו בודקים מיד אם היה דיווח על אירוע חריג, ולעתים יש פער, ואנחנו עושים שימועים בנושא הזה.

עינבל משש: אני אומרת שוב פעם, אנחנו מתייחסים לדברים בצורה מאוד חמורה.

עינבל משש: לא בהכרח זה תמיד נטישה.

עינבל משש: אבל יש תלונות של משפחות.

עינבל משש: מטבע הדברים זה היקף מאוד גדול של עובדים, זה יחסים מאוד אינטימיים.

עינבל משש: זה 24/6, יש פה שני צדדים.

עינבל משש: יש קושי שהוא אינהרנטי בתהליך העסקה.

עינבל משש: כן, הלשכות מדווחות על פיטורין.

עינבל משש: הלשכות מדווחות על התפטרות.

עינבל משש: הלשכות מדווחות על סיום העסקה, נטישה ללא חובת הודעה מוקדמת.

עינבל משש: כן זו חובה שלהם.

עינבל משש: האם הם עושות את זה במאה אחוז?

עינבל משש: אני לא יודעת, הם התייחסו.

עינבל משש: אבל לעתים כן, יש פערים.

עינבל משש: יש תלונות ממשפחות, בעוד שהלשכות לא דיווחו.

עינת קולמן: אבל בפועל העובדת הזרה שעזבה את אימא שלה - - -

אבתיסאם מראענה: זה לא עובד.

אבתיסאם מראענה: לא כל אחד אומר משפט.

אבתיסאם מראענה: אנחנו לא נסיים את הדיון.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להתקדם.

משה נקש: רק להשלים במשפט אחד.

משה נקש: תיארת נכון את התהליך – הדיווח ללשכה והלשכה מדווחת אלינו.

משה נקש: ברגע שאנחנו מקבלים דיווח כזה, אנחנו חוסמים את אותו עובד כדי שלא השתבץ לעבודה עתידית אצל מטופל סיעודי לפני שאנחנו נערוך בירור.

משה נקש: לפעמים העובד נעלם.

משה נקש: אנחנו צריכים לחסום אותו, כי בפעם הבאה שהוא יבוא כבר ידווחו עליו שהוא רוצה להתחיל העסקה אצל מישהו חדש – אנחנו נגיד לו רגע, סטופ, יש לנו דיווח, אנחנו צריכים לבדוק אותו, כדי שלא ייווצר מצב שבו משפחה חדשה התחילה להעסיק, רשמו אותו.

משה נקש: אחרי כמה זמן מגיע הדיווח, אבל בינתיים הוא כבר חצי שנה אצל מישהו והם מרוצים.

איתן בנימין: אז הוא עבד חצי שנה לא חוקי.

אבתיסאם מראענה: מה שאני מבינה, שיש פה נתק מסוים, חלק כנראה מהמשפחות שאומרות – אוקיי.

אבתיסאם מראענה: נסתדר לבד, כנראה התחושה של הבדידות היא גם משהו שמאוד ברור בדוח שדיברנו עליו בוועדה הקודמת.

אבתיסאם מראענה: יש תחושה של בדידות מאוד גדולה, גם בתוך אירוע וכאוס מאוד גדול שקורה בתוך המשפחה כאשר עובדת, עוזבת, נוטשת, או שלא נקרא לזה.

אבתיסאם מראענה: חובת הדיווח היא כנראה מאוד בסיסית - כמו שאמרת קולמן, והשגתם פה סנקציה.

אבתיסאם מראענה: כל עוד שהלשכה הפרטית לא מעודכנת, ולא מדווחת לרשות האוכלוסין, אחר-כך אני אבוא בטענה – תרשמי בבקשה, גברתי, מיכל דיבנר כרמל, שאני רוצה בסיכום לבקש מרשות האוכלוסין את הנתונים של הלשכות שמדווחות על מקרים של עזיבה ונטישה והכול.

אבתיסאם מראענה: השאלה שנשאלת אחר-כך לרשות האוכלוסין, היא בעצם מה עושות אותן לשכות שיש בתוכן חוסר דיווח, תנועה מאסיבית של עזיבה, של נטישות שקורים.

אבתיסאם מראענה: יכול להיות שרשות האוכלוסין צריכה לשקף ולדרג את הלשכות הפרטיות שיכול להיות שחלק מהלשכות הפרטיות לא מתפקדות כראוי, לא נותנות את העבודה שלה כראוי, וחלק עושות עבודה מצוינת, וכנראה צריך לשקף לציבור ולהגיד להם – יש לשכה שעובדת מצוין והיא שם וקשובה בשבילכן, ויש לשכות שלא עובדות מצוין מה נעשה?

אבתיסאם מראענה: לא כולם אותו דבר.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, שירי לב רן לביא.

רן לביא: עו"ד שירי לב רן לביא, אני ממונה על זכויות עובדים זרים בזרוע העבודה במשרד הכלכלה.

רן לביא: אני מבקשת להתחבר לדברים שאמרה ענבל בצורה נחרצת, וטוב שכך.

רן לביא: אני אומרת את זה בדיוק מהכובע של מי שאמונה על הזכויות של העובדים הזרים.

רן לביא: אנחנו בשום פנים ואופן לא נתמוך בנטישה של עובדים זרים, אני אומרת את זה גם בכובע של התפקיד שלי.

רן לביא: אבל, אי אפשר לקרוא לכל סיום העסקה או עזיבה של עובד לקרוא לו נטישה.

רן לביא: אני לא מכירה את המקרה הספציפי שהוצג פה קודם, ואני גם לא רוצה להפוך את זה לזירה של התגוששות.

רן לביא: אני יכולה לספר על לא מעט מקרים של עובדים זרים שנתנו הודעה כדין, לפעמים אפילו בת חודש, ועדיין לא נמצא עובד מחליף, והמשפחה לא נתנה לעובדת לצאת, ממש ככה, למרות שהעובדת עשתה את כל מה שהיא התחייבה לעשות.

רן לביא: יש שני צדדים למטבע.

רן לביא: יש פה שתי אוכלוסיות עם הרבה מאוד רגישויות.

רן לביא: העניין הוא כזה - איך אנחנו דואגים לא להגיע למצב הזה.

רן לביא: זאת אומרת, זה שיהיו עובדים או מטופלים שינצלו מצבים כאלה, זה לא בסדר, ולזה לא צריך לתת יד.

רן לביא: אבל כדי למנוע מלכתחילה את המצבים האלה, אני רוצה להציע שני מקומות שבהם לדעתי שני צמתים יכולים למנוע את האירוע הזה מראש.

רן לביא: הצומת הראשון, זה בעצם לייצר עד כמה שאפשר את ההתאמה הכי טובה בין העובד לבין המטופל.

רן לביא: פה יש תפקיד מאוד חשוב, ואני חייבת להגיד מהמפגשים שלי ללשכות, אני אומרת את זה בכל מקום, ללשכות יש עבודה נורא קשה, מורכבת, מאתגרת, רגישה, והרבה מהן עושות את זה, בעיניי לפחות בצורה מאוד טובה להבין את הצרכים של המטופל, כי לא כל מטופל דומה למשנהו.

רן לביא: להבין את הצרכים של המטופל.

רן לביא: להבין את המורכבות של המשפחה, של הסביבה.

רן לביא: יש פה נציגים של הלשכות שיידעו להסביר את זה יותר טוב ממני, ולמצוא את המטופל שיודע לתת מענה לצרכים האלה.

רן לביא: אם אנחנו מוצאים את המצ'ינג הזה, לפעמים אומרים זה כמו לזכות בפיס.

רן לביא: לא תמיד זה כמו לזכות בפיס, לפעמים אפשר לתת מענה לרוב הצרכים.

רן לביא: אבל להסביר למטופל מראש למה לצפות כשהוא מעסיק עובד זר.

רן לביא: ולהסביר לעובד למה לצפות לקראת העבודה שלו, שזה לא הולך להיות עבודה קלה של להעביר זמן מצד אחד, ולמטופל להסביר שנמצא איתו בן-אדם שגם לו יש צרכים.

עינת קולמן: המטפל מעניין רק כסף.

רן לביא: אני לא שותפה לאמירות האלה בשום פנים ואופן.

איתן בנימין: אבל זה נכון.

איתן בנימין: אפילו ברמה הסטטיסטית זה לא נכון.

איתן בנימין: זה לא נכון באופן אבסולוטי, וגם ברמה הפרקטית לא נכון, ואני מוכנה לתת על זה את המספרים.

איתן בנימין: ברגע שתהיה התאמה כמה שיותר נכונה – אני מאמינה שזה יצמצם באופן משמעותי.

אבתיסאם מראענה: מה צריך בשביל שהלשכה הפרטית שבחלם עושים עבודה מצוינת – מה צריך לעשות לנו, כמדינה, על מנת לאפשר לדבר הזה להתקיים ולעשות את המצ'ינג הזה הכי טוב שאפשר?

רן לביא: אני חושבת שהידע המקצועי נמצא אצל הלשכות.

רן לביא: הנקודה השנייה, ופה אני מציעה מה אני יכולה לתת בתוך הדיון הזה.

רן לביא: לממונה על זכויות עובדים זרים, יש את הסמכות לגשר בין שני צדדים בהנחה ששני הצדדים מעוניינים בכך.

רן לביא: כשאני מדברת על הצדדים, אני מדברת על המעסיק, המטופל ולעובד.

רן לביא: כבר עשינו גישורים כאלה.

רן לביא: אי אפשר בתוך דיון בכנסת מענה למקרים ספציפיים.

רן לביא: כל מקרה יש לו את הרגישויות שלו, וגם יש צד נוסף שאנחנו לא שומעים אותו כאן.

רן לביא: אנחנו כן יודעים לתת את המענה לגישור הזה.

רן לביא: אנחנו עשינו לא מעט גישורים כאלה.

רן לביא: רובם הגדול הסתיים בהצלחה.

רן לביא: אף אחד לא העובדים ולא המטופלים רוצים להשחית את זמנם בבתי משפט.

רן לביא: אם אפשר להגיע להסכמות ולהבנות, אנחנו נמצאים כאן בשביל לתת את המענה הזה.

אבתיסאם מראענה: אני מודה לך.

אבתיסאם מראענה: לאה גולדברגר, עמותה לחולי דמנציה.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

לאה גולדברגר: אני רוצה רק לקחת ולצמצם קצת את הסוגיה הזאת באמת לאוכלוסייה של אנשים עם דמנציה שמונה כ-200 אלף אנשים בישראל.

לאה גולדברגר: בתוך הקבוצה המאוד גדולה הזאת שמדברים עליה קשישים.

לאה גולדברגר: בתוך הקבוצה המאוד גדולה שמדברים על סיעוד, יש תתי קבוצות שגם הן מייצרות איזשהו מדרג נטישה.

לאה גולדברגר: אנשים עם דמנציה הם פחות מועדפים לעבודה.

לאה גולדברגר: הם נתפשים כקשים יותר בגלל התנהגויות מאדגרות, אלימות שיכולה לקרות כחלק מתקשורת לא מיטבית.

אבתיסאם מראענה: אבל פתרתם את זה מאוד יפה דווקא בהכשרות שאתם כן נותנות ונותנים.

לאה גולדברגר: ההכשרות לא קורות מספיק.

לאה גולדברגר: יש לנו קורסים דיגיטליים שאנחנו מנסים לעודד את המשפחות להביא לפני העובדים הזרים.

לאה גולדברגר: יש שיתוף פעולה עם הרשות שאמורים להביא אותנו בפני קבוצות חדשות שנכנסות לארץ, גם לא הייתה הכשרה ראשונה.

אבתיסאם מראענה: הסכמים בילטרליים?

אבתיסאם מראענה: עשיתם את ההכשרה הראשונית?

לאה גולדברגר: עוד לא הייתה הכשרה ראשונה.

לאה גולדברגר: היינו בקשר, אבל עוד לא הגענו לפחות להתחיל להגיע לפני קבוצות חדשות שנכנסות לארץ.

לאה גולדברגר: דיברו פה על מספרים מאוד גדולים שכבר קיימים, שנמצאים פה בארץ והם בלי הכשרה.

לאה גולדברגר: והנושא הזה של הכשרה שמה בצד את הכסף וסנקציות.

לאה גולדברגר: הנושא הזה של הכשרה הוא קריטי באותו מצ'ינג, כי עובד שלא מרגיש שיש לו את הכלים לעבוד, נבהל בפעם הראשונה שיש איזה אירוע חריג, איזושהי התמודדות עם חזרתיות, עם כפייתיות, נבהל ומיד רוצה ללכת.

אבתיסאם מראענה: איזו קבוצה של עובדות ועובדים זרים שכן מחזיקות ומחזיקים מעמד עם האוכלוסייה הזאת הספציפית של הדמנציה?

אבתיסאם מראענה: עם אנשים שיש להם יותר ניסיון בארץ, מה?

לאה גולדברגר: אנשים עם רקע יותר טיפולי - בכלל.

לאה גולדברגר: משפחות שיודעות לתווך יותר טוב איך לעשות, ואיך לגשת, ונותנות כלים וטיפים, ונמצאות קצת יותר בתוך המשולש.

לאה גולדברגר: הם מעורבים יותר כדי להיות חלק משמעותי בתוך ההרמוניה הזאת.

לאה גולדברגר: אבל זה קשה מאוד.

לאה גולדברגר: ולכן, אנחנו מאוד מנסים לדחוף את הנושא של ההכשרה, כי זה עוגן מאוד חשוב בתוך המצ'ינג הזה.

לאה גולדברגר: וזה לא רק לאנשים שמיועדים לאנשים עם דמנציה, כי הרבה פעמים אנשים מיועדים לאדם סיעודי, והירידה הקוגניטיבית מתחילה אחר-כך, ואז פתאום, רגע, מה קורה פה?

לאה גולדברגר: זה לא האדם שאנחנו רגילים, התנהגויות שלא הכרנו קודם, ואז נבהלים.

לאה גולדברגר: בהגדרה שלנו כל אדם שהוא בתחום הטיפול הסיעודי לקשישים, ולא רק, יש מקרים של דמנציה פחות מגיל 65, חייבים לעבור הכשרה בסיסית, בין אם זה הכשרה מרחוק באמצעות קורס דיגיטלי, בין אם זה מפגש פנים מול פנים במסגרת האוריינטציה או ההכשרה או כל דבר שיש כדי לתת כלים, כי המשפחה הזאת לא רק שאם יהיה מקרה נטישה נמצאים באיזושהי בלבלה וניסיון למצוא איזשהו עובד חדש, מטפל חדש, זה לנסות למצוא מחט בערימת שחת, זה לא כמו שדיברו פה קודם על זה שמורידים ומתפשרים על הכול, אז פה כבר באמת באים – רק תבואו, רק תבואו לטפל, כי אף אחד לא רוצה לעבוד עם המשפחות האלה.

לאה גולדברגר: אני רק רוצה להוסיף עוד משפט אחד לגבי התמריצים שהוזכרו לגבי מעברים גיאוגרפיים.

לאה גולדברגר: אני חושבת שחשוב שיהיו גם תמריצים לגבי עבודה עם משפחות של אנשים עם דמנציה, כדי לעודד כמה שיותר כן לעבוד עם המשפחות האלה.

לאה גולדברגר: ולהישאר איתם, וכן לתת איזשהו תמריץ על התמדה עם משפחה של אדם עם דמנציה, אז אחר-כך יוכלו לבקש.

אבתיסאם מראענה: איזה תמריץ?

אבתיסאם מראענה: מה היית עושה?

אבתיסאם מראענה: להאריך את השנים של השהות בארץ?

לאה גולדברגר: להאריך שהות.

לאה גולדברגר: לעבור לאזור גיאוגרפי אחר טוב יותר.

לאה גולדברגר: זאת אומרת כן אפשר לתת תגמול, בונוסים, מה שזה לא יהיה, כדי גם להודות לאנשים שכן עושים עבודה נהדרת עם משפחות עם אנשים דמנציה, וגם על אחרים שרוצים ומחפשים עבודה, לעודד אותם לא למחוק את המשפחות שלנו, ולא לתעדף אותנו.

אבתיסאם מראענה: כמו הקבוצה של קהילת הדמנציה בארץ, יש גם כל כך הרבה קהילות שגם רוצות העדפה.

אבתיסאם מראענה: כן.

אבתיסאם מראענה: אנחנו באירוע.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה גם לנצל את ההזדמנות ולשלוח את תנחומיי לד"ר נתי בלום, שבדרך כלל היא פה איתנו, ובהחלט דרכה נחשפנו לסוגיה הכול כך מורכבת.

אבתיסאם מראענה: האבא שלה נפטר, והיא קמה היום משבעה.

אבתיסאם מראענה: אז נתי שלנו, חיבוק מאוד מאוד גדול.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

מאיה בנדס: עו"ד מאיה, ממטה המאבק.

מאיה בנדס: אני רוצה לתת רקע ולענות אולי על השאלות ששאלת מה זו בעצם נטישה.

מאיה בנדס: איפה אנחנו מוצאים את המקור למה זו נטישה.

מאיה בנדס: אז כל נושא הנטישה של קטין או חסר ישע, בא לידי ביטוי בחוק העונשין בסעיפים 363, ו-368.

מאיה בנדס: יש את חוזר ראש מינהל אוכלוסין והגירה 2/11, שמדבר על מהי נטישה.

מאיה בנדס: הוא קובע כי הזנחה משמעותית או חסך בצרכיו הבסיסיים של הזקן, ביניהם נטישה.

מאיה בנדס: בעקבות הנוהל הזה, או במקביל אליו, יצא נוהל מתן הודעה מראש לפני התפטרות שבעצם הרחיב את הוראות חוק הודעה מוקדמת, ובעצם, אני לא אחזור על דברים שנאמרו פה, אבל מטה המאבק עשה עבודה, ובא עם מספר פתרונות שלדעתו יכולים לפתור את הסוגיה הזאת.

מאיה בנדס: הראשונה ביניהם – זה קידום פיקוח ואכיפה ייעודים לענף הסיעוד.

מאיה בנדס: היום, ברשות אוכלוסין והגירה, יש את היחידה שמפקחת על נושא הנטישה, אבל היא מפקחת על כלל - - - שמעסיקה עובדים זרים, בין אם זה בחקלאות – כל הדיווחים מגיעים לאותו אגף.

עינבל משש: זה לא מדויק.

עינבל משש: בוא נתחיל, הכול במינהל עובדים זרים בהתאם לתחומי האחריות.

מאיה בנדס: בתחום האחריות הזה, תקנו אותי אם אני טועה, יש עובד סוציאלי אחד שאחראי על בדיקת כל הדיווחים האלה, והעברתם למוקדים הרלבנטיים.

עינבל משש: יש שניים – מפקחת ארצית שהיא סיימה את העבודה שלה ואנחנו מחפשים עובד סוציאלי שישמש כמפקח ארצי.

עינבל משש: ויש לנו עובד סוציאלי של לשכות ומשפחות.

מאיה בנדס: גם שניים על 77 אלף אזרחים סיעודיים שמעסיקים עובדים זרים - נכון, לא לכולם יש בעיות עם נטישה, אבל יש רבים מהם - בין אם מוצדקים יותר, ובין אם מוצדקים פחות, והדברים האלה, לטעמנו, לא מטופלים מהמקום הזה.

עינבל משש: אבל זה לא שני עובדים סוציאליים אצלנו.

עינבל משש: בלשכות הפרטיות יש עובדים סוציאליים שלהם יש את החובה, לא רק את היכולת לבקר בבתים.

עינבל משש: טרום השמה, חודש אחרי, ופעמיים בשנה.

עינבל משש: חשוב להגיד.

מאיה בנדס: אין להם את היכולת לתת את הסנקציות או להפעיל את הסנקציות שלכם יש.

שריי גבאי נוריאל: חשוב להגיד שמעבר לגורמים המקצועיים כפי שעינבל אמרה, זה לפי תחומים ומקצועיות, יש גם יועצים משפטיים שמלווים את עניין השימועים וההליך המינהלי הזה בכל תחום ותחום.

שריי גבאי נוריאל: תחום חקלאות, תחום סיעוד, כל אחד עם המומחיות שלו.

מאיה בנדס: אני אתייחס למשהו שאמרתם קודם.

מאיה בנדס: אני דיברתי עם לשכות.

מאיה בנדס: לשכות אומרות לי באופן חד-משמעי, כשעובדים דווחו כנוטשים, יכולים לשים אותה מחדש את המשפחה חודשים ארוכים לאחר מועד הנטישה מבלי שהתבררה התלונה, וזה דבר שאנחנו יודעים אותו באופן ודאי.

משה נקש: קודם אנחנו חוסמים אותו - - - בצורה לא חוקית.

מאיה בנדס: לא.

מאיה בנדס: ההשמות נעשות באופן חוקי.

מאיה בנדס: אני אעבור לפתרון הבא.

עינבל משש: אני אשמח.

עינבל משש: תעבירי לי דוגמאות שאני אבדוק.

מאיה בנדס: אני אשמח כמובן להעביר לך.

מאיה בנדס: אנחנו באים ואומרים את הדבר הבא.

מאיה בנדס: כיום מדרג הענישה לעובדים זרים שמגיעים לבירור אצלכם, הוא גירוש או שלילת ההיתר, או קיצור ההיתר וכדומה.

מאיה בנדס: אנחנו באים ואומרים - בוא נאזרח את נושא הנטישות, ניתן גם את הכוח לידי האזרחים להגיש תביעות נוספות כנגד.

מאיה בנדס: אם היום נושא הנטישה מצוי בחוק העונשין, בואו ניתן לו דגש גם בחוקים האזרחיים שיאפשרו לאותם סיעודיים שנתבעים, גם להגיש תביעות שכנגד על נושא הנטישה, והדברים האלה היום לא נידונו עדיין בבית הדין.

מאיה בנדס: הם לא מקבלים מספיק דגש, והתביעות של כנגד מוגשות, או אי מתן יכולת להגיש תביעות כאלה בבית הדין לעבודה לא נידונות.

מאיה בנדס: אין היום את הדבר הזה.

מאיה בנדס: ולכן, אנחנו באים ואומרים – אפשר גם ליטול סנקציות אזרחיות כגון: הטלת קנס אזרחי על עובד שנטש מעל לגובה יכולת הקיזוז של הודעה מוקדמת שהוא לא נתן למטופל, והדבר לא בעצם יפגע בכבוד האדם, או ייתן איזושהי סנקציה חריגה של גירוש או שלילת ההיתר.

מאיה בנדס: מוקד טלפוני שזה משהו שאנחנו דיברו, וגם עלה בדוח הוועדה שדיברנו בדיון הקודם.

מאיה בנדס: מוקד טלפוני ייעודי לאותם מטופלים שלא מוצאים בהכרח תמיד את המענה אצל לשכות, או אצל חברות הסיעוד שמעסיקים במקביל.

מאיה בנדס: לא מוצאים את המענה ברשות האוכלוסין וההגירה.

מאיה בנדס: אין להם יכולת דיגיטלית להגיש תלונות באופן מקוון כמו שנותנת הפלטפורמה כיום, וכן לנושא הנטישות שהמוקד יפעל באופן מצומצם 24/7, על מנת לתת את המענה.

אבתיסאם מראענה: אני מודה לך.

אבתיסאם מראענה: דווקא, פה, במקום הזה של המוקד הטלפוני אני מאוד אשמח להפנות את השאלה שלי.

אבתיסאם מראענה: משרד הרווחה – יש לכם את 118 שאני אוהבת להתקשר אליו כאשר משעמם לי בחיים?

אבתיסאם מראענה: זה התחביב שלי.

אבתיסאם מראענה: מה התחביב שלך אבתיסאם?

אבתיסאם מראענה: – להתקשר לכל מיני מוקדים שהם משרדי הממשלה.

אבתיסאם מראענה: ..

אבתיסאם מראענה: אז ספרי לי עליו, האם הוא כתובת?

אבתיסאם מראענה: אני מבינה שיש פלטפורמה, יש פטליטיס, יש מיקרופונים, יש טלפונים.

חני שר: מוקד 118 קיים, עובד, ועובד 24/7, ויכול להוות פלטפורמה לכל אזרח ואזרחית במדינת ישראל.

חני שר: בנוסף, המשרד הולך, והיה לנו דיון פה, שוחחנו על זה בהפסקה פה בין שני הדיונים.

חני שר: הולכת לקום עוד איזשהו אגף במשרד שאמור לתת מענה לפניות של אזרחים, ואני הולכת להמליץ למשרד בעצם לחשוב על איך להקים איזושהי פלטפורמה שתיתן מענה איך להקים איזושהי פלטפורמה שתיתן מענה לנושאים שעלו.

אבתיסאם מראענה: אבל יש לכם פלטפורמה, אנחנו מדברות על אנשים שיתנו את המענה, יענו לטלפון.

חני שר: יש מי שעונה לטלפון.

אבתיסאם מראענה: אז למה אנשים מבקשים את זה בעצם?

חני שר: אני לא יודעת.

חני שר: מנסים להתקשר ל-118 ולהיעזר.

חני שר: ויכול להיות מהצד השני, שאולי במוקד 118, לא מיומנים לתת את כל המענה ולהתעסק - - -

אבתיסאם מראענה: יכול להיות, או שהם פשוט לא מיומנים וצריך להכשיר אנשים.

חני שר: יכול להיות.

חני שר: אני אומרת שצריך להכשיר את האנשים כי יש פה באמת גם עניין של יחסי עובד מעביד וכל מיני דברים.

חני שר: אני רושמת את כל הדברים שעלו פה כדי להציף אותם בתוך המשרד, כדי לראות איך אנחנו יכולים לפתח מענים יותר מדויקים.

אבתיסאם מראענה: חני, את בעצם אומרת שנשקלת אצלכם במשרד הרווחה כן שתהיה פלטפורמה, הכשרה, בעצם של צוות שיכול לתת מענה לאותה קבוצה שהיא מעסיקה, ויש לה את העובד הזר בבית שיוכלו לתת מענה על הסוגיות האלה של העסקה המיוחדת הזאת, גם לצד עניינים של – אני בדיכאון ואני לא יודע מה לעשות עם החיים שלי.

אבתיסאם מראענה: או שאני שמח היום מאוד ובא לי לצאת לשמש, למשל.

אבתיסאם מראענה: מהמם.

אבתיסאם מראענה: סוף סוף הספינה עגנה במשרד הרווחה, והמוקד הזה יש לו היתכנות.

אבתיסאם מראענה: טוב לדעת, אז אני יכולה להיות איתכם בקשר, כי אני מחפשת כתובת הרבה זמן.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

ליאור זיסר יוגב: אני מהמשרד לשוויון חברתי.

ליאור זיסר יוגב: אני ממש שמחה על הדברים שעולים פה, אני אומר שאצלנו במשרד פועלים שני מוקדים שבעל כורחנו הפכנו להיות צוות שמטפל בנושא הזה.

אבתיסאם מראענה: אתם רציתם, מה זה בעל כורחכם?

ליאור זיסר יוגב: ברגע שנהיינו כאלה, אנחנו רוצים באמת גם לסייע כמה שאפשר בתחום.

ליאור זיסר יוגב: גם המוקד לזכויות ניצולי שואה, וגם המוקד כוכבית 8840 לאזרחים ותיקים מקבלים מאות פניות בנושא מדי חודש.

ליאור זיסר יוגב: בתקופת הקורונה היו בממוצע 1,500 פניות בנושא סיעוד שבערך מחציתם יהיה בתחום של עובדים זרים.

ליאור זיסר יוגב: לצערנו, אין לנו את הסמכות הממשלתית לפעול בכיוון, אז באמת, בשיתופי פעולה מול רשות האוכלוסין, מול הקו החם של המוקד של המוסד לביטוח לאומי, וגם באופן עצמאי בפנייה ישירה ללשכות פרטיות.

אבתיסאם מראענה: מה זאת אומרת אין לכם סמכות?

ליאור זיסר יוגב: המשרד לשוויון חברתי הוא לא הגורם שמפעיל מתווך, נותן אישור והיתרים לעובדים זרים.

ליאור זיסר יוגב: אנחנו פועלים למיצוי זכויות ולסיוע לאזרחים ותיקים וניצולי שואה.

ליאור זיסר יוגב: לכן, אנחנו פועלים באמצעות שיתופי פעולה הטובים שיש בין המוקד שלנו, למשל המוקד של המוסד לביטוח לאומי, יש לנו קו חם, ואנחנו מעבירים שיחות פרטניות נושאים של רשות האוכלוסין.

ליאור זיסר יוגב: באופן דומה, אנחנו מנסים מנגנון של שיתוף פעולה רציף לא רק בתחום הזה של עובדים זרים, ופשוט, המוקדנית שלנו, נותני השרות נאלצים לפנות באופן ישיר.

ליאור זיסר יוגב: שואלים את האזרח הוותיק מי הלשכה שמטפלת בך, מי חברת הסיעוד שנותנת שירות, ממש פונים ורודפים עד שהם מקבלים מענה ומבקשים לסייע ולהביא גם עובד מחליף.

איתן בנימין: תצייני שאתם במקום השלישי בטיב השרות, בשרות המדינה.

ליאור זיסר יוגב: באמת, הפתעת אותי, לא ידעתי, אבל אני שמחה לשמוע.

ליאור זיסר יוגב: אני ארצה לדעת מי מקום ראשון ושני כדי לעקוף אותם בשנה הבאה.

ליאור זיסר יוגב: אני כן אומר, שמבחינתנו יש מענים.

ליאור זיסר יוגב: שוק העבודה הוא שוק דינמי, מתחלף.

ליאור זיסר יוגב: אנחנו רואים את זה בכל הענפים ולא רק בענף הזה.

ליאור זיסר יוגב: הפיטורין הגדולים בעקבות הקורונה שרואים תחלופה מאוד גדולה בשוק העבודה, ואני בטוחה שזה משפיע גם על הענף הזה ומייצר, ולעומת מישהו שעובד היום מהיי-טק, מחברה אחת לאחרת, פה יש תלות של אדם סיעודי שצריך את העובד הזר, והנטישה הזאת היא לא עוד תחלופה בשוק העבודה.

ליאור זיסר יוגב: אבל שני דברים שיכולים לתת פה מענה, וזה גם עלה בדיון הקודם מתוך המלצות הדוח של הצוות הבין-משרדי.

ליאור זיסר יוגב: באמת, שתי המלצות שהופיעו בדוח, ולדעתי יישומן יתרמו מאוד ויסייעו לאותם סיעודיים ובני משפחה שחשים נטישה מעובדים זרים.

ליאור זיסר יוגב: 1.

ליאור זיסר יוגב: לייצר מדרג שמגדיר מה הקושי של הסיעודי, ובהתאם לזה מקבל עובד זר לטפל דווקא בחולים הקשים יותר.

ליאור זיסר יוגב: אם הם סיעודיים – אז עלה סופניים, עלה אונקולוגים, עלה מעל גיל 90 שמדובר באנשים לקראת סוף חייהם, ואז יש פחות מוטיבציה של עובדים זרים לעבוד אצלם.

ליאור זיסר יוגב: אבל אם הם מחויבים לעבוד עבור מדרג מסוים של רמת קושי או חולי, או מצב סיעודי, אז יש פה יכולת באמת לתת להם העדפה בבחירה של העובד הזר.

ליאור זיסר יוגב: הסעיף השני, היכולת בהמשך לייצר איזשהו תאגיד שיעסיק ישירות, כמו חברת כוח אדם, עובדים זרים שפנויים להשמה מידית.

ליאור זיסר יוגב: גם אם נטש עובד, יש חלופה, יש פתרון שיכול להגיע מחר בבוקר.

אבתיסאם מראענה: כן.

אבתיסאם מראענה: המאגר הזה מעניין של עובדים זרים שישבו - מה יעשו כל היום?

אבתיסאם מראענה: איך תנהלי אותם בזמן ההמתנה?

חני שר: אני חושבת שהשוק היום הוא כזה שהצורך עולה – מה שנקרא - הביקוש עולה על ההיצע.

חני שר: ועל כן הסבירות שיישב עובד זר ללא עבודה מאוד קטן.

אבתיסאם מראענה: נקש, מה אתה אומר על הרעיון הגאוני הזה?

אבתיסאם מראענה: אני לא מזלזלת בו.

אבתיסאם מראענה: הוא חשוב, הוא עולה המון.

משה נקש: יש פה איזו סתירה בין הדברים.

משה נקש: אם אומרים מצד אחד, צריך שיהיה פה מאגר של עובדים.

משה נקש: מצד שני, יש ביקוש כזה גדול שמהר ייקחו אותם, אז לא יהיה מאגר.

משה נקש: זה לא משהו שלא חשבנו עליו.

משה נקש: גם אצלנו, וענבל, העלתה את זה, זה היה לה גם מסגרת הצוות, והנושא של תאגידים.

משה נקש: חשבנו אולי על הרעיון הזה של איזשהו גוף, תאגיד, שתהיה לו אפשרות לתת מענה מידי, מחליפי – יש לנו כל מיני רעיונות, זה כדיין לא התפתח לכדי משהו שהוא יישומי, אבל זה מה שאנחנו חושבים עליו.

משה נקש: אגיד את המורכבות של זה, כי בסופו של דבר, עובד זר שממתין במאגר הזה, צריך לדאוג לו למגורים, צריך לדאוג לשכר, יש פה מורכבות מאוד גדולה, אנחנו צריכים לקחת הכול בחשבון, ולראות אם אפשר לייצר פה איזה פתרון.

משה נקש: לא פוסלים על הסף שום דבר.

אבתיסאם מראענה: יש מקבילה לדבר הזה, אולי שהוא נמצא דווקא במקומות שאני יכולה לחשוב עליהם ככה בשלוף, כל מה שקשור בחינוך, וכל מה שקשור ברפואה.

אבתיסאם מראענה: בעצם, בחינוך, סייעות בגני ילדים מחליפה מידית.

אבתיסאם מראענה: סייעת מחליפה.

אבתיסאם מראענה: מורה מחליפה.

אבתיסאם מראענה: יש את כל הדבר הזה.

אבתיסאם מראענה: שווה אולי לבחון.

אבתיסאם מראענה: הרי ילדים בגני ילדים, לא ישאירו אותם לבד עם הגננת או הגננת המשנית.

עדי יעקובי: הבעיה בנטישות שאנחנו דג מאוד קטן והם מרגישים כרישים.

עדי יעקובי: אני רוצה משפט.

עדי יעקובי: לנו אין כוח להילחם בעובד.

עדי יעקובי: אם אני הולכת למקום עבודה, ואני נכנסת לעבוד, ואני חותמת על הסכם עבודה מול המעסיק שאני צריכה לתת התראה של חודש מראש לצורך העניין אם אני רוצה לקום וללכת, ואני יודעת שאני צפויה לקנסות של א', ב', ג' במידה ולא, ואני אלך ואתבע בבית משפט אם אני אעשה את זה ואני אפסיד, כי זה החוק מחייב.

עדי יעקובי: רוב האנשים הפשוטים, הקטנים כמונו, אני לא יודעת אם מישהו מהאנשים פה שעונה לנו, נאלץ חלילה אי פעם להעסיק עובד זר, לעשות מדרג, או לעשות איזושהי בקשה, זה סליחה, שטויות, כי עובד שרוצה עכשיו לעבוד ולחדש את הוויזה, יבוא ויגיד – כן, כן, לכל עבודה, ואחר-כך יעזוב.

עדי יעקובי: אנחנו לא יכולים לנהל מולם את המאבק הזה.

עדי יעקובי: תנו לנו לשלם את הקצבה של ביטוח לאומי, או מה שאנחנו צריכים לשלם לאותם תאגידים, חברות, יוציאו להם תלושים, יעשו איתם את החוזה, ויילכו איתם לבתי-משפט שהם עוזבים.

אבתיסאם מראענה: תודה, עדי.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, יריב.

אבתיסאם מראענה: תתייחס לכל העניינים של הלשכות הפרטיות.

יריב לוין: אני יושב-ראש עמותת "אחי עוז", זו עמותה שמאגדת את הלשכות הפרטיות.

יריב לוין: מדברים פה מכל כיוון, ושוכחים מי באמת נמצא בחזית.

יריב לוין: כאדם שעושה את העבודה הזו ב-22 השנים האחרונות, וגם מייצג המון מעסיקים, וגם לשכות, ומסייע בכל מה שאפשר, ולא בהכרח רק דרך החור של הגרוש.

יריב לוין: אני יכול להגיד, אנחנו עושים רוב הלשכות, אני לא יכול לדבר בשם כל הלשכות עבודת קודש.

יריב לוין: אני קם כל בוקר, אני אומר לכם, שאני פוסט טראומטי מהתחום הזה.

יריב לוין: מעבר להיותי עד לפני שמונה חודשים מטופל באבא, שסבל מדמנציה, זכרונו לברכה.

יריב לוין: עם אח סיעודי, צעיר, זאת אומרת, מכיר מעבר לפן המקצועי, גם בחיי האישיים מסביב לשולחן השבת, יש עובדים שהם מטפלים, או חלקם לפחות קיבלו בבני משפחה, ועדיין מטפלים בבני משפחה.

יריב לוין: עכשיו נוספה לנו מטפלת גם לחמותי שתחיה ותאריך ימים.

יריב לוין: כל המצוקות שאתם מעלים פה, תנסו לחשוב, הכול מרוכז ומזוקק ללשכה הפרטית.

יריב לוין: השיחות שלי מבוקר עד ערב, זה עם אנשים שנפל עליהם באבחת חרב, סדין אדום, דגל שחור.

יריב לוין: אני מתעסק עם אנשים שאתמול בלילה הלכו לישון בריאים, וקמו בבוקר משותקים.

יריב לוין: חולים אונקולוגים, פצועי שייטת, פצועי צה"ל, נכי צה"ל.

יריב לוין: מהמגזר הערבי, מהמגזר הדרוזי, מכל מגזר שאתם יכולים לחשוב, שם אנחנו נוגעים.

יריב לוין: אנחנו הכתובת הראשונית לכל בעיה.

יריב לוין: יש לי גם ילדים עם צרכים מיוחדים שאני מטפל בהם.

יריב לוין: אני יכול להגיד, לא בכל מקרה אפשר לטפל בבית עם עובד זר.

יריב לוין: עם כל הכבוד, גם כאשר אבא שלי לא היה ישן בלילות, אז חבר'ה, אני הייתי בא אחר העבודה, ויושב איתו בלילות, ונותן לעובד הזר לישון את הלילה.

עינת קולמן: כמה אתה מתאמץ עבור הלקוח?

יריב לוין: כמה שצריך.

יריב לוין: כל עוד הלקוח מקשיב לרעיונות ולעצות שהתאגיד נותן לו, כי אם האבא או האמא לא ישנים בלילה, גב' קולמן, והמשפחה מסרבת לתת להם אמצעים, או לתמוך בעובדת שתטפל, או שלא תצטרך לטפל בהורה בלילה, כי יש לה את משך היום לטובת העניין - - -

עינת קולמן: זו חארטה, האישה ישנה בלילה...

יריב לוין: זה לא ויכוח כרגע, גב' קולמן, ביני ובינך.

יריב לוין: תני לי בבקשה לסיים את דבריי.

יריב לוין: תודה רבה.

איתן בנימין: אתה מעוות את הדברים, את המציאות.

איתן בנימין: המציאות היא לא כזאת.

יריב לוין: איתן, אני נמצא בחזית הזו 22 שנים.

איתן בנימין: אתה לא נמצא בבתים 24 שעות, אתה מעוות את המציאות.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, לא להפריע.

יריב לוין: לגבי חולים סופניים.

יריב לוין: יש לי גם סניף בפתח תקווה, אני עובד המון מול בית החולים בילינסון בכל מה שקשור לחולים אונקולוגיים.

יריב לוין: אני יכול להגיד לכם, אצלי בלשכה הפרטית, הנושא של חולים אונקולוגים זה ראשון במעלה.

יריב לוין: זו נישה שלצערי אין בה פרנסה, אבל יש בה המון שליחות.

יריב לוין: משום שתוחלת החיים אצל המטופלים האלה היא תוחלת חיים קצרה, אבל אני שמתי לי למטרה, אני, וכל הצוות, קודם כל לסייע לאנשים האלה.

יריב לוין: הייתה יש קודם בת של חולה אונקולוגי שנפטר לצערנו, יש פה פתרונות.

יריב לוין: רשות ההגירה, אני יכול להגיד בראשות ענבל ממש, נקש, ואפילו שריי ויאיר וכל הצוות, עושים איתנו המון פעמים קבוצות חשיבה, לא מספיק לטעמי.

יריב לוין: אבל עדיין בקבוצות חשיבה, ובדיונים, בסיעור מוחות שאנחנו נמצאים, מצליחים בדרך כלל למצוא את הפתרונות.

יריב לוין: סתם כדוגמה, דיברו קודם על חולים סופניים שתוחלת החיים שלהם הם 60 יום, אז אפשר לקחת את האוכלוסייה של ה-8-13, שאמורה לשמש רק את הנכים הצעירים בעלי שירותים מיוחדים של 188, ולתת להם את האופציה – בואו תעבדו בינתיים עד שנמצא, ועד שימצאו, שזו תהיה הנישה של טיפול בחולים סופניים.

יריב לוין: אני יכול להגיד לכם, שאני הופך להיות כומר, או לא משנה מה, כדי לשכנע עובד זר לקחת משהו שאנחנו יודעים מראש שתוחלת החיים – אף עובד זר לא רוצה לקחת משהו שתוחלת החיים שלו הוא חודש או חודשיים.

אבתיסאם מראענה: זאת אומרת, יש פה מטופל, אבל אתה חוסך ממנו את זמן מוות של המטופל, את הסוף של העבודה שלו...

יריב לוין: התפקיד שלנו זה קודם כל להנעים לאנשים את החיים שלהם בכל נקודת זמן.

יריב לוין: אנחנו משתדלים לעשות את זה.

יריב לוין: אני תמיד אומר למעסיקים – מגן עדן לא בורחים.

יריב לוין: זאת אומרת, אם העובד יהיה לו טוב, ולא משנה כמה זמן הוא יעבוד אצלך, הוא ישרוד.

יריב לוין: אני יכול לספר לכם על עשרות אם לא מאות מקרים של עובדים שהרימו את הכפפה, גם בידיעה שהמעסיק לא ישרוד יותר מחודש או חודשיים.

יריב לוין: צריך לחשוב על הנפש של העובד.

יריב לוין: העובד של אבא שלי, כאשר אבא שלי נפטר, חודש ימים אחרי נכנס לדיכאון.

יריב לוין: ניסיתי להעביר אותו לאחי, כי גם אחי היה צריך מטפל, ולא הצלחתי, וזאת משום שהבחור נפשית היה זקוק לעזרה וטיפול.

יריב לוין: לקחנו, טיפלנו, תודה לאל, היום הוא מטפל בילד עם צרכים מיוחדים, ואנחנו כרגע בשלב של וועדה.

יריב לוין: זאת אומרת, התאגיד או הלשכה הפרטית, באמת, אני שומע הרבה דברים.

יריב לוין: דיברה פה גב' בניטה, שאנחנו מכירים המון שנים, על זה שהתאגיד לוקח את ה-300 שקלים.

יריב לוין: זה לא 300 שקלים שהתאגיד לוקח, זו אגרה שמשרד הפנים מחייב אותנו לסייע לכם לשלם עבור חידוש ההיתר, או 180 עבור חידוש אשרת העבודה.

יריב לוין: יש שני דברים עיקריים שבהם אפשר יהיה לפתור המון מהמצוקות שעלו פה על השולחן, ואני מכיר את כולם, ומזדהה עם כולם.

יריב לוין: הדבר הראשון, חייבים ליצור זיקה בין הלשכה הפרטית למטפלים הסיעודיים.

יריב לוין: ואני יכול להגיד לכם ממרום שנותיי בתחום, ברגע שעובד מרגיש שהלשכה היא הכותבת שלו, היא האבא והאימא שלו לכל דבר, גם בדברים הכי פשוטים, או הכי לא קשורים.

יריב לוין: לדוגמה, אתמול הייתה לי עובדת שיש לה בעיה בשחלות והיא מדממת, הפכנו עולמות וסייענו לה.

יריב לוין: היא נוסעת עכשיו לטפל בהודו.

יריב לוין: דיברנו, ובקיצור, הלשכה ברגע שהיא נותנת שרות לעובד, והיא גורמת לו להרגיש שזה האבא והאימא, העובד גם במקרים לא פשוטים מקשיב ללשכה ונשאר.

יריב לוין: היה לנו מקרה לא מזמן עם גב' שירי לב רן, ונעה נאמן, על עובדת שהחליטה – עובדת מהבילטרלי שהחליטה מרגע לרגע שהיא עוזבת.

יריב לוין: אמנם נתנה מכתב, אז בסדר, זו לא נטישה, ואני מאוד כעסתי כי לא היה לה שום סיבה לעזוב, למעט שדרוג השכר כמובן.

יריב לוין: בשיחה או כניסה של עובד סוציאלי בכיר שלי לבית המטופל, הצלחנו לפחות בשלב זה להרוויח עוד חודש או חודשיים של הישרדות של העובדת בבית המעסיק.

יריב לוין: הדבר הנוסף – רוויה כמותית של עובדים זרים.

יריב לוין: ברגע שיש מחסור, ודיבר על זה איתן בנימין, על המחסור בעובדים זרים.

יריב לוין: ברגע שהשוק הזה יגיע לרוויה, כרגע, השוק עובד באבטלה של אחוז וחצי.

יריב לוין: זאת אומרת, אצלי בלשכה בכל רגע נתון, יש אחוז וחצי מובטלים שזה כלום.

יריב לוין: עם אחוז וחצי מובטלים, אי-אפשר לנהל משברים.

יריב לוין: אי-אפשר לנהל את המקרים הקיצוניים.

יריב לוין: אי-אפשר לתת מענה לחולים אונקולוגים.

אבתיסאם מראענה: כמה אתה צריך שיהיה לך בלשכה בעצם בשביל שתוכל להתנהל, כשאתה מדבר על רוויה?

יריב לוין: כמה צריך?

יריב לוין: בואי נגיד שאם הייתי לפחות מכפיל את זה, זאת אומרת, צריך לקחת בחשבון שאנחנו חייבים לעמוד על 97%, כי אם לא, אז יש עלינו סנקציה.

יריב לוין: זאת אומרת, אני לאורך שנים, עומד על 1.5% מובטלים, ויש תקופות גם של 1%.

יריב לוין: צריך לקחת בחשבון ברגע שיש מספיק עובדים והעובד יודע שברגע שהוא יוצא לשוק העבודה הוא לא יכול לעשות שופינג, אלא לקחת את העבודה שלעניות דעתה של הלשכה תתאים, עובדים יעבדו.

יריב לוין: לעובדים היום יש 90 יום בין עבודות, הם עושים שופינג, והם מחפשים לעצמם את העבודות.

רענן שנהב: אין להם הגבלה היום.

אבתיסאם מראענה: למה?

אבתיסאם מראענה: יש להם הגבלה.

רענן שנהב: אין הגבלה של 90 יום כבר.

רענן שנהב: מאז שהקורונה התחילה, הורידו את ההגבלה הזאת.

יריב לוין: לא.

יריב לוין: רענן, אתה טועה, ואפילו מטעה.

יריב לוין: יש 90 - - -

שריי גבאי: יש הגבלה שמצויה היום בחוק הכניסה, שקובעת 90 ימים, אחרת יש סנקציות.

שריי גבאי: אם הוא לא משתבץ - - -

רענן שנהב: היא ירדה בעת תחילת הקורונה.

שריי גבאי: מה שהרשות עשתה, זה פרסמה אכן ב-16 למרץ בראשיתה של הקורונה, הקלות לגבי עובדים שבין 51 ל-63 חודשים שהיו אמורים להשתבץ במהירות כעובדים מחליפים.

שריי גבאי: עדיין ניתנו להם 90 ימים למציאת מעסיק.

שריי גבאי: אמרנו שבמקרים האלה אנחנו לא נעמוד בדווקנות על סד הזמנים בשביל להגביל את ההיצע של העובדים.

אבתיסאם מראענה: הסיפור הזה שעושים שופינג שלושה חודשים – מה זה?

יריב לוין: אני אסביר.

יריב לוין: ברגע שעובד סיים עבודה, גם אם נפטר המעסיק או עבר לבית אבות, פוטר או התפטר, לא משנה כרגע מה סיבת העזיבה, יש לו 90 יום עד קבלת הסטטוס.

אבתיסאם מראענה: אבל קראת לזה שופינג, למה אתה מתכוון?

אבתיסאם מראענה: עובדי ניקיון, או גם וגם.

שמחה בניטה: כן, גם זה, למה לא?

יריב לוין: יש מאכערים שמבטיחים לעובדים ויזה בבתי אבות, כי עכשיו נכנס הנושא של בתי אבות, אומרים להם – אל תדאגו, יהיה לכם ויזה.

יריב לוין: העובד הזר משלם כל חודש על הוויזה הזאת, מדפיסים לו במדפסת ברזולוציות גבוהות, והם בהרגשה שהם יכולים לעבוד בבית אבות ומקפים 7,000 או 8,000 שקלים עבור שמונה שעות ביום.

יריב לוין: ובינתיים, הם צפים על הלשכה שלי, לי, לפחות בלשכה יש שניים כאלה.

יריב לוין: זה דבר אחד.

יריב לוין: כשאני דיברתי על השופינג – אני יכול לשלוח אותו עכשיו למקרה אחד, שני מקרים ביום.

יריב לוין: הוא יילך ויבחר לעצמו את העבודה המתגמלת יותר והקלה יותר.

יריב לוין: לצערי, משום שיש מחסור היום, ויש היצף במקרים, העובדים יודעים לבחור לעצמם את העבודה.

יריב לוין: אתן לך דוגמה אחת, עובדת שלי שהגיעה מהבילטרלי חודשיים עבדה, נפטרה המעסיקה, גב' תובל, והתקשרנו אליה – בואי אלינו ללשכה ונחפש לך עבודה אחרת.

יריב לוין: אמרה חבר'ה, אל תפריעו לי, אני כרגע עושה שופינג, או מחפשת לעצמי עבודה מתגמלת בירושלים.

יריב לוין: חודשיים בארץ, גברתי, היא מצאה עבודה ב-8,000 שקלים – כנראה שאנשים שיש להם את האמצעים.

איתן בנימין: זה מה שאנחנו משלמים – 8,000 שקלים.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: אבל היא מתחילה מ-8,000 נטו.

אבתיסאם מראענה: האם דיווחת על זה לרשות האוכלוסין?

יריב לוין: לא, מה יש לדווח?

יריב לוין: היא לא פעלה באופן לא חוקי.

יריב לוין: היא הלכה ומצאה לעצמה עבודה.

עינת קולמן: הן עושות את זה גם לפני שהן באות לארץ.

עינת קולמן: לי היא עשתה את זה כשהיא הייתה בחו"ל, הגיעה לארץ, לקחה רק את המקפצה של היתר העסקה של אמא שלי לעבודה אצל הגברת.

יריב לוין: יש מקרים, חשוב מאוד להבין, שיש לגיטימציה.

יריב לוין: מה שאני מציע, זה קודם כל אכיפה.

יריב לוין: לתת קצת יותר זיקה ללשכות מול העובדים הזרים.

יריב לוין: אתן דוגמה.

יריב לוין: כשאני מביא עובד זר, בואו נגיד במעסיק הראשון הוא החליט שלא מסתדר לו ויש גם מקרים כאלה.

יריב לוין: הרי לא תמיד אנחנו יכולים לחזות איך תיווצר הכימיה בין המעסיק לבין העובד, זה הדבר היחיד שהוא בגדר נעלם.

יריב לוין: עדיין העובד יכול ללכת לכל לשכה אחרת.

יריב לוין: במידה או בהנחה והעובד יודע שהוא כבול, אני אקרא לזה בכוונה כבול ללשכה, אבל הוא יודע שהוא יכול למצוא עבודה, במלים עדינות יותר, הוא יכול למצוא עבודה רק דרך הלשכה שהביאה אותו לארץ, בוא נגיד, 40% מהמקרים של עזיבת מעסיקים לא היו קורים, כי למה?

יריב לוין: כי אצלי, לדוגמה, אם עובדת הייתה עוזבת בגלל ענייני או פערי שכר שהיא החליטה עכשיו שמגיע לה יותר, ולדוגמה, לא יכולתי לסרב לעזיבה שלה את המעסיק, כל מעסיק אחר שהייתי מוצא לה, הייתי מוצא לה בדיוק באותה רמת שכר.

יריב לוין: זאת אומרת, אם היא הייתה יודעת את זה מלכתחילה, היא לא הייתה עוזבת מעסיק.

איתן בנימין: היא הייתה הולכת לתאגיד אחר.

יריב לוין: זה שאמרתי, איתן.

יריב לוין: אם העובדת תהיה מחויבת ללשכה לפחות לשנה הראשונה, 80% מהנטישות או מהעזיבות או מההתפטרויות לא היו קורות.

שמחה בניטה: הבטיחו שהבילטראלי לא יאפשר להם, ככה הבטיחו.

שמחה בניטה: שהעובדים הבילטרליים יהיו 24 חודש אצל המטופל והם לא יוכלו ללכת ולחפש עבודה אחרת.

שמחה בניטה: אז אני כבר לא יודעת מה הבטיחו.

יריב לוין: אני לא יודע.

איתן בנימין: צריך לקרוא את ההסכם הבילטרלי הסכם היישום שהוא חסוי, אני לא יודע למה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לעשות סדר, כי אני רוצה לסיים.

יריב לוין: דבר אחד אני חייב להציף.

יריב לוין: כל הנושא של מחליפים.

יריב לוין: בשל המחסור, יש היום עובדים שמחליפים לאלה שיוצאים לחופשת מולדת, אני חייב להציף את זה, כי זה משהו שהוא חורה לי.

יריב לוין: השכר שעובד, אם פעם עובדים היו נכנסים כמחליפים והיו מרוויחים סדר גודל כמו של העובד שהיה לפניהם שיצא לחופשת מולדת, למשל 5,000 היום נהיה דבר חדש – הם קבעו תעריף יומי.

יריב לוין: התעריף נע בין 350 ל-450 ליום.

יריב לוין: כאשר תוחלת החופש של העובדים בממוצע זה סדר גודל של חודש וחצי.

יריב לוין: תנסו לחשוב חודש וחצי לפי 350 שקלים, זה סדר גודל של 15,000 שקל למטופל סיעודי, שבדרך כלל המחליפים האלה, אני אומר את זה פה, מודה ומתוודה מול רשות ההגירה, בדרך כלל הם לא חוקיים כי אין ברירה, זה מה יש, ואם זה כאלה של 450 שקלים, זה מגיע ל-20,000 אלף שקל על חודש וחצי שעובד המקורי שלהם יצא לחופשת מולדת.

יריב לוין: זה משהו שאני אומר את האמת פשוט מתפלץ, לא יכול להיות שהמטופלים הופכים להיות מסחטה בשל המחסור.

רענן שנהב: היינו שמחים כתאגידים שהרשות תפרסם באתר שמאפשר לקבל פרטי מידע על עובד זר את ההיסטוריה התעסוקתית שלו, כמה נטישות היו לו, זה לא קיים.

רענן שנהב: סך הכול מעסיק שפונה בפייסבוק - - -

עינבל משש: עובד שנטש לא ממשיך לעבוד.

עינבל משש: תגיד לי, כשאתה מגיש בקשה, אז מקבל אישור או לא אישור?

רענן שנהב: אבל זה לא אומר - - -

שריי גבאי נוריאל: יש לזה תשובה חוקית, כי גם שאל על זה איתן.

שריי גבאי נוריאל: איתן פונה אלינו לא מעט, אם אני לא טועה בעניין הזה של לדווח על איזשהו הליך נגד עובדת זרה בעקבות תלונה שהוא הגיש, ויש לנו לא מעט פניות.

שריי גבאי נוריאל: אז אני אומר, משום שאנחנו נוקטים בהליך מינהלי ולא פלילי, זאת אומרת, חוק העונשין לא חל בתלונות שאנחנו מטפלים בהם, אנחנו לא יכולים לחשוף מידע, זה הליך של צד ג' נגד עובד/עובדת זרה.

שריי גבאי נוריאל: לא יכולים לחשוף שום מידע שנוגע לצד ג' מבחינת החוק.

איתן בנימין: איך זה קשור לחוק הגנת הפרטיות אני לא הבנתי.

רענן שנהב: מה שקורה זה שאותה עובדת שנטשה מעסיק, ושהלשכה אחרי שבעה ימים רק תדווח על זה, זה מה שהנוהל מאפשר לה.

רענן שנהב: אפילו היא הייתה מדווחת באותו יום.

עינבל משש: התפטרה או נטשה?

רענן שנהב: נגדיר שהיא נטשה.

עינבל משש: ולא דיווחה הודעה מוקדמת.

רענן שנהב: אפילו אם הלשכה דיווחה הודעה מוקדמת.

רענן שנהב: אותה עובדת הולכת - - -

אבתיסאם מראענה: היא שואלת אותך שאלה, ואתה אומר נניח.

רענן שנהב: לא.

רענן שנהב: עובדת נטשה לנו מעסיק.

רענן שנהב: אנחנו שעתיים אחרי הנטישה דיווחנו לרשות, ואחרי שעה קיבלנו אישור שהעובדת נטשה.

רענן שנהב: העברנו דיווח מסודר מטעם עובד סוציאלי אחראי של הרשות, ונמסר לנו שהעובדת נחסמה.

רענן שנהב: קיבלנו כבר אישור ממנהל אכיפה שהעובדת בבירור ולא ניתן יהיה לשבצה לעבודה.

רענן שנהב: מה קורה עם העובדת הזאת היא יושבת רגל על רגל?

רענן שנהב: היא הלכה ללשכה אחרת, קיבלה עבודה ושובצה לעבודה.

רענן שנהב: עובדת שם כבר חודש, אנחנו יודעים באיזו לשכה, והלשכה אומרת – לא ידענו - - -

אבתיסאם מראענה: אולי תפנה - - -

עינבל משש: אף פעם לא שמעתי אותך במשרד, רק בכנסת.

אבתיסאם מראענה: אני לא פתחתי עכשיו לשכה שבה אני בדיוק התדיין על כל דבר ודבר, זה לא עובד, זה לא נכון, לא ככה מנהלים ועדה.

אבתיסאם מראענה: עינבל, להבא, אני מבקשת לכל מי שיהיה לו רשות דיבור, ואני חייבת לסיים, אני פה לא דנה במקרים פרטיים.

אבתיסאם מראענה: אני לפעמים שומעת ואני רוצה לשמוע.

אבתיסאם מראענה: תפנה אלינו, ותגיד – פנינו, עשינו, ואנחנו רוצים את ההתערבות שלך – בשמחה גדולה.

אבתיסאם מראענה: אבל לא כך לעשות לי את הדיון הזה.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אביבה שומיל: אני שמחה שהגעתי לפה.

אביבה שומיל: אני לא אבוא לקטר או להאשים.

אביבה שומיל: יש לי אמא בת 82 ניצולת שואה, סיעודית במצב קשה, דמנטית בשלב 7, שזה אומר בעיות בליעה והכול.

אביבה שומיל: אני לא יאשים את כל המשרדים.

אביבה שומיל: מה הפתרונות?

אביבה שומיל: מ-2012, אני מטפלת בה.

אביבה שומיל: מה לדעתי הפתרונות שיביאו לאנשים במצב של אימא שלי שזה יעזור.

אביבה שומיל: מהניסיון שיש לי מכל מה שעברתי.

אביבה שומיל: באוגוסט 21, הגיעה מטפלת מהודו.

אביבה שומיל: הגיעה באוגוסט 2021ף אחרי חודש אמר לי אני נוטשת.

אביבה שומיל: לא ידעתי מה לעשות, אמרתי בואי נגיש בקשה לבית-המשפט.

אביבה שומיל: הגשתי בקשה סעד זמני לביטול ההודעה המוקדמת שהיא נתנה של השבעה ימים.

אביבה שומיל: כבוד השופטת אמרה – אני לא מבינה מה את רוצה, זה חג עכשיו, אני נותנת לך עוד שלושה ימים.

אביבה שומיל: נתנה לי שלושה ימים, ואז היא קבעה לי דיון.

אביבה שומיל: אחרי שלושה ימים הגענו אני, התאגיד הגיע לדיון, ואז אמרתי לכבוד השופטת, תראי, אני לא באתי פה לבזבז לך את הזמן כדי שתגידי לי שיש חוק העיסוק ושהיא חייבת ללכת.

אביבה שומיל: מה שמצאתי ברשות האוכלוסין, נוהל שיצא ב-3 לפברואר 2020, יצא חוזה על ידי הגב' שירלי ששון, מנהלת אגף להסכמים בילטרליים, והוא רלבנטי לכלל העובדים.

אביבה שומיל: מה זאת אומרת?

אביבה שומיל: למדינת ישראל יש הסכמים בילטרליים עם הפיליפינים ועם סרי לנקה שמחייב כל עובד זר שמגיע, הוא מחויב להישאר שלושה חודשים אצל המטופל.

אביבה שומיל: מי שלא מגיע משם אז לא.

אביבה שומיל: באה הגב' ששון הוציא את הנוהל ואמרה – במקרים חריגים של אנשים עם דמנציה, וסיעודיים במצב קשה – החוק הזה חל גם עליהם.

אביבה שומיל: אבל מה צריך לעשות התאגיד?

אביבה שומיל: להגיש בקשה לרשות האוכלוסין לפני שהיא מגיעה לאשר.

אבתיסאם מראענה: סליחה, אני חייבת לסיים את הסיפור הזה.

אבתיסאם מראענה: האם פנית לרשות?

אביבה שומיל: התשובה כן.

אביבה שומיל: השופטת הוציאה צו לרשות האוכלוסין שחייבה אותה להסביר את הנוהל הזה.

שריי גבאי: יש לי את הוראת נוהל שהיא מתייחסת אליה, דקה אחת, ונעשה סדר פה לכולם.

אביבה שומיל: בבקשה, אני רוצה לסיים.

אביבה שומיל: בסיכום, לחייב את התאגידים לקבל את החוזים שרשות האוכלוסין הוציאה, כי התאגידים מה הם עושים?

אביבה שומיל: הם משנים את החוזים.

אביבה שומיל: את החוזה שבין המעסיק לעובד זר, הם משנים שם, משמיטים, כל דבר שזה לטובתם ולא לטובת המטופל.

אביבה שומיל: אז לחייב אותם לקבל את החוזים האלה, כי אם הם היו מקבלים את החוזים האלה, הייתי יכולה להוציא את הנוהל הזה של ששון שיחייב את הבחורה להישאר חודש.

אביבה שומיל: בקשה אחרונה, אני מציעה שמי שישלם את המשכורות האלה לכל העובדים הזרים – רק לשלם להם, שיהיה ביטוח לאומי, ואז תהיה משכורת אחידה לכולם.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, סיגלית, יש לך משהו להוסיף שלא נאמר כאן?

סיגלית אבירם: נאמר, אבל אני רוצה גם לספר את הסיפור שלי.

סיגלית אבירם: יריב סיפר את הסיפור של הלשכות.

סיגלית אבירם: בעלי לפני שנתיים חלה במחלה מאוד קשה ונהפך להיות סיעודי.

סיגלית אבירם: הגעתי לתאגיד, ורציתי מטפל עבורו, רציתי לדעת את המחיר, ואז הוא אמר לי – לא, במחיר הזה את לא תמצאי, כי אז זו הייתה תקופה מאוד קשה, הייתה תקופת קורונה, ואז אמרו לי לא – במחיר של 5,000 שקלים, רק במחיר של 7,000, 8,000 מחירים אסטרונומיים.

סיגלית אבירם: אז אמרתי אני אחפש בעצמי.

סיגלית אבירם: מצאתי בעצמי דרך חברים, כי אני גם בעצמי עם כיסא גלגלים.

סיגלית אבירם: אני 100% והוא 188%.

סיגלית אבירם: מצאתי דרך חברים.

סיגלית אבירם: נסעתי לירושלים, הגשתי ועדה הומניטרית, והוא טיפל בו בבית לוינשטיין, ואני הייתי בבית.

סיגלית אבירם: הוא היה שמונה שעות איתו, לא משנה, לא אפרט הכול.

סיגלית אבירם: ואז כשחזר בעלי הביתה, הוא היה עצבני, לא התאים לו כל הנושא הזה, כי הבן-אדם גם נשוי וגם עם ילד.

סיגלית אבירם: בקיצור, לא התאים לו, הוא לקח את עצמו והלך.

סיגלית אבירם: הגשתי הודעה לרשות האוכלוסין שהבן-אדם עזב.

סיגלית אבירם: לא קיבלתי כלום.

אבתיסאם מראענה: חזרת ללשכה הפרטית ואמרת להם שאת צריכה עזרה?

סיגלית אבירם: אחרי ארבעה חודשים, פתאום אני מקבלת ויזה הומניטרית.

סיגלית אבירם: איפה הקשר?

סיגלית אבירם: מה קורה פה?

אבתיסאם מראענה: אולי קרה משהו?

אבתיסאם מראענה: מה את רוצה שאני אעשה במקרה הספציפי שלך עכשיו?

סיגלית אבירם: אני רוצה שתבינו שאנחנו מתמודדים עם אנשים שהם משחקים.

סיגלית אבירם: כרגע אני מחפשת, כי אני עדיין מתמודדת עם בעל חולה, סיעודי, ולא מטופל.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, יושב-ראש הסתדרות הגימלאים שמוליק מזרחי.

אבתיסאם מראענה: הוא פשוט היה בדיון הקודם, ולא נתתי לו זכות דיבור, ואני מתנצלת.

אבתיסאם מראענה: אתה איתנו?

אבתיסאם מראענה: היי, מה נשמע?

שמוליק מזרחי: שלום, תודה רבה, חברתי יושבת-ראש הוועדה, שאת מעלה את הנושאים הדחופים והמורכבים האלה.

שמוליק מזרחי: שמענו את הבעייתיות שמשפחות נמצאות עם מטפלים, וכל אחד יש לו גם את הסיפור האישי.

שמוליק מזרחי: גם לי יש את הסיפור האישי שעם אימא שהיא מטופלת, וכן הלאה, כל אחד מכיר גם את העניין מהניסיון האישי שלו.

שמוליק מזרחי: אבל כאן אנחנו צריכים להבין שפה צריך לשמור על המטופלים, והמטופלים הם אלה שזקוקים מאוד לעזרה הזו ולפעמים להוציא גם כסף כדי שיטפלו בהם.

שמוליק מזרחי: אבל יש התניות של מטפלים שהם לא רוצים לעבוד באזור מסוים בארץ, לא מוכנים לטפל בחולים כאלה, ופה רשות האוכלוסין צריכה באמת להקפיד על העניין הזה.

שמוליק מזרחי: ומי שלא מסוגל, ומי שלא רוצה – צריך לחזור לארצו.

שמוליק מזרחי: הוא הגיע לכאן כדי לטפל באנשים הסיעודיים, אנשים שזקוקים לעזרה.

שמוליק מזרחי: ומי שלא מסוגל, צריך להחזיר אותו לארצו.

שמוליק מזרחי: אנחנו מודעים למורכבות הזו.

שמוליק מזרחי: אנחנו יודעים שזה לא רק הבעיה של המטפל, אלא גם המטופל שלעתים אין כימיה ביניהם, וגם הוא לא רוצה את המטפל הזה.

שמוליק מזרחי: ולכן, צריך בהחלט למצוא פתרונות.

שמוליק מזרחי: המשרדים האלה הם אלה שצריכים לתת מענה אמיתי וטוב למשפחות.

שמוליק מזרחי: אבל שורש הבעיה לדעתי, זה המחסור בכוח אדם.

שמוליק מזרחי: עצם העובדה שהיום חסר כוח אדם, זה כמובן מגדיל את הדרישות הלא מוצדקות של המטפלים בדרישות כאלה ודרישות אחרות.

שמוליק מזרחי: ברגע שיהיו יותר מטפלים ומטפלות שיגיעו לארץ, הבעיות האלה אנחנו נראה אותן כבעיות זניחות, ולא בעיות כפי שאנחנו ראינו אותן היום בגלל המצוקה הגדולה מאוד בכוח אדם.

שמוליק מזרחי: אני מודה לך.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

דן אלבז: אני חוויתי נטישה והודעתי ללשכה.

דן אלבז: התלוננתי במשטרה, ושום דבר לא קרה.

דן אלבז: העובד קיבל ויזה חריגה אצל נכה אחר, וככה התלונה שלי הלכה פאדי, ושום דבר לא קורה.

דן אלבז: זו דוגמה שמתרחש יום יום במקרה שלנו.

דן אלבז: אני כאדם מונשם שסובל וקשה לי, ואני מתמודד עם עצמי, לא פשוט לי.

דן אלבז: אבל אני באתי לכאן כדי לתת הסבר, כי כולם מרעיפים פה, ומצער אותי לשמוע את כל הנציגים של הממשלה, ושל משרדי הפנים שאומרים - כן, אנחנו עושים, ואנחנו עושים.

דן אלבז: אני מקרה של מצב נטישה של אדם מונשם ואתם יכולים לראות אותי, ושום דבר לא קורה.

דן אלבז: יש לי שני עובדים זרים.

דן אלבז: הבחור היה הודי.

דן אלבז: הוא בא אליי שתוי, גמור.

דן אלבז: הוא ניצל את העובדה שהעובד הראשון יצא לחופשת מולדת, ופשוט הייתי בולע את הרוק שלי בשביל לא לריב איתו, בשביל לא להגיע למצבים מסויימים מסוכנים, בכל זאת, אני תלוי במכונת הנשמה.

דן אלבז: עזבי אותי כמטופל.

דן אלבז: היו מקרים שהוא משך לי את צינור ההנשמה ככה סתם.

דן אלבז: במקרה האחרון שאני מתייחס אליו, שהוא נטש אותי, והתחננתי, לא יודע באיזה דרכים לא דרכים ניסיתי לתקשר להשיג עובד, רק לתקופה עד שיחזור העובד השני.

דן אלבז: אם זו שמחה, שתהיה לנו בריאה, באמת, אני מודה לה, כמה שניסתה ועזרה לי בסוף.

דן אלבז: אבל לעצם העניין, אתם לא מבינים.

דן אלבז: הנציגים של משרד התמ"ת הם לא מבינים את השטח.

דן אלבז: הם מנצלים אותנו.

אבתיסאם מראענה: אדוני, זה בדיוק הרגע להגיד.

אבתיסאם מראענה: אתה יכול להעביר ביקורת, אתה יכול להגיד מה שאתה חושב, אבל יש גבול אחד.

אבתיסאם מראענה: יש פה משרדי ממשלה שיושבים מהשעה עשר וחצי, מאוד קשובים, מנסים לתת תשובות לכל כך הרבה דברים.

אבתיסאם מראענה: לוקחים אחריות, אני פה לא נציגה שלהם, להיפך, אבל אני מנסה להגיד.

אבתיסאם מראענה: אתה לא יכול להגיד שהם מנצלים.

שמחה בניטה: הוא מדבר על העובדים הזרים שהם מנצלים אותו, לא חס וחלילה המשרדים.

אבתיסאם מראענה: וגם לא עובדים זרים, לא להכליל את העובדים הזרים, כי לא יכול להיות - - -

שמחה בניטה: אבל הוא מדבר על מה שהוא נפגש.

אבתיסאם מראענה: את לא עורכת דין שלו, לא להכליל.

דן אלבז: לא.

דן אלבז: אבל היא הייתה איתי.

דן אלבז: עכשיו, למה אני אומר את זה.

דן אלבז: המשרדים הם מנותקים מאיתנו, לצערנו הרב.

דן אלבז: כי בשורה התחתונה ידיהם של העובדים הזרים הם בעליונה.

דן אלבז: אנחנו, אולי משלמים להם, אבל הם כביכול מכתיבים לנו את מה שקורה בתוך הבית.

אבתיסאם מראענה: לא כולם.

דן אלבז: את יכולה לכבד אותי.

אבתיסאם מראענה: אני מכבדת, אתה לא פעם ראשונה אצלי בוועדה.

שמחה בניטה: אבל כל אחד מדבר מהמקום שהוא נפגש איתו.

אבתיסאם מראענה: אני מכירה את הסיפור.

אבתיסאם מראענה: זו לא הפעם הראשונה שאני פוגשת את הסיפורים האלה.

דן אלבז: לעצם העניין כמו שאני תמיד אומר, שאם יגבילו את הנושא של העובדים הזרים, שאם אני מביא עובד זר מהוויזה שלי, והוא לא מרוצה מהעבודה שלו איתי, הוא רשאי לעזוב את הארץ, ולחזור בחזרה עם ויזה אחרת, זה הכול.

דן אלבז: ואז הוא יחשוב הרבה פעמים אם להישאר או לא.

דן אלבז: לגבי הנושא של המאגרים - אין מאגרים מספיקים.

דן אלבז: אין מספיק עובדים לצערנו הרב, ואנחנו נאלצים להשיג עובדים שלא עובדים לפעמים.

אבתיסאם מראענה: אני מודה לך.

אבתיסאם מראענה: בסופו של דבר, אחרי הדיון הזה, חשוב לי להגיד משהו מאוד חשוב.

אבתיסאם מראענה: חברות וחברים, רוב האוכלוסייה כאן לא תסתדר בלי עובד זר.

אבתיסאם מראענה: אני לא חושבת שצריך לסכם את הדיון הזה בזה שהעובדים הזרים נוטשים, והעובדים הזרים סחטנים, והעובדים הזרים הם כאלה וידם על העליונה.

אבתיסאם מראענה: יש עובדות ועובדים זרים מצוינות ומצוינים.

אבתיסאם מראענה: אני לא יוצאת מדיון כזה שצריך להגיד אותו באופן גלוי וכנה.

אבתיסאם מראענה: הדיון הזה בא לתת פתרונות למקרים שבהם יש נטישה של עובדים זרים.

אבתיסאם מראענה: יש מקרים אלה כמו בכל מקום עבודה, ולא קשור לעובדים זרים.

אבתיסאם מראענה: אנחנו לא ניתן יד במקום הזה של הוועדה שבו יש מכלילים על כל העובדים הזרים.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה לכולם, ולכל מי שהגיע לכאן.

אבתיסאם מראענה: הוועדה נתנה את האפשרות לתת למקום הזה את הדיון על מקרים של נטישה ומה עושות ומה עושים במקרים כאלה, ולקדם פתרונות.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת ששמענו כאן בדיון ואנחנו נמשיך לעקוב.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לסכם את הדיון הזה ולהגיד – הוועדה מבקשת לקבל מרשות האוכלוסין פילוח נתונים בנוגע לדיווחים שהתקבלו על עזיבת מטופלים ומטופלות ללא התראה מראש.

אבתיסאם מראענה: זה משהו לפני שאנחנו מתחילים פה ב"עליהום", בוא נקבל את הנתונים האלה, ואחר-כך אנחנו נבין מה עושים עם ההיקף של התופעה.

אבתיסאם מראענה: מה ההיקף שלה, עדיין לא ברור לי כיושבת-ראש הוועדה.

אבתיסאם מראענה: בנוסף, הוועדה קוראת לרשות האוכלוסין לפרסם לציבור נתונים אודות פעילות הלשכות הפרטיות, על מנת שלמטופלים ובני משפחתם יוכלו להחליט על איזו לשכה לתקשר על בסיס מידע מלא ונגיש, מספר עובדים מועסקים, התפטרות, פיטורין, עזיבה ללא התראה מראש.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נשמח לשקף לנו כוועדה ולציבור, וגם ללשכה עצמה איך היא בעצם מתנהלת.

אבתיסאם מראענה: הוועדה מבקשת לקבל עדכון ממשרד הרווחה אודות הבחינה שתיערך לגבי הקמת פלטפורמה שתיתן מענה למטופלים הסיעודיים – על זה אני ממש אברך.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להגיד לכם תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: אני מקווה שניפגש בדיון הבא כשיש לנו הפתרונות שיהיו כבר, ואנחנו נוכל בעצם לצמצם את התופעות של נטישה, אלימות, וכל מה שבעצם עלה כאן.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: יום יפה.

אבתיסאם מראענה: הישיבה נעולה.